OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alina Dumitru

Alina Alexandra Dumitru (Bucarest, 30 d'agost de 1982) és una esportista romanesa que competeix en judo.
Va participar en tres Jocs Olímpics, entre els anys 2004 i 2012, obtenint dues medalles: or en Pequín 2008 i plata en Londres 2012, ambdues en la categoria de –48 kg. Va guanyar tres medalles en el Campionat Mundial de Judo entre els anys 2005 i 2010, i deu medalles en el Campionat Europeu de Judo entre els anys 2002 i 2012.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 1 | –48 kg |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 2 | –48 kg |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2005 | el Caire ( Egipte) | 3 | –48 kg |
| 2007 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 3 | –48 kg |
| 2010 | Tòquio ( Japó) | 3 | –48 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2002 | Maribor ( Eslovènia) | 3 | –52 kg |
| 2004 | Bucarest ( Romania) | 1 | –48 kg |
| 2005 | Rotterdam ( Països Baixos) | 1 | –48 kg |
| 2006 | Tampere ( Finlàndia) | 1 | –48 kg |
| 2007 | Belgrad ( Sèrbia) | 1 | –48 kg |
| 2008 | Lisboa ( Perú) | 1 | –48 kg |
| 2009 | Tiflis ( Geòrgia) | 3 | –48 kg |
| 2010 | Viena ( Àustria) | 1 | –48 kg |
| 2011 | Istanbul ( Turquia) | 1 | –48 kg |
| 2012 | Cheliábinsk ( Rússia) | 1 | –48 kg |

## Premis

Després del seu èxit com a campiona olímpica en Pequín 2008, Alina Dumitru va ser condecorada pel president de Romania, Traian Basescu, amb la medalla "Meritul Sportiv" (medalla al Mèrit Esportiu) de classe I.
També va ser nomenada «ciutadana d'honor» (cetăţean de onoare) de la seva ciutat natal, Ploieşti.

## Referències

* ↑ «Alina Dumitru» Arxivat 2012-08-09 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Alina Dumitru» en Judoinside.com (anglès)
* ↑ Comunicat de premsa. Presidència de Romania, 27 d'agost de 2008 (romanès)
* ↑ «Alina Dumitru a devenit cetăţean de onoare al oraşului Ploieşti». Gazeta Sporturilor, 30 de setembre de 2008 (romanès)

## Enllaços externs

* Profile at JudoInside.com
* Videos of Alina Alexandra Dumitru (judovision.org)
# Alina Bucciantini

Alena Elise "Alina" Bucciantini (Florència, 2 d'abril de 1890 - Bedford, Ohio, Estats Units, 23 de juliol de 1932) fou una soprano italiana.

## Biografia

Fou filla de Quentilio Bucciantini i de Francesca Meini, ambdós florentins. La mare fou també cantant d'òpera i professora de cant i el pare fou crític musical a Florència. Alina va estudiar amb la seva i amb el professor Vincenzo Vannini.
La Temporada 1925-1926 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona en l'estrena al Liceu de l'òpera La cena delle beffe d'Umberto Giordano, el dia 7 de novembre de 1925, una representació que va ser retransmesa per Ràdio Barcelona. Pocs dies més tard, el 23 de novembre, va participar cantant el paper d'Eurídice en la representació de l'òpera Orfeu i Eurídice de Christoph Willibald Gluck. Sembla, segons una carta que la cantant va enviar al diari La Veu de Catalunya, que havia estat contractada també per fer el paper de Micaela de l'òpera Carmen de Bizet i el de Musette de La bohème de Puccini, que es van representar el mes de novembre, però que el Liceu va contractar per aquest paper a una altra soprano, justament pel atapeït calendari d'obres a representar el mes de novembre.
Va fixar la seva residència als Estats Units a començaments de la dècada del 1910. Va ser també professora de cant i cantant de ràdio. Va viure amb la músic Eleanor Rodney Smith, mezzosoprano, directora de cors i professora de cant, qui apareix en 1916 com a alumne d'Alina. Van compartir un estudi de classes de cant al llarg de molts anys. La premsa les definia a vegades com a "companyes". Van oferir nombrosos concerts juntes al llarg de la dècada del 1910.
Va morir en Bedford, EUA, en 1932. No va arribar mai a casar-se. Eleanor Rodney Smith va signar el certificat de defunció.

