OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Indre i Loira

Indre i Loira (català) (37) o Indre-et-Loire (francès) és un departament francès adscrit a la regió de Centre-Vall del Loira que pren el seu nom dels rius Loira i Indre. Aquest departament limita amb els departaments de Loir i Cher i Indre, amb el departament de Viena (regió de Nova Aquitània) i amb dos departaments del País del Loira: Maine i Loira i Sarthe.

## Història

Indre i Loira és un dels vuitanta-tres departaments originals creats durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790 (en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789). Va ser creat a partir de l'antiga província de la Turena. Fins a principis d'aquest segle l'Indre i Loira era un dels sis departaments que formaven la regió Centre.

## Política

L'any 2004 Marc Pommereau (no-adscrit de dreta) va ser reelegit com a president del Consell General d'Indre i Loira amb els vots dels consellers de la UMP, la UDF i els no-adscrits de dreta (19 vots). La resta de consellers generals donà suport al candidat socialista Philippe Le Breton (18 vots).
Les principals atribucions del Consell General són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament. Actualment, la composició política d'aquesta assemblea és la següent:
* Partit Socialista (PS): 14 consellers
* Unió per un Moviment Popular (UMP): 7 consellers
* No-adscrits de dreta: 7 consellers
* Unió per a la Democràcia Francesa (UDF): 5 consellers
* No-adscrits d'esquerra: 3 consellers
* Partit Comunista Francès (PCF): 1 conseller

## Vegeu també

* Llista de municipis d'Indre i Loira
* Llista de cantons d'Indre i Loira

## Notes

* ↑ esadir

## Enllaços externs

* Consell General d'Indre i Loira Arxivat 2007-05-13 a Wayback Machine. (francès)
# Brunoro della Scala

Brunoro della Scala fou senyor de Verona al morir el seu pare Guillem della Scala el 28 d'abril de 1404, juntament amb son germà Antoni II della Scala. Al triomfar Francesco da Carrara, senyor de Pàdua, va marxar a l'exili i es va establir a la cort imperial a Viena on es va convertir en favorit de l'emperador Segimon I del Sacre Imperi Romanogermànic que el va nomenar vicari imperial el 22 de desembre de 1412, i després el 1431 i el 1434. També va rebre el comtat de Heiligenberg i es feia dir "príncep de Verona". Es va casar amb Matilde von Frauenberg. Va morir a Viena el 21 de novembre de 1437 sense fills.
# Fletxa Valona 1950

La Fletxa Valona 1950 fou la 14a edició de la cursa ciclista Fletxa Valona. Es disputà l'1 de maig de 1950, entre Charleroi i Lieja, sobre un recorregut de 235 kilòmetres. El vencedor fou l'italià Fausto Coppi (Bianchi-Ursus), que s'imposà en solitari en l'arribada a Lieja. Coppi atacà a manca de 85 quilòmetres per l'arribada i es presentà a Lieja amb més de cinc minuts sobre els belgues Raymond Impanis (Alcyon-Dunlop) i Jean Storms (Terrot-Wolber), segon i tercer respectivament.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Fausto Coppi (ITA) | Bianchi-Ursus | 6h 24' 40" |
| 2 | Raymond Impanis (BEL) | Alcyon-Dunlop | + 5' 05" |
| 3 | Jean Storms (BEL) | Terrot-Wolber | + 5' 05" |
| 4 | Marcel Demulder (BEL) | Alcyon-Dunlop | + 5' 05" |
| 5 | Maurice Blomme (BEL) | Bertin | + 5' 05" |
| 6 | René Walschot (BEL) | Allegro | + 5' 05" |
| 7 | Lionel Van Brabant (BEL) | Mercier-Hutchinson | + 5' 05" |
| 8 | Joseph Verhaert (BEL) | Mercier-Hutchinson | + 5' 05" |
| 9 | Edward Van Ende (BEL) | Peugeot | + 5' 05" |
| 10 | Jean Breuer (BEL) | Automoto | + 5' 05" |

## Referències

* ↑ «Coppi, rey de la ruta». El Mundo Deportivo, 10-05-1950, p. 4 [Consulta: 18 abril 2015].
* ↑ «La Flèche Wallonne 1950». cyclingfever.com. [Consulta: 18 abril 2015].
* ↑ «14a edizione La Fléche Wallonne (1950)». museociclismo.it. [Consulta: 18 abril 2015].
* ↑ «La Fleche Wallone». cyclebase.nl. [Consulta: 18 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# La bailarina (escultura)

