OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crockett

Crockett és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 3.194 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Crockett tenia 3.194 habitants, 1.491 habitatges, i 848 famílies. La densitat de població era de 245,2 habitants per km².
Dels 1.491 habitatges en un 21,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,1% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 43,1% no eren unitats familiars. En el 34,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,5% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 30,1% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.574 $ i la renda mediana per família de 66.174 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.311 $ mentre que les dones 31.204 $. La renda per capita de la població era de 27.469 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Crockett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Crockett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Bec d'alena nord-americà

El bec d'alena nord-americà (Recurvirostra americana) és una espècie d'ocell de la família dels recurviròstrids (Recurvirostridae) que habita aiguamolls, llacs i estuaris d'Amèrica del Nord, des de la Colúmbia Britànica, Alberta i sud de Saskatchewan, cap al sud per la zona central i occidental dels Estats Units i centre de Mèxic. En hivern arriben fins a l'Amèrica Central i les Antilles.
# Udju Azul di Yonta

Udju azul di Yonta (els ulls blaus de Yonta) és una pel·lícula de 1992 del director de cinema de Guinea Bissau Flora Gomes, una coproducció entre Guinea Bissau, Portugal i França.
És el segon llargmetratge de Flora Gomes en que dona continuïtat temàtica a Mortu Nega, revivint les mateixes qüestions de fons, les del seu país davant la Història. Torna als temes del trauma i de l'esperança, però alterant el temps de la trama, en què els mateixos problemes es manifesten d'una altra manera.

## Argument

Yonta té disset anys. Viu a Bissau amb la seva família, el seu pare fuster, la mare que treballa en les telecomunicacions, i el seu petit germà Amilcar. Mentre, Yonta està secretament enamorada d'un amic del seu pare, heroi de la guerra de la independència nacional, rep cartes anònimes d'amor que l'intriguen. Es tracta d'un jove tímid que envia aquestes cartes, copiades d'una col·lecció de cartes d'amor ...
Les dones i els homes en una gran ciutat africana, les seves esperances i dificultats, i el riure dels nens.

## Protagonistes

* Maysa Marta: Yonta
* Bia Gomes: Belante
* Jorge Quintino Biague: Marcos
* Antonio Simao Mendes: Vicente
* Dina Vaz: Mana
* Jacquelina Camara: Santa
* Pedro Dias: Ze
* Quinta Dju: Vidente
* Teborcio Gomes: Omer
* Adao Malan Nanque: Nando
* Marcelo Cabral: Professeur
* Mohamed Lamine Seidi: Amilcar
* Domingos Soares Semedo: Matchu Duno
* Manuel Dias Sequeira: Pedro
* Henrique Silva: Ambros
* Caramba Ture: Manecas
* Gervasio Anibal da Mata: Tino
* Abdulai Keita: Encarregado Despejo
* Gildo Mendes: Pescador
* Rui Manuel da Costa: Pescador
* Alexandre Okaia Gomes: Pescador

## Apreciació crítica

| « | Flora Gomes entrellaça amb lleugeresa i elegància dubtes i errors de la post-independència. Després de l'alliberament en 1973, els anys han passat en desordre, amb rialles i catàstrofes com aquesta allau de pneumàtics, cadascun marcat amb una mil·lèsima i els nens creixent pels carrers. A on? Amilcar, el germà petit del Yonta va escriure "2000" en la seva cambra d'aire: la història no ha acabat, simplement és incerta. L'aspecte de la Flora Gomes, sobre l'estat del seu país, Guinea Bissau, no és tan sols blau: la desocupació, dificultats de subministrament, nous rics i pobres que segueixen sent pobres, expulsions, l'emigració a Portugal com horitzó per a molts, la ciutat dels carrers plens de sots ... Filmar-ho tot amb claredat, però amb la calidesa i tendresa dels seus personatges, ràpids per aprofitar la primera oportunitat de somriure, de seguir l'exemple de la primera dansa. La segona pel·lícula de Flora Gomes (després de Mortu Nega) és una conclusió lúcida i alegre alhora. | » |
| — Jean-Michel Frodon , Le Monde, 29 de maig de 1993 |||