## Referències

* ↑ «Memorial» (en anglès). findagrave. [Consulta: 5 febrer 2018].
* 1 2 Certificat de defunció, llibre de defuncions d'Ohio (1908-1953), registre 40621de 1932.
* ↑ «Another Okemo Musicale». The Vermont Tribune, 16-03-1916, pàg. 1.
* ↑ «Anunci». Evening Star, 16-10-1918, pàg. 23.
* ↑ «Sábado 7 de noviembre». Ondas, 01-11-1925, pàg. 30.
* ↑ «Coses del Liceu». La Veu de Catalunya, 05-02-1926, pàg. 4.
* ↑ «Afternoon musical». The Washington Herald, 14-11-1920, pàg. 23.
* ↑ «Four Women Hurt When Auto Skids and Overturns». The Burlington Free Press, 06-08-1930, pàg. 2.
* ↑ «Town Talk». The Vermont Tribune, 23-03-1916, pàg. 1.
* ↑ «Signorina Alina Bucciantini and her companion, Miss Eleanor Rodney Smith...». La paraula companion té també el significat de consort, parella.
# Andrisc (escriptor)

Andrisc（en grec antic: Ἀνδρίσκος; en llatí: Andriscus) fou un escriptor grec de data incerta que se sap que va escriure una obra sobre Naxos, segons que diu Ateneu de Nàucratis.

## Referències

* ↑ 2.Andriscus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 171
# Alicia Plaza

Alicia Plaza (Caracas, 30 d'abril de 1957) és una veterana actriu veneçolana. Ha treballat en diversos telenovel·les i més recentment ha participat en diverses produccions a Miami, Estats Units d'Amèrica.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Pel·lícula | Paper |
| 1982 | Mosquita muerta | |
| 1984 | Adiós Miami | |
| 1983 | La casa de agua | |
| 1985 | El atentado | |
| 1998 | 100 años de perdón | Rita |
| | Atenea y Afrodita | |
| 2006 | Chao Cristina (RCTV) | Lucía |

### Telenovel·les

| Any | Telenovel·la | Paper | Cadena |
| 1979 | Rosángela | Rosita | Venevisión |
| 1982 | ¿Qué pasó con Jacqueline? | | RCTV |
| 1982 | Jugando a vivir | Eloísa Peña | RCTV |
| 1983 | Bienvenida Esperanza | Meliza Acuña | RCTV |
| 1985 | La graduación de un delincuente | | |
| 1990 | Pobre diabla | Bárbara | CANAL 13 |
| 1992 | Por estas calles | | RCTV |
| 1994 | Alejandra | Morella | RCTV |
| 1995 | Ilusiones | | |
| 1996 | Los amores de Anita Peña | | RCTV |
| 1998 | Reina de corazones | Virtudes | RCTV |
| 2000 | Hay amores que matan | Mónica de Montenegro | RCTV |
| 2001 | La soberana | Rosa Ozores | RCTV |
| 2002 | Trapos íntimos | Beba Solís | RCTV |
| 2004 | Negra consentida | Herminia Meaño de Nascimiento | RCTV |
| 2006 | Mi vida eres tú | Adela | Telemundo |
| 2007 | Acorralada | Bruna Pérez | Venevisión |
| 2007-2008 | Pecados ajenos | Mónica Rojas | Venevisión |
| 2009 | Un esposo para Estela | Priscila | Venevisión |

## Referències

* ↑ «Chavez's TV crackdown raises anxiety venezuelans in S. Florida see another attack on democracy» (en anglès). South Florida Sun - Sentinel. Arxivat de l'original el 2013-01-31. [Consulta: 8 juliol 2020].
# Almendral

Almendral és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1.522 | 1.494 | 1.430 | 1.352 |

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Alto Abedules

Alto Abedules és una muntanya situada al municipi cantàbric de l'Hermandad de Campoo de Suso, en la frontera entre el riu Fuentes i el riu Queriendo, a Espanya. A un punt destacat de la muntanya hi ha un vèrtex geodèsic anomenat Abedules, que marca una altitud de 1.403,90 msnm a la base del pilar. S'hi pot arribar des de les localitats d'Argüeso o de Bárcena Mayor (Los Tojos).