La bailarina, és una escultura urbana ubicada a l'angle esquerra del Teatre Campoamor amb el carrer Diecienueve de Julio, a prop de dues escultures més: «Culis monumentalibus», d'Eduardo Úrculo, i «Esperanza caminando», de Julio López, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de la ciutat. L'escultura, feta de bronze polit, és obra de Santiago de Santiago, i està datada el 2011.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat és adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques a partir de la fi del segle xx.
L'autor no va cobrar per la creació que va regalar a l'ajuntament, que va acceptar sufragar el cost de la fosa (30.000 euros). Es tracta d'una escultura recolzada sobre una peanya, en la qual es veu una dona executant un pas de dansa. Es va inaugurar el 3 de maig de 2011. Té una alçada de 2,35 metres, una amplada de 70 centímetres i un pes de 165 quilograms.

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «La bailarina»» (en castellà), 05-07-2018. [Consulta: 27 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura pública en Oviedo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ Polledo Arias, Alberto Carlos, Manuel; Gutierrez Claverol. Guía total turística y monumental de Oviedo : 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Oviedo: Nobel, 2016. ISBN 978-84-8459-738-4.
# Selecció de bàsquet d'Angola

La Selecció de bàsquet d'Angola representa Angola en els torneigs internacionals de bàsquet. Està controlada per la Federação Angolana de Basquetebol. Ha estat membre de la FIBA des del 1979. Segons el Rànquing FIBA és el millor equip de l'Àfrica.

## Classificacions
### Jocs Olímpics

* 1992 - 10
* 1996 - 11
* 2000 - 12
* 2004 - 12
* 2008 - 12

### Campionats mundials

* 1986 - 13
* 1990 - 13
* 1994 - 16
* 2002 - 11
* 2006 - 10
* 2010 - 15
* 2014 - 17
* 2019 - 27

### Campionats africans

* 1980 - 7
* 1981 - 8
* 1983 - 2
* 1985 - 2
* 1987 - 3
* 1989 - 1
* 1992 - 1
* 1993 - 1
* 1995 - 1
* 1997 - 3
* 1999 - 1
* 2001 - 1
* 2003 - 1
* 2005 - 1
* 2007 - 1
* 2009 - 1
* 2011 - 2
* 2013 - 1
* 2015 - 2
* 2017 - 7
* 2021 - 5

### AfroCan

* 2019 - 3

### Jocs de la Lusofonia

* 2006 - 2
* 2009 - 1
* 2014 - 2

## Jugadors destacats

* Jean-Jacques Conceição
* José Carlos Guimarães
* Miguel Lutonda
* Carlos Almeida

## Referències

* ↑ «Team roster: Angola». FIBA, 25-08-2023.
* ↑ Head coaches, fiba.com. Retrieved 8 May 2013.
# Font del Canet

La font del Canet és una font natural situada al torrent de la Vinassa, a l'obaga del cim del Tibidabo, de la serra de Collserola, al municipi de Barcelona.
D'un frontal de totxo vist surt el broc del que brolla l'aigua, que cau a una pica rectangular, també de totxo, i sobreïx en superfície fins a perdre's sota la pissarra per tornar al torrent. El 2008 va ser restaurada per la Diputació de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Mapa cartogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Font d’en Canet». Parc de Collserola.
* ↑ «Conveni entre la Diputació de Barcelona i l'Obra Social "la Caixa" per a la conservació dels espais naturals». Diputació de Barcelona.
# Eurioic

Eurioic en ecologia, del grec: eury- εὐρύς 'ample' + oik(o)- οἶκος 'casa', s'aplica a les espècies amb una àrea de distribució àmplia.
En el cas dels organismes, principalment vegetals, eurioic significa que, dins d'un determinat tipus de clima, poden viure en amplis marges de condicions del medi, com per exemple, sobre les roques, sobre l'humus, en diferents altituds, en sòls humits i secs etc.

