OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Méhoudin

Méhoudin és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 110 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Méhoudin era de 110 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 16 eren unipersonals (16 dones vivint soles i 16 dones vivint soles), 20 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 79 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 14 eren segones residències i 16 estaven desocupats. 78 eren cases i 1 era un apartament. Dels 49 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris, 13 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 6 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 18 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Méhoudin el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 70 persones, 49 eren actives i 21 eren inactives. De les 49 persones actives 45 estaven ocupades (24 homes i 21 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 21 persones inactives 11 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Méhoudin hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Méhoudin a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Méhoudin a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Méhkerék

Méhkerék (en romanès: Micherechi) és un poble del comtat de Békés, a la regió del sud de la Gran Plana, al sud-est d'Hongria.
El poble es va esmentar per primer cop en fonts escrites el 1359. L'origen del nom del poble es pot extreure de l'ocupació original dels seus habitants (méh significa "abella" en hongarès). La població va fugir de la zona després de la conquesta otomana. Els romanesos es van establir a la zona durant el segle xviii, amb la primera església ortodoxa romanesa que es va construir el 1770. La primera escola primària es va obrir el 1815.
Méhkerék té una superfície de 25,86 km² i té una població de 2085 persones (2015). La majoria dels residents, sent romanesos, parlen el romanès com a llengua materna. Es considera una de les ciutats de romanesos a la diàspora.
El club de futbol Méhkeréki SE té la seu a la ciutat.

## Referències

* ↑ Magyarország kistájainak katasztere. 2., átd. és bőv. Kiadás. Budapest: MTA Földrajztudományi Kutatóintézet, 2010. ISBN 978-963-9545-29-8.
* ↑ A 2001-es népszámlálás nemzetiségi adatsora
* ↑ «Méhkeréki SE». Magyarfutball.hu, 14-02-2017.
# Museu Mario Praz

El Museu Mario Praz de Roma és un exemple típic de casa-museu i conté més de 1.200 objectes recollits en ella al llarg de la vida del crític d'art Mario Praz.
Els objectes de la col·lecció que van des del neoclàssic al Biedermeier, es presenten a les habitacions de la casa de l'erudit en la disposició que ell pensava per satisfer el seu propi plaer de viure no solament envoltat, sinó també «submergit» en la bellesa.
Aquesta és la residència privada del crític d'art i literatura, Mario Praz (1896-1982), conservada com estava a la mort del propietari i oberta al públic el 1995. Forma part, com museu satèl·lit, de la Galeria Nacional d'Art Modern i Contemporani de Roma.
El Museu Mario Praz es troba a Palazzo Primoli, Via Zanardelli 1, a Roma i està obert, a petició, per a grups de fins a deu persones acompanyats per un responsable.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine.
# Musson

Musson (en való Musson) és un municipi belga de la província de Luxemburg a la regió valona. Forma part de la regió de Gaume.

## Seccions

Musson, Mussy-la-ville, Signeulx, Willancourt, Baranzy, i Gennevaux.

## Personatges il·lustres

* Jean Joseph Etienne Lenoir, inventor
# Mussolet muntanyenc

El mussolet muntanyenc (Glaucidium gnoma) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos des del sud-est d'Arizona, cap al sud fins al sud de Mèxic. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet muntanyenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 252. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mountain Pygmy-owl. Glaucidium gnoma» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Mussolet perlat

El mussolet perlat (Glaucidium perlatum) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos poc espessos i sabanes de la major part de l'Àfrica Subsahariana, estant absent de les zones de selva humida de l'Àfrica central i Occidental. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet perlat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 251. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pearl-spotted Owlet. Glaucidium perlatum» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# National Catholic Reporter

El National Catholic Reporter (NCR) és un diari dels Estats Units que pretén donar informació independent sobre l'Església Catòlica. Va ser fundat el 1964 pel periodista Robert Hoyt amb l'objectiu de portar els estàndards professionals d'informació periodística a la informació religiosa catòlica.
El NCR es presenta com un diari progressista i «un dels pocs diaris independents per als catòlics i els qui lluiten veritablement independent per als catòlics i el que debaten les complexes qüestions morals i socials de la nostra època».
Entre els autors de la revista hi ha el vaticanista John Allen, el professor de teologia Richard McBrien el bisbe auxiliar Thomas Gumbleton i la monja benedictina Joan Chittister.