## Referències

* Institut Geogràfic Nacional: Vèrtexs geodèsics Arxivat 2009-07-06 a Wayback Machine.
* Recurs Natural: Alto Abedules Arxivat 2008-12-06 a Wayback Machine.
# Alto (Itàlia)

Alto és un comuna italiana amb 119 habitants a la Província de Cuneo, al Piemont. Eclesiàsticament forma part de la diòcesi de Mondovì i civilment a la comunitat montana Alto Tanaro Cebano Monregalese. Hi destaquen les caselle: antic refugi de per a pastors amb rutes de senderisme interessants al voltant de les pastures.Durant la Segona Guerra Mundial Alto fou teatre de nombrosos episodis protagonitzats per la resistència italiana, entre els qui trobà la mort Felice Cascione, el metge autor del popular motiu Fischia il vento. És recordat per un monument de pedra amb una placa, a la localitat Fontane.

## Alcaldes

| Inici | Finalització | Nom | Partit | Càrrec |
| Alcaldes |||||
| 14 de juny del 1999 | 14 de juny del 2004 | Luigi Borghi | Lista civica | Sindaco |
| 14 de juny del 2004 | 22 de febrer del 2008 | Francesco De Andreis | Lista civica | Sindaco |
| 22 de febrer del 2008 | 26 de febrer del 2008 | Francesco D'Angelo | | Commissario prefettizio |
| 26 de febrer del 2008 | 15 d'abril del 2008 | Francesco D'Angelo | | Commissario straordinario |
| 15 d'abril del 2008 | 27 de maig del 2013 | Renato Sicca | Lista civica | Sindaco |
| 27 de maig del 2013 | En el càrrec | Renato Sicca | Lista civica | Sindaco |

## Notes

* ↑ Comune di Alto.
* ↑ «Les caselle de la Vall Pennavaire». Arxivat de l'original el 2013-03-28. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Felice Cascione: partigiano filantropo». Arxivat de l'original el 2012-12-03. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ Elezioni del 13 giugno 1999.
* ↑ Elezioni del 13 giugno 19992004.
* ↑ Commissariato.
* ↑ Commissariato.
* ↑ Elezioni del 13 aprile 2008.
* ↑ Elezioni del 26 maggio 2013.
# Andrzej Gronowicz

Andrzej Gronowicz (Piła, 7 de març de 1951) és un piragüista polonès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on quedà eliminat en semifinals de la competició del C-2 1.000 metres del programa de piragüisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va disputar dues proves del programa de piragüisme. Fent parella amb Jerzy Opara guanyà la medalla de plata en el C 2 500 metres, mentre en el C 2 1.000 metres fou quart.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata i dues de bronze al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les, així com tretze campionats nacionals entre 1971 i 1978.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Andrzej Gronowicz». [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ «Biografie • Polski Komitet Olimpijski», 29-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-29. [Consulta: 6 setembre 2021].
# Amor i sexe

«Amor i sexe» té aquests significats:
* Amor i sexe (pel·lícula de 1985), pel·lícula dirigida per William Asher,
* Amor i sexe (pel·lícula del 2000), pel·lícula dirigida per Valerie Breiman,
# Amanecer en puerta oscura

Amanecer en puerta oscura és una pel·lícula espanyola dirigida per José María Forqué i estrenada l'any 1957. El seu títol en anglès és ‘Whom god forgives' (‘Aquells als qui Déu perdona’ o ‘Els perdonats per Déu’). Com a detall curiós tenim a José Luis López Vázquez fent de script en aquesta pel·lícula.

## Argument

Ambientada a l'Andalusia del segle xix, reflecteix la persecució d'unes persones amb delictes de sang que han comès forçats per les circumstàncies. Juan Cuenca, un miner, que ha donat mort al capatàs de la mina i el seu amic, un enginyer que, per defensar-lo, ha matat el cap d'aquesta. Tots ells viuen refugiats en les muntanyes andaluses, perseguits per la Guàrdia Civil, i pretenen embarcar cap a Amèrica.
En la pel·lícula es reflecteix la tradició d'alliberar un pres en la Setmana Santa malaguenya per la imatge de Jesús el Rico.

