# Max Sinzheimer

Max Sinzheimer (Frankfurt del Main, 1894 - 16 d'octubre de 1977) va ser un director d'orquestra alemany-estatunidenc, director del cor, pianista, organista i compositor.

## Biografia

Max Sinzheimer va néixer com a fill de l'empresari Siegmund Sinzheimer (1857-1927) i de la seva esposa Bertha, nascuda. Marx (1869-1921). Va rebre la seva primera formació musical a Frankfurt del Main de l'organista Carl Breidenstein i de Bernhard Sekles al Conservatori de Hochschen i posteriorment va estudiar composició amb Walter Braunfels a Múnic. El 1915, als 21 anys, es convertí en repétiteur al "Landestheater Darmstadt" i el 1917 anà al Teatre Nacional de Mannheim com a "Kapellmeister". Allà va tenir els dos reconeguts directors Wilhelm Furtwängler i Felix Ledereral al seu costat, de manera que com a principiant només era el responsable de l'òpera lleugera i de les operetes. Des de 1919, Sinzheimer va ser també el director artístic de la societat coral jueva "Liederkranz". El 1920 va acabar el seu compromís al teatre. Sinzheimer va romandre a Mannheim com a músic independent, ensenyant i dirigint lOrquestra Stamitz, de la que va ser cofundador, i on entre els seus alumnes tingué a Hans Eppstein. Aquí, Sinzheimer també va conèixer la seva dona Lene Hesse-Sinzheimer (1896–1957), la directora de concerts de l'orquestra. Sinzheimer també va participar en la "Mannheim Society for New Music" i va dirigir el cor Bach de l'Església Evangèlica del Crist.
A finals de la dècada de 1920, Sinzheimer també va assumir la direcció del cor de la sinagoga; després de 1933, a la societat coral Liederkranz només se li va permetre treballar en la vida musical jueva. Com a conseqüència del pogrom de novembre de 1938, Sinzheimer va estar empresonat al camp de concentració de Dachau durant gairebé un mes abans que ell i la seva dona poguessin emigrar als Estats Units a través de Londres el març de 1939. Va aconseguir entrar a Chicago com a músic, on va ser director del Departament d'Òpera i Coral de la Universitat Americana de Música de Chicago i va treballar com a director musical a l'església luterana de St. Andrew. La seva primera esposa Lene Hesse-Sinzheimer va morir el 1957; havia ensenyat a la "Chicago School of Music" i també havia actuat com a solista. Als anys seixanta, Max Sinzheimer es va casar amb Gertrude Margaretha Schamber (1904-1993), també emigrada alemanya.
Després del final de la Segona Guerra Mundial, Sinzheimer va ser indemnitzat en virtut d'un acord entre l'estat de Baden-Württemberg i l'IRSO.

## Bibliografia

* Herbert Meyer: Max Sinzheimer. Una contribució a la història de la música de Mannheim. A: Mannheimer Hefte, 1979, pàgines 14-15.
* Karl Otto Watzinger: History of the Jewish in Mannheim 1650–1945 with 52 biographies, 2nd edition, Stuttgart: Kohlhammer 1987 (publications of the Mannheim City Archives; 12), pp. 135–136.
* Susanne Schlösser: Max Sinzheimer com a director d'orquestra i dissenyador de programes del cor d'homes jueus Liederkranz a Mannheim 1919–1938. a: Hermann Jung (ed.): Spurensicherung, Frankfurt del Main [u. a.]: Lang 2007 (Mannheimer Hochschulschriften; 6), pàgines 285-300.
* Susanne Schlösser: "Un director d'orquestra d'importància": el músic jueu Max Sinzheimer a Mannheim i mentre emigrava. A: Mannheimer Geschichtsblätter, vol. 12, pàgines 137-146.
* Susanne Schlösser: Max Sinzheimer, a: Claudia Maurer Zenck, Peter Petersen (eds.): Lèxic de músics perseguits de l'època nazi, Hamburg: Universität Hamburg 2010.
* Susanne Schlösser: Sense experiments, però veracitat: Ernst Toch i Max Sinzheimer - dos pioners de la "Nova música" a Mannheim durant el període d'entreguerres, Mannheim: Association of Friends of the Mannheim City Archives eV, 2010 (història de la ciutat digital; 7), ISBN 978-3- 9813584-0-7 .
* Sinzheimer, Max, a: Joseph Walk (ed.): Breus biografies sobre la història dels jueus 1918–1945. Múnic: Saur, 1988, ISBN 3-598-10477-4, p. 346