## Història

La publicació va ser fundada originàriament com un diari que es publicava setmanalment però des del 2009 es publica quinzenalment. A la dècada de 1960, va ser el primer diari catòlic als Estats Units que va condemnar la guerra de Vietnam. També va parlar obertament del paper de la dona a l'Església. El 1972 va publicar l'encíclica del papa Pius XI escrita el 1938 i que no havia estat publicada, Humani generis unitas, i que atacava l'antisemitisme. Va ser la primera publicació dels Estats Units que va escriure sobre els abusos sexuals comesos per alguns clergues, l'any 1985.
Ha obtingut el premi a l'excel·lència de l'Associació de Premsa Catòlica en la categoria de publicacions de notícies dels Estats Units cada any entre el 2000 i el 2007.

## Referències

* ↑ Steinfels, Peter «Robert G. Hoyt, 81, Founder Of National Catholic Reporter». The New York Times, 12-04-2003 [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «About us». NCR. National Catholic Reporter. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «Subscribe to NCR». NCR. NCR. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ Bauer, Laura «Catholic paper recalls covering child sex scandal a generation ago». News-leader, 17-04-2010 [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ Georges, Passelecq «The Hidden Encyclical of Pius XI». Washington Post, 1997 [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «Priest child abuse cases victimizing families; bishops lack policy response». National Catholic Reporter, 07-06-1985 [Consulta: 4 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina del diari (anglès)
# Nàltxik

Nàltxik (karatxai-balkar i rus На́льчик; kabardí: Налшык) és una ciutat de la regió del Caucas al sud de Rússia i capital de la república de Kabardino-Balkària. La ciutat està situada a una altitud de 550 m als peus del Caucas. cobreix una àrea de 131 km². Població: 274,974 (Cens rus (2002)).

## Història

El territori de l'actual ciutat de Nàltxik fou habitat per balkars i kabardins ja el 1743, però la moderna ciutat no fou construïda fins al segle xix, quan l'expansió de l'imperi Rus els va obligar a construir-hi una fortificació el 1818, data que figura a l'escut de la ciutat. El 1838 s'hi fundà un establiment militar. Nàltxik no fou gaire important fins després de la revolució russa, quan el 1921 va rebre l'estatut de ciutat i esdevingué capital de l'oblast autònom Kabardí.
La ciutat rep el nom del riu Nàltxik i vol dir "petita ferradura" en kabardí i en karatxai-balkar.
Durant la Segona Guerra Mundial Nàltxik fou ocupada pels nazis entre el 28 d'octubre de 1942 a 3 de gener de 1943. La ciutat va patir molts danys durant el conflicte.
Nàltxik fou escollida "segona ciutat més neta de Rússia" el 2003.

## Enllaços externs

* (rus) Pàgina oficial de Kabardino-Balkària Arxivat 2005-04-01 a Wayback Machine.
* (rus) Informació sobre Nàltxik.
* (rus) Mapa de Nàltxik Arxivat 2005-11-05 a Wayback Machine..
* (rus) Informació de l'aeroport de Nàltxik.
# Natura morta amb Bíblia

Natura morta amb Bíblia és un quadre del pintor post-impressionista Vincent van Gogh que es troba en el Museu Van Gogh. El quadre va ser pintat l'octubre de 1885 a la localitat neerlandesa de Nuenen, on Van Gogh va estar residint des del desembre de 1883 fins al novembre de 1885.

## Descripció

La imatge mostra dos llibres situats sobre una taula coberta per un drap. Aquests llibres són la Bíblia, de mida gran, que ocupa la part central de la taula i es mostra oberta en el llibre d'Isaïes; i el llibre La joie de vivre de l'escriptor francès Émile Zola, que es mostra tancada a la vora de la taula i de mida més petita. També s'hi pot veure una espelma apagada al costat de la Bíblia.