## Repartiment

* Francisco Rabal - Juan Cuenca
* Luis Peña - Andrés
* Alberto Farnese - Pedro
* Isabel de Pomés - Rosario
* Luisella Boni
* José Marco Davó - (com Marco Davo)
* José Sepúlveda
* Barta Barry
* Josefina Serratosa
* Santiago Rivero
* Ricardo Canales
* Antonio Puga
* Valeriano Andrés
* Rafael Calvo Revilla
* Alfonso Muñoz
* Salvador Soler Marí
* Casimiro Hurtado
* Adela Carboné

## Premis

* El film va rebre l'Ós de Plata en el 7è Festival Internacional de Cinema de Berlín l'any 1957.
* Francisco Rabal va ser guardonat amb la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor actor.

## Referències

* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1957». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 24 març 2016].

## Bibliografia

* Aguilar, Carlos. Guía del Video - Cine. Madrid: Ediciones Cátedra, 1986. ISBN 84-376-0615-2.
# Antoni Soldevilla Castellsagué

Antoni Soldevilla Castellsagué, més conegut com a Toni Soldevilla, (L'Hospitalet de Llobregat, 19 de desembre, 1978) és un exfutbolista català que jugava com a defensa.
Començà a les categories inferiors del RCD Espanyol, i més tard passà al primer equip on jugà 116 partits de lliga i marcà 3 gols. Fou capità de l'equip. L'any 2004 estigué sis mesos de baixa per malaltia i l'any 2005 deixà el club per motius personals.
La temporada 2005/2006 marxà al Parma FC italià on no va arribar a debutar i al mercat d'hivern fitxà pel Polideportivo Ejido on només jugà 7 partits. Va estar a prova a l'Ipswich Town però finalment marxà el 2006/2007 a Xipre a l'Apollon Limassol. El 2007 fitxà pel FC Amkar Perm rus, essent el primer jugador català en jugar a la lliga d'aquest país.

## Clubs

| Club | País | Any |
| RCD Espanyol B | Espanya | 1994-1999 |
| RCD Espanyol | Espanya | 1997-2005 |
| Polideportivo Ejido | Espanya | 2006 |
| Apollon Limassol | Xipre | 2006-2007 |
| FC Amkar Perm | Rússia | 2007-2008 |
| UD Marbella | Espanya (2a B) | 2009-2010 |
| Caravaca Club de Fútbol | Espanya (2a B) | 2010-... |

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Reportaje | Soldevilla vuelve al fútbol» (en castellà). EL PAÍS, 30-06-2004.
* ↑ «aixotoca.com – Informasi Populer Hari Ini» (en anglès). [Consulta: 15 desembre 2017].
* ↑ «Deportes.com». [Consulta: 15 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Estadístiques a la Liga de Fútbol Profesional
# Antoni Sesé i Artaso

Antoni Sesé i Artaso (Broto, Osca, 1895 - Barcelona, 5 de maig de 1937) fou un dirigent comunista català.
S'afilià a la Federació Comunista Catalanobalear (FCCB) del Partido Comunista de España (PCE). Quan la FCCB trencà amb el PCE, continuà en la primera quan es va incorporar al Bloc Obrer i Camperol, si bé la seva defensa de les tesis del PCE i de la Tercera Internacional provocaren la seva expulsió l'octubre del 1931. Participà llavors en la reconstitució del PCE al Principat, que va prendre el nom de Partit Comunista de Catalunya (PCC). Fou el representant del PCC a l'Aliança Obrera (1934). El 1936 s'incorporà amb el seu partit en el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC). Fou secretari general de la Unió General de Treballadors (UGT) de Catalunya. El 1937 publicà Els homes de la UGT. En el decurs dels fets de maig de 1937 a Barcelona va rebre el nomenament de conseller de la Generalitat de Catalunya, però fou assassinat quan es dirigia la presa de possessió. Com a homenatge s'editaren els seus discursos en el recull Nuestra situación política actual (1937). Era casat amb la mestra i pedagoga navarresa Elisa Úriz Pi.

## Referències

* ↑ Extret de Antoni Sésé Enciclopèdia del Marxisme (amb llicència GFDL).
* ↑ «La muerte de Antonio Sesé y la guerra civil» (en castellà). Badostáin.net. De Badostáin a Berlín Oriental. [Consulta: setembre 2019].
# Anandrus

Anandrus és un gènere d'aranyes araneomorfes fòssils de la família dels sinotàxids (Synotaxidae). Fou descrit per A. Menge l'any 1856.
Les espècies d'aquest gènere s'han descobert en l'ambre a Europa, a la mar Bàltica (ambre bàltic). Daten del Paleogen.
Segons el World Spider Catalog versió 19.0 (2018), existeixen les següents espècies fòssils:
* Anandrus inermis (Petrunkevitch, 1942)
* Anandrus infelix (Petrunkevitch, 1950)
* Anandrus quaesitus (Petrunkevitch, 1958)
* Anandrus redemptus (Petrunkevitch, 1958)