## Distincions

* Festival International de Cinema de Tessalònica de 1992: Alexandre d'argent
* Jornades Cinematogràfiques de Cartago 1992, Tanit de bronze
* FESPACO 1993, premi d'interpretació femenina: Maysa Marta

## Referències

* ↑ The Blue Eyes of Yonta a New York Times

## Enllaços externs

* The Blue Eyes of Yonta a New York Times
* The Blue eyes of Yonta a California Newsreel
# Richard Donner

Richard Donner (Bronx, 24 d'abril de 1930 - Los Angeles, 5 de juliol de 2021), pseudònim de Richard Donald Schwartzberg, fou un director de cinema i productor estatunidenc. Per damunt dels seus films de culte La profecia i Superman, destaca la tetralogia d'Arma letal, la saga on demostraria la seva afinitat absoluta amb el Hollywood més bàsic i punter. També va produir pel·lícules com Joves ocults (1987), Allibereu Willy (1993), X-Men (2000) i X-Men Origins: Wolverine (2009).
En els seus primers anys havia dirigit documentals i anuncis de televisió. Es va formar dirigint episodis de sèries com The Twilght Zone, Perry Mason, Superagent 86, Ironside, Cannon i Kojak. Abans de director, havia començat la seva carrera cinematogràfica com a actor.

## Filmografia

* X-15 (1961)
* Sal i pebre (1968)
* Twinky (1969)
* La profecia (1976)
* Superman (1978)
* Superman II (1980) (és Richard Lester qui apareix en els crèdits)
* Inside Moves (1980)
* La joguina (1982)
* Els Goonies (1985)
* Lady Falcó (1985)
* Arma letal (1987)
* Scrooged (1988)
* Arma letal 2 (1989)
* Radio Flyer (1992)
* Arma letal 3 (1992)
* Maverick (1994)
* Assassins (1995)
* Conspiració (1997)
* Arma letal 4 (1998)
* Timeline (2003)
* 16 carrers (16 Blocks) (2006)
* Sam i George (2010)

## Referències

* ↑ «Mor Richard Donner, pare cinematogràfic de "Superman", "Els Goonies" i "Arma letal"». 324cat, 05-07-2021. [Consulta: 6 juliol 2021].
* 1 2 3 Cervantes, Xavier «Mor Richard Donner, el director de ‘Superman’ i ‘Els goonies’». Ara [Barcelona], 06-07-2021, p. 29.
# Mario Andrione

Mario Andrione (Aosta, 14 de juny de 1932 - Aosta, 16 de novembre de 2017) fou un advocat i polític valldostà. Militant d'Unió Valldostana, després de les eleccions de 1963 fou nomenat assessor d'instrucció pública dels presidents del Consell de la Vall, Oreste Marcoz i Severino Caveri, fins a 1966.
A les eleccions de 1968 fou novament escollit i fou nomenat secretari de la presidència (1970-1974), alhora que fou comissari del SAVT. El 1974 va substituir Cesare Dujany com a president del Consell, càrrec que va compatibilitzar el 1978 amb el d'assessor de belles arts. El 1984 va dimitir degut a un escàndol relacionat amb el casino de la Vall a Saint Vincent. A les eleccions regionals de la Vall d'Aosta de 1988 fou reescollit, però el 1992 fou suspès del seu càrrec per decret del Consell de Ministres. Després d'alguns anys d'allunyament de la política, tornà el 2006 amb el senador Carlo Perrin per a promoure el nou partit Renouveau Valdôtain
| Precedit per: Cesare Dujany | Presidents de la Vall d'Aosta 1974 - 1984 | Succeït per: Augusto Rollandin |
# Cobitis matsubarai

Cobitis matsubarai és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Cobitis matsubarai». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Nakabo, T. 1993. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó. 1474 p.
* ↑ Nakabo, T. 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trebiskyita

La trebiskyita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor del Sr. Tom Trebisky, (1952-) micromuntador i col·leccionista de minerals de Tucson, Arizona, qui va recollir material tipus.

