OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Michèle Vilma

Michèle Vilma (Mont-Saint-Aignan, 23 de febrer de 1932 - Bois-Guillaume, 28 de maig de 2019) va ser una mezzosoprano francesa amb avantpassats espanyols.
Va estudiar al conservatori de Rouen, la seva ciutat natal, amb el professor Lucienne Vifquain. Després de guanyar un primer premi en un concurs a Verviers va començar a l'Òpera de Rouen l'any 1962, com Dalila a Samson et Dalila de Camille Saint-Saëns.
Va actuar sovint a França (Bordeus, Lió, Marsella, Niça, Tolosa, Estrasburg, Ais en Provença) i va debutar al Palais Garnier de París el 1970, com Eboli en Don Carlos de Verdi, un paper que reprendrà en concert (en francès) per a la BBC a Londres el 1976.
Va actuar també a La Monnaie de Brussel·les, i a diverses ciutats d'Alemanya, especialment al Festival de Bayreuth de 1972, a Waltraute in Die Walküre de Richard Wagner. El 1974 va debutar al Metropolitan Opera de Nova York, fent el paper de Brangäne, a l'òpera Tristan und Isolde de Wagner.
Va cantar també al Gran Teatre del Liceu, en gener de 1971, l'òpera La Gioconda d'Amilcare Ponchielli, juntament amb Carlo Bergonzi i Ángeles Gulín.
El seu ampli repertori inclou Carmen, Charlotte, el paper principal d'Herodies, Dulcinea en el Quixot, Azucena, Amneris, Laura, Elisabetta, Leonora, Fricka, Kostelnika, Clitemnestra, etc. Cantant amb notable intensitat dramàtica fins i tot en papers secundaris, que amb ella assumien una dimensió extraordinària.

## Referències

* ↑ «Michèle Vilma». Greek National Opera. Arxivat de l'original el 2017-11-09. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ «Met Performance CID:236370» (en anglès). Metropolitan Opera Archives. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2017. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ «Anunci del Liceu». La Vanguardia, 12-01-1971, pàg. 43.
# El Reguer

«El Reguer» té aquests significats:
* el Reguer (Agramunt), curs fluvial del municipi d'Agramunt, a la comarca de l'Urgell.
* el Reguer (Anglesola), curs fluvial del municipi d'Anglesola, a la comarca de l'Urgell.
* el Reguer (Bellpuig), curs fluvial del municipi de Bellpuig, a la comarca de l'Urgell.
* el Reguer (Blancafort), cim del municipi de Blancafort, a la comarca de la Conca de Barberà
* el Reguer (Fonollosa), indret del municipi de Fonollosa, a la comarca catalana del Bages.
* el Reguer (Odèn), curs fluvial del municipi d'Odèn, a la comarca del Solsonès
* el Reguer (Pinell de Solsonès), indret del municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca del Solsonès.
* el Reguer (Taradell), edifici del municipi de Taradell, a la comarca d'Osona.
* el Reguer (Tavèrnoles), edifici del municipi de Tavèrnoles, a la comarca d'Osona.
* el Reguer (Torà), indret del municipi de Torà, a la comarca de la Segarra.
* el Reguer (Torregrossa), indret del municipi de Torregrossa, a la comarca del Pla d'Urgell.
# Argila de bola

Les argiles de bola són argiles sedimentàries caolíniques, que sovint consisteixen en 20-80% de caolinita, 10-25% de mica, 6-65% de quars. Localitzada a vetes en el mateix dipòsit té variacions en la composició, incloent-hi la quantitat dels principals minerals, minerals accessoris i materials carbonosos com el lignit. Són de gra fi i de plàstic en la naturalesa.
Les argiles de bola són relativament dipòsits escassos a causa de la combinació dels factors geològics necessaris per a la seva formació i preservació. Ells són a mines d'algunes parts de l'est dels Estats Units i de tres jaciments a Devon i Dorset al sud-oest d'Anglaterra. Aquestes són comunament utilitzades en la construcció de molts articles de ceràmica, on la seva funció principal és tant per impartir plasticitat com per contribuir a l'estabilitat reològica durant els processos de formació.