## Referències

* 1 2 Menge, A. 1856. Lebenszeichen vorweltlicher, im Bernstein eigeschlossener Thiere. Programm der Petrischule zu Danzig, 8: 32 pp.
* 1 2 3 Dunlop, J. A., Penney, D. & Jekel, D. 2018. "A summary list of fossil spiders and their relatives". A World Spider Catalog. Natural History Museum Bern, online a http://wsc.nmbe.ch, versió 19.0. Accés el 13 de desembre de 2018.
# Amy Helm

Amy Helm (3 de desembre del 1970) és una cantautora estatunidenca i filla del bateria de The Band, Levon Helm, i la cantant Libby Titus. Formà part de la Levon Helm Band, Dirt Farmer Band, Midnight Ramble Band, Ollabelle, a més de liderar la seva pròpia formació, Amy Helm & The Handsome Strangers. El seu primer àlbum, "Didn't It Rain", va sortir a la llum al juliol del 2015.

## Referències

* ↑ «Amy Helm's Concert & Tour History | Concert Archives». [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ Ledgin, Stephanie P. Discovering Folk Music, 2010, p. 37. ISBN 9780275993870. OCLC 276335257. «Ola Belle was such a revered, influential figure, that young artists have promoted her music vigorously in recent years. The group Ollabelle, anchored by Amy Helm—daughter of rock music's Levon Helm of the Band who, in the traditional folk.»
* ↑ Sweet, Brian. Steely Dan: Reelin' in the Years, 2008. ISBN 9780711935518. OCLC 30913514. «The latter group, a roots-rock band, features Fagen's stepdaughter Amy Helm. The intention is that Ollabelle will open the show and then act as backing band for Fagen and Snow. * * * With the passing of the years, it's no secret that like so [...]»
* ↑ http://www.wsj.com/articles/amy-helm-talks-about-her-debut-solo-album-didnt-it-rain-1437492624
# Ar-Ràixid (abbàssida)

Abu-Jàfar Mansur ar-Ràixid bi-L·lah (àrab: أبو جعفر منصور الراشد بالله, Abū Jaʿfar Manṣūr ar-Rāxid bi-Llāh), més conegut per la primera part del seu làqab com a ar-Ràixid (1109-1138), califa abbàssida de Bagdad (1135-1136). Era fill del califa al-Mústarxid.
El sultà Massud ibn Muhàmmad havia eliminat els seus rivals i mirava de restablir el seu control sobre el califat abbàssida que amb al-Mústarxid s'havia erigit en poder autònom. La batalla decisiva es va lliurar a Daimarg el 24 de juny de 1135 i el sultà va capturar el califa al-Mústarxid, i el va obligar a acompanyar-lo en una gira per l'Azerbaidjan. El califa va ser assassinat mentre eren a Maragha, suposadament per un membre de la secta dels assassins, l'agost de 1135. Llavors a Bagdad fou proclamat califa el seu fill ar-Ràixid, que va demanar ajut al turc Zengi contra el sultà, i es va aliar també a l'expretendent seljúcida Daud I ibn Mahmud. Però Massud ibn Muhàmmad es va dirigir a Bagdad i la va assetjar. Ar-Ràixid i Zengi van fugir a Mossul (finalment Zengi va tornar a la fidelitat a Massud uns mesos després). Ar-Ràixid fou deposat i substituït pel seu oncle al-Muqtafí (1136).
Ar-Ràixid va fugir a Isfahan, on fou assassinat per un grup de la secta dels assassins el 1138.