## Referències

* dicciomed Arxivat 2016-08-10 a Wayback Machine.
* enciclonet.com
# Rillieux-la-Pape

Rillieux-la-Pape és un municipi francès, situat a la metròpoli de Lió i a la regió de Alvèrnia - Roine-Alps. L'any 2011 tenia 29.966 habitants.
# Brunovce

Brunovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1374.
# Liešno

Liešno és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1322.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ webex.digital. «História | Liešno | Oficiálne stránky obce» (en eslovac). [Consulta: 21 desembre 2021].
# Selgas

Selgas és una parròquia del conceyu asturià de Pravia. Té una població de 68 habitants (INE Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 2011) i ocupa una extensió de 4,2 km². Es troba a una distància de 4,5 quilòmetres de la capital del concejo.

## Barris

* Caliero (Calieiru en asturià)
* Selgas de Abajo (Selgas d'Abaxu)
* Selgas de Arriba (Selgas'Arriba)
# Fossá

La cascada de Fossá, Fossurin í Fossá en feroès, és la cascada més alta de les illes Fèroe i una de les atraccions turístiques més importants del nord de l'illa de Streymoy. "Fossá" en idioma feroès significa "riu amb cascades"; hi ha, de fet, diversos rierols a l'arxipèlag amb aquest nom.
La cascada es troba al sud del poble de Haldórsvík, al municipi de Sunda. Té 140 metres d'altura fins al mar i aboca l'aigua en dues caigudes. Les temporades segues la cascada només té uns metres d'amplada, però després de fortes pluges pot arribar a tenir fins a 30 metres d'amplada.
El riu que forma la cascada s'alimenta de varis rierols menors, i connecta amb el llac Vikarvatn a la part alta de la muntanya.
La carretera 594 hi passa just per sota i en travessa la part baixa amb un pont. La cascada de Fossá també es visible des de l'illa d'Eysturoy, situada a l'altre cantó de l'estret de Sundini.

## Referències

* 1 2 «Streymoy, northern part» (en anglès). faroeislands.com. [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ Proctor, 2013, p. 81.
* ↑ «Fossá – the tallest waterfall on the Faroe Islands – a travel guide» (en anglès). sarahinthegreen.com, 24-01-2018. [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ «View to Fossá» (en anglès i danès). Geocaching. [Consulta: 4 octubre 2019].

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Bibliografia

* Proctor, James. Faroe Islands (en anglès). Bradt Travel Guides, 2013. ISBN 184162456X.

## Enllaços externs

* La cascada més alta de les Fèroe, de YouTube
# Federació Congolesa de Futbol

La Federació Congolesa de Futbol (FCF, FECOFOOT) —en francès: Fédération Congolaise de Football— és la institució que regeix el futbol a la República del Congo. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga de la República del Congo de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de la República del Congo absoluta i les de les altres categories.
Va ser formada el 1962.
* Afiliació a la FIFA: 1964
* Afiliació a la CAF: 1965

## Referències

* ↑ Congo Arxivat 2017-12-10 a Wayback Machine. at the FIFA website.
* ↑ Congo at the CAF website.
* ↑ CAF and FIFA, 50 years of African football - the DVD, 2009
* ↑ East African Standard. 20 November 1965.

## Enllaços externs

* Federació Congolesa de Futbol - Lloc web oficial
# Ferroval·leriïta

La ferroval·leriïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la val·leriïta. Rep el nom per ser l'anàleg de ferro ferrós de la val·leriïta.

## Característiques

La ferroval·leriïta és un sulfur de fórmula química 2(Fe,Cu)S·1.5Fe(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2013. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Rússia, concretament a la mina Oktyabrsky, situada al dipòsit de coure i níquel de Talnakh, a la localitat de Norilsk (Krai de Krasnoiarsk, Rússia). Aquesta mina russa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral, on sol trobar-se associada a altres minerals com: pentlandita, mooihoekita, magnetita, cubanita i altres minerals del grup de la clorita.

## Referències

* ↑ «Ferrovalleriite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 octubre 2021].
# Semític oriental

El semític oriental representa una de les tres branques principals de la família de les llengües semítiques, al costat del semític occidental i del semític meridional, i comprèn l'accadi i l'eblaïta, ambdues llengües extintes des de l'antiguitat.