## Història

El nom «argila de bola» es creu que deriva de l'època en què l'argila s'extreia a mà. Tallada en cubs de 15 a 17 quilos de pes durant el seu transport, les cantonades dels cubs s'arrodoniren deixant la forma de "boles".
L'ús ceràmic de les argiles de bola a la Gran Bretanya es remunta a almenys a l'era de l'Imperi Romà. Un comerç més recent es va iniciar quan una argila era necessària per a la construcció de pipes de tabac en els segles xvi i xvii. En el 1771 Josiah Wedgwood va signar un contracte per 1.400 tones l'any d'argila de bola amb Thomas Hyde de Purbeck, cosa que li va permetre coure parets primes de ceràmica.

## Referències

* 1 2 «What is ball clay?» (en anglès). Industrial Minerals Association - North America. [Consulta: 5 agost 2008].
* ↑ La Conca Bovey al South Devon, la Conca de Petrockstowe al North Devon i la Conca de Wareham al South Dorset.
* ↑ Highley, David; Bloodworth, Andrew; Bate, Richard. «Ball Clay - Mineral Planning Factsheet» (pdf file) (en anglès). British Geological Survey, 2006. [Consulta: 5 agost 2008].
* ↑ «The Widespread Use of Ball Clay» (en anglès). Introduction to Ball Clays. The Ball Clay Heritage Society. Arxivat de l'original el 2008-10-06. [Consulta: 5 agost 2008].
* ↑ «History of Ball Clay - Swanage Railway» (en anglès). The Purbeck Mineral & Mining Museum. Arxivat de l'original el 2008-05-14. [Consulta: 5 agost 2008].
# Ruda de fulla estreta

La ruda de fulla estreta, ruda, ruda angustifòlia, ruda bona, ruda borda, ruda de bosc, ruda femella, ruda marina o ruda suau (Ruta angustifolia) és una planta de la família de les rutàcies que habita en prades seques, garrigues del Mediterrani occidental i central, fins al nord-oest de Iugoslàvia. Forma una planta perenne, de base llenyosa de 25-75 cm d'alçada, amb tiges erectes, glabres per baix. Fulles alternes, bi o trifoliades, amb folíols lanceolats de fins a 3,5 mm d'amplària. Les inflorescències són laxes i en panícula, glanduloses. Normalment tenen quatre sèpals i quatre pètals lliures, les flors centrals també pentafoliades. El calze és glabre, triangular ovalat, de 2 mm de llarg, pètals grocs, el·líptics fins obovats, de fins a 4 mm d'ample i 6 mm de llarg, amb serrells filamentosos al marge que són tan amples com l'ample del pètal. 8 o 10 estams. L'ovari és súper que es converteix en una càpsula de 4 o 5 lacínies. El seu nombre cromosòmic és 2n = 40

## Referències

* ↑ Ruta angustifolia va ser descrita per Christiaan Hendrik Persoon i publicat Synopsis Plantarum 1: 464, l'any 1805, vegeu Ruta angustifolia a Trópicos
* ↑ «ruda». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Ruda de fulla estreta». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Bayer, E.; Buttler K.P., Finkenzeller X., Grau J.. Plantas del Mediterráneo. Barcelona:Blume, 1989. ISBN 84-7031-629-X.
* ↑ Studies on the flora of the Balearic Islands, I. Dahlgren, R., Th. Karlsson & P. Lassen (1971) Bot. Not. 124: 249-269
* ↑ Ruta angustifolia a PlantList
# Xarxa neuronal recurrent

Una xarxa neuronal recurrent (acrònim anglès RNN de recurrent neuronal network), és una classe de circuit neuronal artificial on les connexions entre els estats presenten un o més cicles recurrents (vegeu Fig.1 i 2). Altrament les xarxes neuronals directes no tenen cicles. Aquests cicles de realimentació es poden considerar com a memòries internes del sistema.

## Tipus de recurrència

Es poden classificar (vegeu Fig.3):
* Realimentació directa : la sortida de la neurona s'aplica com a entrada en la mateixa neurona.
* Realimentació indirecta : la sortida de la neurona s'aplica com a entrada en la neurona d'una capa anterior.
* Realimentació lateral : la sortida de la neurona s'aplica com a entrada en una altra neurona de la mateixa capa.Fig.3 : Tipus de RNN segons connexions : Directa (línia blava), Indirecta (línia verda) i Lateral (línia vermella).
Un tipus especial de xarxa neuronal recurrent és la Long short-term memory.