## Referències

* ↑ Le Strange, Guy. Baghdad During the Abbasid Caliphate. From Contemporary Arabic and Persian Sources (en anglès). Second ed.. Oxford: Clarendon Press, 1922, p. 327-328.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, article Zangi, XI, 489
# Annals fuldenses

Els Annales fuldenses és una crònica medieval que abasta el període entre els darrers anys del regne franc unit sota Lluís I el Pietós (mort el 840) fins al final del govern carolingi a l'est de França amb l'ascensió de Lluís IV d'Alemanya, el 900. La crònica, iniciada per Einhard i continuada per Rudolf de Fulda, constitueix una valuosa contribució a la història general de l'època. Al llarg d'aquest període, hi ha un registre contemporani sobre els esdeveniments que descriuen i una font primària per a la historiografia carolíngia.
Els Annals foren compostos a l'abadia de Fulda, a Francònia. Una nota al peu en un manuscrit demostra que el 838 foren compostos per Einhard. Tanmateix, s'ha argumentat convincentment que això només podria haver estat d'un copista colofó que havia entrat de forma abusiva en la tradició manuscrita, una mena d'accident que estava lluny de ser poc comú en l'escrfiptura de l'edat mitjana. Fos com fos, un segon conjunt de notes sobre bases més sòlides atribueix els annals anteriors del 864 a Rudolf de Fulda, el manuscrit del qual, tot i que no es conserva, es menciona en fonts independents i ha deixat empremtes en la tradició. Alguns erudits creuen que tota l'obra es compilà per primer cop junta per un compilador desconegut només als anys 870. També s'ha suggerit que foren continuats després del 864 per Meinhard, però molt poc se sap d'aquest continuador de l'obra de Rudolf. Tanmateix, ja després del 863 dels tres o dos grups de manuscrits dels Annals en diferents versions que se superposen, continuaren l'obra de Rudolf al 882 i 896.

## Referències

* ↑ The Annals of the Holy Roman Empire. The Annals of Fulda: The Annals of Fulda parts 1-5 (714-901 A.D.), The Funeral Annals of Fulda (992 A.D.), The Oldest Annals of Fulda (742-922 A.D.) transl. and annotated by Grzegorz Kazimierz Walkowski (Walkowski,Bydgoszcz,2014)ISBN 978-83-930932-6-7
* ↑ Catholic Encyclopedia: "Rudolf of Fulda."
# Antonio Cantano Palma

Antonio Cantano Palma (Loja, Granada, 1927 — Lleida, el Segrià, 2013) fou un obrer de la construcció i activista sindical.

## Biografia

El 1956 es traslladà de Granada al Pirineu lleidatà per treballar en la construcció dels embassaments de l'Empresa Nacional Hidroelèctrica de la Ribagorçana, fins que a principis dels anys seixanta es va instal·lar a Lleida, juntament amb la seva esposa Natividad Redondo López, on treballà com a obrer de la construcció. Allí, Cantano va iniciar la seva trajectòria antifranquista en les reunions d'aire sindical de la Germandat Obrera d'Acció Catòlica, fins al punt d'implicar-se en la fundació de les CCOO de Lleida el 1967, i començà a militar al PSUC l'any següent. Des d'aquesta posició fou escollit enllaç sindical, participant en diversos conflictes laborals en les empreses Fomento de Obras y Construcciones (1970) i Cubiertas y Tejados (1975), fet que li costà ser inclòs en llistes negres de sindicalistes a qui l'empresariat es negava a contractar.
El 1971 va assistir a la constitució de l'Assemblea de Catalunya i el febrer de l'any següent participà en la fundació de l'Assemblea de les Terres de Lleida. L'octubre de 1973 va ser detingut a l'església de Santa Maria Mitjancera de Barcelona en l'anomenada caiguda dels 113, acusat de formar part de la Comissió Permanent de l'Assemblea de Catalunya. Durant la transició fou regidor de l'Ajuntament de Lleida pel PSUC entre 1979 i 1983.
L'any 2016, després que l'alcalde de Lleida, Àngel Ros, manifestés l'interès de la Paeria de dedicar un carrer de la ciutat a Antonio Cantano, la seva família s'hi va negar argumentant que el seu nom no formaria part del nomenclàtor fins que no es retiressin els noms de tots els franquistes.

## Referències

* ↑ Mir Curcó, Conxita; Jarne Mòdol, Antonieta; Sagués San José, Joan; Vicedo Rius, Enric. Diccionari biogràfic de els terres de Lleida: Política, economia, cultura i societat: Segle XX. Lleida: Alfazeta Edicions, 2010, p. 93.
* ↑ «"Que no dediquin un carrer a l'avi mentre n'hi hagi de franquistes"». Ara.cat, 15-12-2016.
* ↑ «La nieta de un compañero de prisión de Puig Antich lidera la lucha contra las calles franquistas». La Vanguardia, 18-02-2018.