## Característiques

La trebiskyita és un òxid de fórmula química Na₃Mg₂[TiV₉O₂₈]·22H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i publicada en el mes de gener de 2024. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 74521, 74522, 74523 i 74524.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Pickett Corral, Districte miner d'Uravan, Comtat de Montrose, Colorado, Estats Units. Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Trebiskyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Olds, Travis A.; Kampf, Anthony R.; Hughes, John M.; Adams, Paul M.; Marty, Joe «Trebiskyite, the First Titanium-Decavanadate Mineral». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 20-12-2023. DOI: https://doi.org/10.3749/2300034 [Consulta: 20 gener 2024].
# Crocobelonita

La crocobelonita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La crocobelonita és un oxifosfat de fórmula química CaFe$^{3+}$₂O(PO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i publicada en el mes d'octubre de 2023. Forma agregats de mida submil·limètrica de cristalls prismàtics a aciculars de color vermell safrà a vermell rosat. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Aquesta nova espècie representa un nou tipus de mineral fosfat format per l'oxidació de minerals fosfurs a temperatures superiors als 1000 °C i pressió gairebé atmosfèrica (oxidació pirolítica).
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5559/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera de fosforita del complex de Daba-Siwaqa, a la Governació d'Amman (Jordània). També ha estat trobada a Halamish wadi, dins el districte del Sud, a Israel. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Crocobelonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 març 2022].
* 1 2 Britvin, Sergey N.; Murashko, Mikhail N.; Krzhizhanovskaya, Maria G.; Vlasenko, Natalia S.; Vereshchagin, Oleg S.; Vapnik, Yevgeny; Bocharov, Vladimir N. «Crocobelonite, CaFe23+(PO4)2O, a new oxyphosphate mineral, the product of pyrolytic oxidation of natural phosphides». American Mineralogist, 108, 10, 01-10-2023, pàg. 1973–1983. DOI: https://doi.org/10.2138/am-2022-8757 [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ Galuskin, Evgeny V.; Stachowicz, Marcin; Galuskina, Irina O.; Woźniak, Krzysztof; Vapnik, Yevgeny; Murashko, Mikhail N.; Zieliński, Grzegorz «Deynekoite, Ca 9 Fe 3+ (PO 4 ) 7 – a new mineral of the merrillite group from phosphide-bearing contact facies of paralava, Hatrurim Complex, Daba-Siwaqa, Jordan». Mineralogical Magazine, 11-09-2023, pàg. 1–31. DOI: doi:10.1180/mgm.2023.71 [Consulta: 4 octubre 2023].
# Ventrifossa ctenomelas

Ventrifossa ctenomelas és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 31 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 411-673 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Hawaii.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert C. H. & Hubbs C. L. 1920. Contributions to the biology of the Philippine Archipelago and adjacent regions. The macrouroid fishes of the Philippine Islands and the East Indies. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 100, v. 1 (pt 7). 369-588.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Ventrifossa ctenomelas». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Richard Wilkinson

Richard Gerald Wilkinson (3 de juliol de 1943) és un epidemiòleg anglès i activista polític d'esquerres. És professor emèrit d'Epidemiologia Social a la Universitat de Nottingham, on es va jubilar el 2008. També és professor honorari d'Epidemiologia i Salut Pública a la University College de Londres i professor visitant a la Universitat de York.

## Trajectòria

Richard Wilkinson va formar-se a la Leighton Park School i al Reading Technical College. Va estudiar Història Econòmica a la London School of Economics i després va fer un màster a la Universitat de Pennsilvània. La seva tesi doctoral en Medicina de la Universitat de Nottingham es va titular «Socio-economic Factors in Mortality Differentials» (1976).
És conegut sobretot pel llibre escrit juntament amb la seva parella Kate Pickett, The Spirit Level, publicat per primera vegada el 2009, que defensa que les societats amb una distribució més equitativa dels ingressos tenen una millor salut, menys problemes socials relacionats amb la violència, l'abús de drogues, els embarassos d'adolescents, les malalties mentals i l'obesitat, entre d'altres, i estan més cohesionades que aquelles en què la bretxa entre rics i pobres és més gran.
L'any 2009 Richard Wilkinson i Kate Pickett van fundar Equality Trust, una organització que pretén explicar els beneficis d'una societat més igualitària i fa campanyes per una major igualtat d'ingressos. L'agost de 2015, Wilkinson va avalar la campanya de Jeremy Corbyn a les primàries del Partit Laborista.