## Referències

* ↑ «Recurrent Neural Networks Tutorial, Part 1 – Introduction to RNNs» (en anglès). WildML, 17-09-2015.
* ↑ Gibson, Chris Nicholson, Adam. «A Beginner's Guide to Recurrent Networks and LSTMs - Deeplearning4j: Open-source, Distributed Deep Learning for the JVM» (en anglès). https://deeplearning4j.org. Arxivat de l'original el 2017-08-30. [Consulta: 30 agost 2017].
* ↑ «Recurrent Neural Networks | TensorFlow» (en anglès). https://www.tensorflow.org. Arxivat de l'original el 2017-08-30. [Consulta: 30 agost 2017].

## Vegeu també

* Xarxa neuronal Convolucional
* Aprenentatge profund
# Andarig

Andarig fou un antic regne de la zona del Tigris, a la moderna Síria a les altes vall del Khabur. La seva situació exacta no és coneguda però probablement seria Tell Khoshi a la plana de Sindjar. La ciutat era gran (unes cent hectàrees) i existia segurament entorn del 3000 aC però l'arqueologia encara no ha ha fet prou prospeccions per saber-ne més. La ciutat apareix esmentada a les tauletes de Mari; els seus habitants eren els andarigites.
La ciutat va caure sota vassallatge de Xamxi-Adad I rei d'Ekallatum vers el 1800 aC. A la mort del rei el 1775 aC el sobirà d'Andarig fou un poder regional i va dominar diverses ciutats menors Va imposar el seu domini al regne d'Apum i a la mort del rei Tarum-Natki (o Turu-Natkki o Tarip-Natki) va portar al tron al seu successor Haya-Abum. Fou llavors el temps de Zimri-Lim de Mari, i era rei d'Andarig Qarni-Lim, del que consta que va morir el 1765 aC i fou enemic del primer i aliat d'Eshnuna. Abans de morir hauriq posat al tron d'Apun, on Haya-Abum fou assassinat per La-Awil-Addu el mateix 1765 aC. Mort Qarni-Lim, decapitat, el seu cos fou tirat al Khabur. La ciutat va quedar en poder d'Eshnuna no se sap si per conquesta o perquè estaven estacionats allí com aliats; el comandant d'Eshnuna la va entregar a Atamrum d'Allahad, que va ocupar el tron.
Durant el setge de Razama per part del rei Atamrum d'Andarig i Allahad, el rei d'Eshunna Ibalpiel II va reunir tropes per anar en el seu ajut, i pel camí va obtenir subministraments del seu governador a Qattunan, però quan va arribar Razama ja havia rebutjat (o Atamrum s'havia retirat sota amenaça de Zimri-Lim) a les forces d'Andarig i va retornar. Atamrum es va apoderar llavors d'Apum, que estava en poder dels elamites. En aquest temps fou aliat de Mari que el va ajudar en una disputa regional, però finalment les dissensions van esclatar i Mari va assetjar Andarig però el mateix temps Babilònia es va apoderar de Mari.
Llavors els babilonis van imposar com a rei d'Andarig a Himdiya (Himdija o Imidaya) que era un cap militar d'Atamrum i potser el seu fill. Va conquerir Amaz, i va entrar en guerra contra Hammu-Rabi de Kurda amb el qual després va signar la pau. Posteriorment la ciutat desapareix de les fonts històriques.

## Referències

* Mari in retrospect: fifty years of Mari and Mari studies, per Gordon Douglas Young,American Oriental Society. Middle West Branch,Society of Biblical Literature. Mid-West Region. Visió parcial del llibre (completa per la part d'Ilansura i pels regnes de la zona) a Google llibres
* Andarig
# Província d'Ayopaya

La província d'Ayopaya és una de les 16 províncies del Departament de Cochabamba, a Bolívia. La seva capital és Ayopaya (o Villa Independencia, coneguda popularment com a Independencia).