## Referències

* ↑ Foster, Benjamin R. Civilizations of ancient Iraq. Princeton: Princeton University Press, 2009. ISBN 978-0-691-13722-3.
* ↑ Leaving no stones unturned : essays on the ancient Near East and Egypt in honor of Donald P. Hansen. Winona Lake, Ind.: Eisenbrauns, 2002. ISBN 978-1-57506-528-1.
Llengües semítiques :
Llengües semítiques occidentals i centrals :
# Fernando De Napoli

Fernando De Napoli (Chiusano di San Domenico, Província d'Avellino, Itàlia, 15 de març de 1964), és un exfutbolista italià que va jugar de migcampista.

## Trajectòria

Format al planter de l'US Mirgia de Mercogliano, va passar a l'Avellino, que el va cedir per una temporada al Rimini. La temporada 1983/84 va fer el seu debut en Sèrie A amb l'Avellino.
Tres anys després va ser contractat pel SSC Napoli, amb el qual va guanyar dos Scudetti, una Copa d'Itàlia, una Copa de la UEFA i una Supercopa d'Itàlia. Al costat de Salvatore Bagni va formar l'eix del mig del camp del gran Napoli.
El 1993 va passar al Milan, on va guanyar dos Scudetti, duess Supercopes d'Itàlia, una Copa d'Europa i una Supercopa d'Europa.
El 1995 va ser transferit a la Reggiana, on va cloure la seva carrera de futbolista el 1997. Fins al 2004 va ser el team manager del club emilià.

## Internacional

Ha estat internacional amb la selecció italiana, disputant 16 partits amb la sub-21 (amb 1 gol) i 54 amb la selecció absoluta (1 gol). Va participar en els Mundials de Mèxic 86 i Itàlia 90 i a l'Eurocopa 1988 d'Alemanya Occidental.

## Referències

* ↑ «Estadístiques de De Napoli amb la selecció italiana». web de la Federació Italiana de Futbol (FIGC). Arxivat de l'original el 2017-01-27. [Consulta: 18 desembre 2019].
# Rodas

* No s'ha de confondre amb Rodes.
Rodas és el nom dels següents personatges:
* Arturo Rodas (Quito, 1954), compositor equatorià
* Lluís Rodas Fort (Sant Feliu de Guíxols, 1913 - Barcelona, 2002), químic i farmacèutic català
* Delio César Toledo Rodas (Cecilio Báez, 1976), futbolista paraguaià
# Jacqueline Molnár

Jacqueline Molnár (Budapest, 28 de març de 1973) és una artista visual hongaresa.
Va estudiar il·lustració i animació a la Universitat Moholy-Nagy de Budapest, a l'Acadèmia Minerva de Groningen, a la Gerrit Rietveld Academie d'Amsterdam i a l'Escola Massana de Barcelona.
Ha il·lustrat més de 40 llibres de literatura i poesia infantil a diferents països, com Hongria, Itàlia, Anglaterra i Espanya. La seva producció ha estat exposada a municipis com ara Sarmede, Hèlsinki, Bratislava, Tallinn, Barcelona i Budapest. A banda, ha dirigit, escrit i animat tres curtmetratges. També col·labora amb teatres de titelles i fa tallers.
Actualment, viu i treballa a Barcelona.

## Estil

La seva obra es caracteritza per l'ús de colors brillants i la precisió en els detalls. El rang de tècniques artístiques que toca Molnár és ampli: el collage, l'aquarel·la, el tremp, la pintura acrílica i la fotografia, entre d'altres.

## Reconeixements

El 2014 va ser proclamada la il·lustradora de l'any a Hongria i el 2015 va ser finalista dels Premis Junceda. El 2017, va rebre el Premi Laus de plata. També va ser nominada al Premi Memorial Astrid Lindgren del 2022.

## Referències

* 1 2 3 «Avame Ungari illustraatori Jacqueline Molnári isikunäituse» (en estonià). Centre de Literatura Infantil d'Estònia, 24-01-2020. [Consulta: 25 març 2023].
* 1 2 3 4 «Jacqueline Molnár i David Torrents». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 25 març 2023].
* 1 2 «Exposició ‘Pla B’». Nau Bostik, 26-03-2023. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «Molnár Jacqueline gyermekillusztrációs kiállítása» (en hongarès). Liszt Intézet Tallinn. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «Las bibliotecas escolares de la Xunta, nominadas al Premio Internacional Astrid Lindgren, uno de los más valorados del mundo en el ámbito infantil y juvenil» (en castellà). Xunta de Galicia, 07-11-2021. [Consulta: 25 març 2023].
# Berenice Celeita

Berenice Celeita Alayon (de vegades escrit 'Celeyta') és una activista de drets humans colombiana. És la presidenta de l'Associació Per a la Recerca i Acció Social (NOMADESC) que té com a finalitat la investigació d'abusos de drets humans regionals. En 1998, va guanyar el Premi de Drets humans Robert F. Kennedy, conjuntament amb altres activistes colombianes i colombians: Gloria Flórez, Jaime Prieto Méndez i Mario Calixto.