## Anàlisi

La mort del pare de Vincent, Theodorus van Gogh, el març de 1885, va motivar l'execució d'aquesta obra en què l'artista ens mostra la Bíblia del seu pare (qui fou predicador protestant), juntament amb el llibre La joie de vivre. El llibre de Zola és una obra mestra del realisme, mentre que el pare del Vincent el considera una obra nefastament escrita. Aquest és el gran constrast que presenta el quadre: un llibre religiós, d'idees antigues i temàtica transcendental al costat d'un llibre d'idees modernes, amb una òptica laica i realista. Però més enllà d'això el que es veu a simple vista és la contraposició d'un llibre gran, obert, ben conservat, situat al mig de la taula i d'aparença majestuosa al costat d'un llibre petit i tancat, atrotinat i simple.
Les possibles interpretacions del quadre són múltiples. La més general és la de l'efecte sobre Vincent de la mort del seu pare, i les diferències generacionals que hi va haver entre ells. Una espècie de Memento mori. El que resulta estrany és que Vincent trigués mig any a plasmar el record del seu pare en un quadre.
Una altra possible interpretació és el de l'autorretrat psicològic, en què la mort del seu pare no hi té res a veure, i el contrast que es mostra és entre el 'Vincent' anterior, el de Borinage i l'actual. En una de les cartes de Van Gogh (la 425), el pintor deixa clar que el seu objectiu és vendre l'obra. Això fa pensar que l'orba no tenia cap valor sentimental profund, i dona força a la segona hipòtesi.
D'altra banda, l'espelma apagada podria simbolitzar l'extinció- tant la de la vida del seu pare, com la de la seva esperança.

## Referències

* ↑ http://www.artehistoria.com/v2/obras/5438.htm Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.vggallery.com/visitors/major/navarro/28.htm
* ↑ «Symbolism». Permanent Collection. Van Gogh Museum, 2005–2011. Arxivat de l'original el 2012-09-18. [Consulta: 15 maig 2011].

## Bibliografia

* Walther, Ingo. Vincent van Gogh 1853-1890. Germany, Taschen, 2000. ISBN 3-8228-6193-6.
# O Tio Marcos d'a Portela

O Tio Marcos d'a Portela, va ser una publicació apareguda per primera vegada al 1876, sent editat en Ourense por Valentín Lamas Carvajal. Va ser la primera publicació periòdica monolingüe en gallec.

## Referències

* ↑ El peròdic es deia "O Tio Marcos d'a Portela", d'acord amb les normes ortogràfiques vigents seria "O Tío Marcos da Portela".
* ↑ Historia do xornalismo galego Arxivat 2009-09-04 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* Lamas Carvajal i la historia del periódic O Tío Marcos da Portela, web Galicia espallada
# Ocaines

Els ocaines són un grup ètnic de l'Amazònia que habiten els marges dels rius Yaguasyacu, Ampiyacu, Jamayacù, Putumayo i Cotó (al Perú); i Apoporis, Caquetá i Putumayo (a Colòmbia). Si bé són coneguts com ocaina, ells s'autodenominen Dyo'xaiya o Ivo'tsa. Dyo'xaiya o Ivo'tsa. Parlen la llengua ocaina que es troba dins de la família lingüística witoto.

## Història

Els ocaines comparteixen història i moltes característiques culturals amb els witotos, resígaros i andoques.
Aquests grups habitaven l'extrem sud de Colòmbia i van ser portats a territori peruà pels patrons durant el boom del cautxú. La violència infringida pels patrons va descendir la seva població i actualment es troben en procés d'assimilació als witotos.

## Instruments musicals ocaina

* Arón o Manguaré
* Gooncho, Tiityo o Pífano
* Oriibi o Yupana
* Pochiina o flauta

## Referències

* 1 2 https://web.archive.org/web/20110925042406/http://www.siamazonia.org.pe/Archivos/Publicaciones/Amazonia/Atlas/cap2/fra_cap2.htm
* ↑ Ocaina a la Base de Dades dels Pobles Indígenes del Perú
* ↑ Pueblo Ocaina al web del govern de Colòmbia

## Bibliografia

* CHÁVEZ, Margarethe; YOUNG, Carolyn; SHANKS, Ann; LEACH, Ilo. Instrumentos musicales tradicionales de varios grupos de la selva peruana. N°1. Lima - Perú: Instituto Lingüístico de Verano, 1976, p. 132.
* (castellà) Olaf Blixen, Tradiciones Ocainas, Centro Argentino de Etnologia Americana, Buenos Aires, 1999, 262 p. ISBN 9875071056
# Congregació dels Esclaus del Dolç Nom de Maria

La Real Congregación de Esclavos del Dulce Nombre de María, coneguda popularment com a Congregació de l'Ave Maria, és un institut secular, confraria laica dedicada a l'assistència als necessitats.