## Context geogràfic

La província d'Ayopaya compta amb una superfície de 9.620 km², microclimes i topografia variada que va des dels zones nevades, puna, valls, fins a regions tropicals, rica en recursos minerals, hidrocarburs i biodiversitat.
* Les províncies del Departament de Cochabamba
Limita:
* al nord amb el departament de Beni.
* a l'est amb el departament de La Paz.
* al sud amb la província de Tapacarí i la província de Quillacollo del departament de Cochabamba.
* a l'oest amb la província de Chapare del departament de Cochabamba.
Posseeix dos gran afluents que neixen del riu Beni, al nord de la província, i són coneguts com:
* Riu Santa Elena, del qual encara neix un altre riu anomenat riu Altamachi.
* Riu Cotacajes, que s'estén gairebé al llarg del límit dels departaments de Cochabamba i La Paz abastant en el seu recorregut tota l'extensió de la província d'Ayopaya. Aquest afluent canvia de nom a l'arribar al cantó Independència.

## Divisió administrativa

La Província de Ayopaya es divideix administrativament en tres municipis:
* Ayopaya (o Villa Independencia)
* Morochata
* Cocapata

## Organització demogràfica

La província està poblada per més de 360 comunitats originàries de quítxues i aimares, rica en història i tradicions culturals. Elles s'agrupen en 59 subcentrals, que conformen al seu torn 13 centrals regionals, aglutinades a la Central Sindical Única de Treballadors Camperols Originaris d'Ayopaya (CSUTCOA) i la Central de Dones Camperoles Originàries d'Ayopaya «Bartolina Sisa» (CMCOA- BS).

## Recursos

La província és majorment agrícola. Dels seus turons s'extreu la sodalita, que existeix només en quatre llocs del món i que és molt apreciada per a les construccions sumptuoses, donada la seva duresa que és més gran que la del marbre.

## Referències

* ↑ «Ley 26-12-1899 del 26 de diciembre de 1899» (en castellà). Gobierno de Bolivia, 1899.
# Mendoza Chico

Mendoza Chico és una localitat de l'Uruguai, ubicada al sud del departament de Florida. Forma part de l'àrea metropolitana de Florida, amb una població aproximada de 600 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 76 metres sobre el nivell del mar.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 233 | 446 | 399 | 574 | {{{5}}} |

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades

## Vegeu també

* Mendoza
# El buen destino

El buen destino és una pel·lícula argentina dirigida per Leonor Benedetto i protagonitzada per Federico Luppi, Gustavo Garzón i Gabriela Toscano. Va ser estrenada el 30 de novembre de 2006.

## Sinopsi

Un poble queda al marge de la civilització i el progrés, però també al marge del capitalisme salvatge i del campi qui pugui. Des d'allí, encara són possibles la utopia i la solidaritat. En aquest poble, cinc homes, les edats dels quals són dispars tant com les seves ocupacions i el seu grau de desenvolupament cultural i espiritual, faran front a la falta de treball, cadascun a la seva manera.

## Repartiment

* Federico Luppi com Manuel
* Gustavo Garzón com Mancio
* Gabriela Toscano com Marión
* Pablo Rago comoDavid
* Jorge Suárez com Hilario
* Luis Luque com Andrés
* Oscar Alegre com Ismael
* María Carámbula com Solange
* Jessica Schultz com Emma
* Roberto Vallejos com Orlando
* Norma Argentina com Doña Nelly
* Alejandra Radano com Clarisa
* Fabiana García Lago com Elisa
* Nicolás Vázquez com Willy
* Rafael Ferro com Daniel
* Luis Ziembrowski com Dr. Beltrán
* Elvira Mínguez com Esmeralda
* Juan Leyrado

## Nominacions i premis

Fou nominada al Zènit d'Or al Festival Internacional de Cinema de Toronto i va rebre una menció especial a la XII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida.

## Referències

* ↑ Cine: crítica: los estrenos de la semana Periódico Clarín. Consultado el 20 de noviembre de 2021.
* ↑ La lucha cotidiana por ganarle a la dura realidad, La Nación, 30 de novembre de 2006
* ↑ Festivales canadienses: Amplia presencia latina en el Montreal de Losique, más estrenos mundiales para Toronto, noticine.com, 10 d'agost de 2005
* ↑ El film “Al otro lado”, gran triunfador de la XII Mostra de Cine Latinoamericano de Lleida, que se consolida como certamen de referencia, Casa Amèrica Catalunya, 10 d'abril de 2006

## Enllaços externs

* El buen destino a cinenacional.com
# Argisti

Argisti és el nom dels següents personatges:
* Argisti I rei d'Urartu (785-753 aC)
* Argisti II rei d'Urartu (713-680 aC).
# Russeàcies

Rousseaceae és una família de plantes amb flors dins l'ordre Asterals conté arbres i arbusts. El fruit és una baia o una càpsula. Les flor són simples amb els marges serrats.
Aquesta família conté tres o quatre gèneres i dotze o tretze espècies distribuïdes a Àfrica oriental, Noa Guinea, Nova Zelanda i Austràlia. Les anàlisi moleculars suggereixen que Abrophyllum, Cuttsia i Carpodetus van estar relacionades amb Roussea, no en la família Escalloniaceae.