## Trajectòria

Celeita va iniciar el seu activisme en l'àmbit dels drets humans en l'any 1985, quan va ocórrer la presa del Palau de Justícia, en la qual el Moviment 19 d'abril (M-19) va prendre el Tribunal Suprem de Justícia de Colòmbia com a ostatge, el resultat va ser l'assassinat d'11 de les seves 25 jutges i jutgesses. En aquesta època, Celeita encara era una estudiant de primer any a la Universitat d'Externado a Colòmbia, i entre els morts, s'hi trobaven diversos professors seus.
Més tard Celeita va fundar l'associació NOMADESC, situada a la Vall del Cauca, província al sud de Colòmbia. L'associació NOMADESC ofereix cursos sobre drets humans, anualment es graduen al voltant de 150 persones, les quals tornen a les a comunitats locals on exerceixen tasques d'advocacia i de desenvolupament. L'organització també denúncia vulneracions de drets humans van relacionar l'extracció d'or, níquel, i urani, així com amb la perforació de petroli.
El Centre per a la Justícia i Drets humans Robert F. Kennedy va declarar que en 2004, Celeita havia sigut una de les 175 sindicalistes i activistes defensores de drets humans que havien sigut atacades pel govern colombià dins de l'anomenada "Operació Drac". Durant el setembre de 2011, un coronel i dos comandants de l'Exèrcit Nacional de Colòmbia van ser arrestats per aquests atacs.
En 2015 Celeita va ser objecte d'una acció urgent per part d'Amnistia Internacional, atès que arrel d'haver denunciat violacions de drets humans a Colòmbia, va estar vigilada per dues persones desconegudes.

## Referències

* ↑ Rights, Robert F. Kennedy Human. «Berenice Celeyta, Jaime Prieto, Gloria Florez, & Mario Calixto» (en anglès americà). Robert F. Kennedy Human Rights. [Consulta: 20 maig 2018].
* ↑ «Living permanently at risk» (en anglès). , 30-03-2015 [Consulta: 20 maig 2018].
* ↑ «Sentido homenaje a los magistrados fallecidos en el Palacio de Justicia» (en castellà). [Consulta: 20 maig 2018].
* ↑ «Noticias pagina: PBI» (en castellà). www.pbi-ee.org. Arxivat de l'original el 2018-05-21. [Consulta: 20 maig 2018].
* ↑ «PDF de llamada a la acción urgente por parte de Amnistía Internacional por el caso de Berenice Celeita».

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Associació Per a la Recerca i Acció Social (NOMADESC)
* Perfil de Twitter de NOMADESC
* Pàgina oficial del Centre per a la Justícia i Drets humans Robert F. Kennedy
# Limonium antoni-llorensii

La saladina d'Antoni Llorens o Limonium antoni-llorensii, és una saladina endèmica dels salobrar i salines propers a la Colònia de Sant Jordi, al municipi de ses Salines, al sud de Mallorca de la família Plumbaginaceae. Fou descrita el 1985 pel botànic mallorquí Lleonard Llorens.
És una saladina perenne, amb soques foliades de fins a 20 cm, i amb escapus florals de fins a 60 cm. Les fulles es troben disposades en roseta, són alternes, amb forma espatulada, amb l'àpex arrodonit o subobtús, marge enter i pecíol canaliculat gairebé tan llarg com la làmina.
Les flors són de color rosa o violaci, protegides per bràctees, amb la corol·la hipocrateriforme. Presenta fruits monosperms, de color pard o vermellós, tancats dins del calze. Floreix entre els mesos de juny i novembre. Per la seva càrrega cromosòmica, triploide, presenta pol·len majoritàriament estèril. La seva reproducció es realitza mitjançant llavors d'origen apomíctic.
Viu als salobrars i a les salines del sud de Mallorca, sobre sòls salins, sovint guixosos, que es generen a conseqüència de l'activitat salinera. Hom els troba formant poblacions molt denses. Comparteix hàbitat amb altres endemismes rars com Limonium migjornense. Ocasionalment pot localitzar-se'n algun exemplar a les zones dunars d'Es Trenc. En algunes zones estan sotmeses a forta pressió antròpica.