## Història

Va ser fundada pel sant trinitari Simón de Rojas el 21 de novembre de 1611, a Madrid, amb el suport de Felip III d'Espanya. El sant, gran devot de la Mare de Déu, va voler fundar una confraria de tipus espiritual i pietós que en difongués aquesta devoció entre els laics. Era una congregació d'"esclaus", forma de devoció característica de l'època, perquè els membres pretenien lliurar-se plenament a la voluntat divina, esdevenint esclaus de la Mare de Déu i de Déu mateix, fent la seva voluntat. Arran de l'assistència que havia donant a la reina Margarida d'Àustria en morir, el rei li va oferir el suport per a la seva fundació, que va adoptar el nom de Reial Congregació i va fer-se ell mateix membre de la congregació, com també la resta de membre de la família reial.
A més, preocupat per la quantitat d'indigents i necessitats que hi havia a la capital del regne, va voler que la nova institució fes alguna cosa per a donar-lo acollida i minvar les seves mancances. Així, eñ desembre de 1618 es va obrir un menjador per a donar menjar a pobres i necessitats, prop del centre de Madrid amb el nom de Comedor del Ave María i que encara avui funciona amb el mateix objectiu. El menjador és servit i organitzat per frares de l'Orde dels Trinitaris i voluntaris des de la seva fundació.
Bona part dels seus membres, tots laics, pertanyien a l'aristocràcia i les clases altes de la cort, seguint l'exemple de la família reial. S'ocupaven de proveir fons per a les obres de caritat de la fundació, entre les quals, la més coneguda era el menjador popular que es va obrir
El centre devocional era la capella de la Mare de Déu de l'Expectació, al convent trinitari d'Atocha, avui desaparegut.
La congregació es va estendre per altres llocs d'Espanya i Amèrica, on va adoptar noms diversos i on va dedicar-se a objectius pietosos, benèfics i filantròpics. Avui continua desenvolupant funcions benèfiques i mantenint menjadors populars i jurídicament s'ha constituït com a fundació: Fundación Real Cofradía del Ave María.

## Vegeu també

* Simón de Rojas
# Julius De Geyter

Julius De Geyter és un periodista i escriptor flamenc que va néixer a Lede (Bèlgica) el 25 d'abril de 1830. Morí el 18 de febrer 1905 a Anvers.

## Biografia

Va començar la seva carrera professional com a mestre i periodista. El 1874 va esdevenir director de la banca Bank van Lening a Anvers.
Ensems am J.F.J. Heremans i E. Zetterman va crear la revista literària De Vlaamsche School (trad: L'escola flamenca) que va aparèixer de 1855 a 1862. De Geyter i el seu amic Julius Vuylsteke eren els poetes polítics més importants d'aquesta època. Era també un dels líders del moviment flamenc que lluitava per a l'emancipació de la gent de parla neerlandesa a Bèlgica..

## Bibliografia

Va escriure poemes romàntics, polítics i de vegades anticlericals.
Per al compositor Peter Benoit va escriure la lletra de
* 1877 La cantata Rubens
* 1878 Joncvrouw Kathelijne, De wereld in!
* 1880 Hucbald, Triomfmarsch
* 1884 Kinderhulde aan een Dichter (cantata Van Rijswijck)
* 1889 De Rijn (trad.: el Rin),
Altres obres:
* Bloemen op het graf 1857
* Drie menschen van in de wieg tot in het graf (poesia, 1861)
* Uit het studentenleven (poesia, 1868)
* Reinaert de Vos (reinterpretació, 1874)
* De genius des vaderlands (1880)
* Keizer Karel en het Rijk der Nederlanden (poesia, 1888)
* Obres completes (1907-1909)
# Nacòlia

Nacòlia (en llatí: Nacolia o Nacoleia, en grec antic: Νακώλεια) va ser una ciutat de la Frígia Epicteta entre Dorilèon i Cotiea, al curs superior del riu Thymbres. La Taula de Peutinger la situa a uns 30 km al sud de Dorilèon.
En aquest lloc l'emperador Valent va derrotar l'usurpador Procopi. Durant el regnat d'Arcadi la ciutat, que era ocupada per una guarnició de gots, es va revoltar contra l'emperador. Podria correspondre a la ciutat moderna Pismesh Kalesi, prop de Doganlu, on hi ha algunes restes, però la ubicació més probable és Seyitgazi (Eskişehir), al nord-oest de Doganlu.

## Referències

* ↑ Schmitz, Leonhard. «Nacoleia». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood (en anglès). Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# FUA

FUA té els següents significats:
* Front Únic Antimonàrquic, coalició electoral històrica d'Espanya
* Federació Universitària Argentina, organització d'estudiants de l'Argentina
# Ángel del Pozo Merino

Ángel del Pozo Merino (Madrid, 14 de juliol de 1934) és un actor i director de cinema espanyol.