## Referències

* ↑ http://plantnet.rbgsyd.nsw.gov.au/cgi-bin/NSWfl.pl?page=nswfl&lvl=fm&name=Rousseaceae
* ↑ Floyd, A.G., Rainforest Trees of Mainland South-eastern Australia, Inkata Press 2008, ISBN 978-0-9589436-7-3 page 326
* Floyd, A.G., Rainforest Trees of Mainland South-eastern Australia, Inkata Press 2008, ISBN 978-0-9589436-7-3 page 326
* http://plantnet.rbgsyd.nsw.gov.au/cgi-bin/NSWfl.pl?page=nswfl&lvl=fm&name=Rousseaceae
# Xie Erhao

Xie Erhao, en xinès simplificat: 谢尔豪; en xinès tradicional: 謝爾豪; en pinyin: Xiè'ěrháo; (Wuhan, 1998) és un jugador professional de go. Va assolir la categoria de dan professional 1p el 23 de juliol de 2011.
El seu nom es va popularitzar a partir del 2012, quan a la 1a edició de la Bailling Cup —un torneig internacional que se celebra a la Xina—, va derrotar a Rui Naiwei (9p), Yamashita Keigo (9p), Kim Hyunchan i Li Kang (6p). En aquella ocasió, es va acabar classificant i va ser enaltit com el jugador més jove, fins aleshores, en arribar a una semifinal internacional.

## Referències

* ↑ «Xie Erhao at Sensei's Library». [Consulta: 19 febrer 2017].
* ↑ «Go Commentary: Xie Erhao vs Li Kang - 1st Bailing Cup» (en anglès). Go Game Guru, 10-09-2012. Arxivat de l'original el 2017-02-20 [Consulta: 19 febrer 2017].
* ↑ «Xie Erhao» (en anglès). [Consulta: 19 febrer 2017].
* ↑ «The 1st Bailing Cup at Sensei's Library». [Consulta: 19 febrer 2017].
* ↑ «13 year old Xie Erhao youngest semifinalist at 1st Bailing Cup» (en anglès). Go Game Guru, 23-08-2012. Arxivat de l'original el 2017-02-20 [Consulta: 19 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Xie Erhao . GoKifu Share SGF Go
# The Family Honor (pel·lícula de 1917)

The Family Honor és una pel·lícula muda en blanc i negre de la World Film Company estrenada el 9 d'abril de 1917 dirigida per Émile Chautard i protagonitzada per Robert Warwick, June Elvidge i Alec B. Francis.

## Argument

Anthony Wayne, es un pintor fill del vell i orgullós general Jason Wayne, deixa la seva promesa, Doris Leighton, pels encants de la cantant d'òpera Marcia Quesnay. El germà d'Anthony, Stephen, alarmat pel comportament del seu germà gran, s'entrevista amb Marcia per convèncer-la de que renunciï al seu germà pel bé de l'honor de la família però els dos s'enamoren. Marcia renuncia a la seva vida bohèmia pel seu amor, i torna tots els regals que Anthony li havia fet, fent-li creure que ha esdevingut una dona vulgar.
Mentrestant, Eric Mainwaring, un actor sense escrúpols que també està enamorat de Marcia, convenç Anthony de que robi valors del govern seu pare per tal de comprar joies per a Marcia per així aconseguir el seu amor de nou. Tot seguit Mainwaring li guanya aquests diners a les cartes. Stephen descobreix el robatori i va a veure Marcia per fer-li veure el resultat de la seva influència. Allà, arriba a temps d'evitar que Eric la convenci de marxar amb ell amb els diners aconseguits i aconsegueix que Eric li torni els diners robats.
L'endemà, Anthony presa de remordiments, està pensant en suïcidar-se però arriba Doris i el salva. En descobrir el robatori, però, el general Wayne insta el seu fill a suïcidar-se amb el revòlver que li proporciona que sempre serà millor que de viure en deshonor. En aquell moment precís arriben Stephen i Marcia. Per restablir l'honor del seu germà, Stephen menteix i diu que va ser ell qui va prendre els diners i retorna els pagarés que havia recuperat de Mainwaring. El pare, en veure Stephen amb Marcia, creu que aquesta provocarà ara el deshonor del germà gran, però ell el convenç de la noblesa de Marcia i li anuncia que ells dos es casaran.