## Referències

* ↑ Llorens, Ll. «Revisión sistemático-taximétrica del género Limonium en la isla de Mallorca». Lazaroa, 8, 1985, pàg. 11-68.
* 1 2 3 Gil, Ll. «Limonium antoni-llorensii». A: BioAtles. Conselleria de Medi Ambient del Govern de les Illes Balears, 2007.
# Sombras en una batalla

Sombras en una batalla és una pel·lícula espanyola de 1993 dirigida per Mario Camus. Es tracta d'una obra intimista, audaç i sincera que utilitza de fons el conflicte basc i les seves conseqüències entre els seus implicats.

## Argument

Ana és una exmilitant d'ETA que viu en un poblet anomenat Bermillo de Sayago, prop de la frontera amb Portugal. Treballa de veterinària juntament amb el seu amic i company de treball Darío. Amb ell comparteix els seus quefers diaris i la seva rutina, juntament amb la seva filla Blanca. Ana és una dona amagada en si mateixa, però un dia coneix a José, un atractiu home que li fa retornar al passat, ja que José va participar en la guerra bruta a Espanya (GAL) atemptant contra refugiats bascos a territori francès. Fet aquest que va tocar de prop amb el passat d'Ana, i que al mateix temps coincideix amb la trobada de membres d'ETA en actiu, com l'antic amic d'Ana, Fernando. Tots ells intentaran resoldre vells comptes pendents, cadascú a la seva manera.
En acabar la pel·lícula, apareix una frase amb les inicials J. L. B. que diu: "Jo no parlo de venjança ni de perdons; l'oblit és l'única venjança i l'únic perdó".

## Repartiment

* Carmen Maura (Ana)
* Joaquim de Almeida (José)
* Tito Valverde (Darío)
* Sonia Martín (Blanca)
* Ramón Langa (Fernando)
* Suzana Borges (mujer de José)
* Isabel de Castro (actriz) (madre José)
* Elisa Lisboa (Amalia)
* Miguel Zúñiga (funcionario)
* Cándido de Castro Calbarro (Policía)
* Manuel Fadón (Vitorino)
* Ione Irazábal
* Francisco Hernández
* Felipe Vélez

## Premis i nominacions
### VIII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | Cayo Largo Films / Sogepaq | Nominada |
| Millor actriu protagonista | Carmen Maura | Nominada |
| Millor actor de repartiment | Tito Valverde | Guanyador |
| Millor guió original | Mario Camus | Guanyador |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1993

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | | Guanyador |
| Millor guió original | Mario Camus | Guanyador |

### Altres premis

| Any | Festival | Categoria | Persona | Resultat |
| 1993 | Festival Internacional de Cinema de Moscou | St. Jordi d'Or | Mario Camus | Nominat |

## Referències

* ↑ Sombras en una batalla a Fotogramas
* ↑ Sombras en una batalla a criticalia.com
* ↑ Sombras en una batalla al web dels Premis Goya
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1993». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 11 desembre 2015].
* ↑ «18th Moscow International Film Festival (1993)». MIFF. Arxivat de l'original el 3 abril 2014. [Consulta: 9 març 2013].
# Flavocrambus

Flavocrambus és un gènere d'arnes de la família Crambidae. El gènere va ser descrit per l'entomòleg polonès Stanisław Błeszyński el 1959.

## Taxonomia

* Flavocrambus aridellus (South in Leech & South, 1901)
* Flavocrambus melaneurus (Hampson, 1919)
* Flavocrambus picassensis Bleszynski, 1965
* Flavocrambus striatellus (Leech, 1889)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 3 febrer 2019].
* ↑ Błeszyński, Stanisław «Studies on the Crambidae. Part XIX. Notes on some Japanese species of the generic group Crambus F.» (en anglès). Tinea, 5, 1, 1959, pàg. 273-276.