## Biografia

Compagina els seus estudis universitaris amb actuacions aficionades al T.E.U. fins que finalment decideix dedicar-se professionalment a la interpretació. S'integra en la Companyia de Lilí Murati, participant amb èxit en la comèdia Un bruto para Patricia.
Debuta en cinema en 1960 amb l'adaptació de l'esmentada peça teatral. Després d'interpretar a galants en títols com Margarita se llama mi amor (1961), Vuelve San Valentín (1962) o Escala en hi fi (1963), s'especialitza en el gènere conegut com a Spaghetti western, arribant a rodar més de trenta títols en els anys 60 i 70.
En els setanta debuta en la direcció, rodant quatre pel·lícules: ¿... Y el prójimo? (1974), El alijo (1976), La promesa (1976) i El hijo es mío (1978). Al final de la dècada decideix retirar-se del món de l'espectacle. Des dels anys noranta fins a 2008 exerceix labors de producció executiva i de relacions públiques en el grup Gestevisión (actualment Mediaset Espanya Comunicació), gestora de la cadena de televisió Telecinco.

## Referències

* ↑ Ángel del Pozo a 800spaghettiwesterns
* ↑ Ángel del Pozo a decine21.com
# Gusargues

Gusargues (en francès Guzargues) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Guinda

* Aquest article tracta sobre un terme nàutic. Si cerqueu la fruita, vegeu «guinder».
La guinda, en terminologia nàutica, és la distància vertical entre el punt més alt d'una embarcació i la línia de flotació.
Atès que un vaixell mercant pot tenir diferents estats de càrrega es defineixen dues guindes extremes per tal de distingir els límits entre els que varia.
* Guinda en llast: És la major de les dues i és la que adopta el vaixell sense càrrega.
* Guinda en càrrega: És la menor de totes dues i s'observa amb el vaixell carregat.
És un paràmetre a considerar quan es navega per sota de ponts o línies d'alta tensió en accés a ports o rius. Atès que s'ha de tenir en compte cada cop que s'hagi de passar un obstacle d'aquesta naturalesa com també s'ha de tenir en compte l'alçada de les marees i el gàlib de l'objecte.

## Vegeu també

* Gàlib (ponts)
* Calat

## Bibliografia

* Cesáreo Díaz Fernández. Teoría del Buque. Barcelona 1972 B 43259 1972.
* Antonio Mandelli. Elementos de Arquitectura Naval. Llibreria editorial Alsina. Buenos Aires 1986. ISBN 950-553-026-9
* Diccionari marítim Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine., 2010, Termcat.
# Guinau

El guinau (guainavis, guainares) és una llengua extingida de les llengües arawak de l'Alt Amazones que s'havia parlat als marges del riu Negro, a l'estat de l'Amazones (Brasil). Kaufman la va classificar dins del grup baré com a part del grup Alt Amazones Central, mentre que Aikhenvald no la diferenciava de la llengua baré.

## Préstecs

Algunes paraules ye'kwana (família carib) prestades del guinau (o altres llengües arawak) (Ramirez 2019: 593; 2020: 69):
| Portuguès | Guinau | Yekuana |
| fetge | jewana | j-eewanɨ “coração” |
| llúdria | dzalu | sado-do |
| gallet de roca dels Andes | kwano | kawana-du |
| papagai | kulewa | kudewa |
| Voltor del Nou Món | kurumu | kuduumə |
| urubu | karakarali | kadakadaadi |
| nyam | wajana | wajana |
| buriti | kube | kuwai |
| peneira | manari | manaadi |
| tanga | waiku | wajuuku, etc. |

## Referències

* 1 2 Ramirez, Henri. Enciclopédia das línguas arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. 4. 1. Curitiba: Editora CRV, 2020, p. 254. DOI 10.24824/978652510231.3. ISBN 978-65-251-0231-3 [Consulta: 29 juny 2021]. Arxivat 2021-06-29 a Wayback Machine.
* ↑ Aikhenvald, Alexandra Y. «The Arawak language family». A: The Amazonian languages. Cambridge, England: Cambridge University Press, 1999. ISBN 978-0-521-57021-3.
* ↑ Ramirez, Henri (2019). Enciclopédia das línguas arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. (no prelo)

## Bibliografia

* Johann Natterer (s.d.). Wortlisten von Indianersprachen in Brasilien (1817-1835).
* Johann Baptist von Spix (1981); Martius, Karl Friedrich Phillip von (1981). Viagem pelo Brasil, 1817-1820 (volume 3). São Paulo: Editora Itatiaia.