## Repartiment

* Robert Warwick (Capità Stephen Wayne)
* June Elvidge (Marcia Quesnay)
* Alec B. Francis (General Jason Wayne)
* Henry Hull (Anthony Wayne)
* Gerda Holmes (Doris Leighton)
* Frank Beamish (Eric Mainwaring)

## Referències

* 1 2 «WORLD PICTURES. The Family Honor». Moving Picture World, 14-04-1917, pàg. 326.
* ↑ Weitzel, Edward «The Family Honor». Moving Picture World, 14-04-1917, pàg. 281.

## Enllaços externs

* The family honor al catàleg de l'AFI
# Psychoda pseudominuta

Psychoda pseudominuta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Antenes amb 16 artells i 0,66-0,76 mm de llargària.
* Ales amb 1,36-1,64 mm de longitud i 0,52-0,60 d'amplada.
* Placa subgenital de la femella en forma de campana.
* És força similar a Psychoda minuta pel que fa als aparells reproductors de tots dos gèneres.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Taiwan i la península de Corea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wagner, R., 1978. Die Psychodidenausbeute zweier Sammelreisen des Ungarischen Naturwissenschaftlichen Museums in Budapest in die Volksrepublik Korea (Diptera: Psychodidae). Folia entomologica Hungarica. Rovartani kozlemenyek. Series nova. Vol. 31 (2),
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Insect Fauna of Taiwan Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Huang, Y. T. i C. S. Chen, 2001. Formosan Entomologist 21(1): 77-84.
* ↑ Catalogue of Life in Taiwan (anglès) i (xinès)
* ↑ Insects of Korea (anglès) i (coreà)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Argiu

Argiu (en llatí Argeius en grec antic Άργεἴος) fou un dels diputats d'Èlide enviats a Pèrsia per cooperar amb Pelòpides l'any 367 aC per contrarestar l'ambaixada espartana i convèncer a Artaxerxes II de Pèrsia Memnon (404 aC–358 aC) de decantar-se pel partit tebà. Xenofont el torna a esmentar durant la guerra entre Arcàdia i Èlide l'any 365 aC, com un dels dirigents del partit democràtic d'Èlide.

## Referències

* ↑ Argeius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 279-280

## Bibliografia

* Xenofont Obres completes (anglès)
# The Dirty Game

The Dirty Game és una pel·lícula franco-germano-italo-americana dirigida per Christian-Jaque, Werner Klingler, Carlo Lizzani i Terence Young i estrenada el 1965.

## Argument

Relats lligats, rodats per quatre directors i representant de manera espectacular la lluita despietada dels agents secrets al voltant del món.

## Repartiment

* Esquetx dirigit per Christian-Jaque :
** André Bourvil: Michel Lalande, agent secret
** Annie Rodardot: Monique
** Robert Hossein: M. Dupont
** Georges Marchal: Serge
** Violette Marceau: Lisa
** Gabriel Gobin: O'Hara
** Louis Arbessier: Ivanov
** Jacky Blanchot: Joe
* Pels altres esquetxos :
** Robert Ryan: el general Bruce
** Henry Fonda: Dimitri Kourlov
** Mario Adorf: Callaghan
** Maria Grazia Buccella: Nathalia
** Vittorio Gassman: Perego
** Wolfgang Lukschy: el general rus
** Klaus Kinski: un agent rus
** Peter Furgó Eyck: Petchakin
** Jacques Sernas: Glazov
** Gabriella Giorgelli
** Nino Crisman
** Oreste Palella
** Renato Terra
** Sylvain Levignac
** Al Mancini

## Referències

* ↑ «The Dirty Game». The New York Times.