## Referències

* ↑ «Iris Message». Iris.ucl.ac.uk. [Consulta: 19 agost 2015].
* 1 2 Dustjacket of his book Poverty and Progress (1973) gives a brief career summary.
* ↑ Thesis is listed in the catalogue of the library of the University of Nottingham.
* ↑ Wilkinson, Richard (16 December 1976), "Dear David Ennals", New Society, <http://www.sochealth.co.uk/public-health-and-wellbeing/poverty-and-inequality/the-black-report-1980/the-origin-of-the-black-report/dear-david-ennals/>
* ↑ Richard G. Wilkinson. «Mind the Gap – Wilkinson, Richard G. – Yale University Press». Yalepress.yale.edu, 11-07-2001. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «BBC Radio 4 – Analysis, The Spirit Level: the theory of everything?». BBC, 17-10-2010. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «Analysis : The Spirit Level : The Theory of Everything?» (TXT). News.bbc.co.uk. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ Pérez-Lanzac, Carmen «Elevaría el impuesto de sucesiones. Estamos creando dinastías» (en castellà). El País [Madrid], 17-09-2019. ISSN: 1134-6582.
* ↑ History- Book launch 'The Equality Trust was founded in 2009 by Bill Kerry, Richard Wilkinson and Kate Pickett.' www.equalitytrust.org.uk Arxivat 27 July 2010 a Wayback Machine.
* ↑ «The Labour party stands at a crossroads». , 14-08-2015.

## Enllaços externs

* The Equality Trust
* Wilkinson's contributions at The Guardian
* BBC article on the Equality Trust
* TED 2011 video: How economic inequality harms societies (16:54) Arxivat 2014-02-27 a Wayback Machine.
* Wilkinson's talks for the Socialist Health Association
# Mario Haas

Mario Haas (Graz, Àustria, 16 de setembre de 1974) és un exfutbolista austríac. Va disputar 43 partits amb la selecció d'Àustria.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Pierre Sandrin

Sandrin (Pierre Regnault) (c. 1490 – després de 1561) va ser un compositor francès del Renaixement. Va ser un prolífic compositor de cançons a mitjans del segle XVI, algunes de les quals van ser molt populars i àmpliament distribuïdes.

## Biografia

Probablement va néixer a St. Marcel, no gaire lluny de París, encara que els detalls dels seus primers anys són incomplets. Va ser cap de cor a la cort reial francesa el 1506, i el 1517 va ser cantant de Lluïsa de Savoia. Des d'aleshores fins al 1539 el seu nom està absent de tots els registres de la cort, però altres registres suggereixen que podria haver estat treballant com a actor durant aquest temps. L'any 1539 es trobava de nou a la cort reial francesa, aquesta vegada cantant a la mateixa capella reial; i al cap d'uns anys s'havia establert una reputació com un dels compositors de cançons més destacats de França, juntament amb Claudin de Sermisy.
Va anar a Itàlia en algun moment a principis de la dècada de 1550, i se sap que va ser mestre de capella de la família Ferrarese Este a Siena, el 1554. El 1560 havia tornat a París, encara que probablement només breument, perquè va arribar a establir una família estable, i l'any següent ja estava de nou a Itàlia, aquesta vegada a Roma. Desapareix dels registres en aquest moment, i probablement va morir el 1561 o poc després, molt probablement a Itàlia.

## Música

Sandrin sembla que només va escriure música profana, i només cançons, encara que com passa amb molts compositors de l'època sempre hi ha la possibilitat que gran part de la seva música es perdi. Tota la seva música és vocal, i tot a quatre veus.
Estilísticament, la música de Sandrin s'assembla a la de Claudin de Sermisy, el compositor més famós de cançons parisenques, encara que la de Sandrin barreja influències italianes amb l'estil francès nadiu. Les seves cançons tendeixen a ser homofòniques, amb detalls contrapuntístics ocasionals, però les posteriors utilitzen molts dels dispositius rítmics comuns a la música profana italiana de l'època, especialment la frottola, i també estan plenes de madrigalismes com la pintura de paraules.
Una de les seves cançons, Doulce memoire, es va convertir en una de les peces més populars de tot el segle XVI, i existeix en innombrables còpies i arranjaments en fonts de molts països; era un dels favorits particulars dels llaütistes i teclista.

## Bibliografia

* Howard Mayer Brown, "Sandrin," The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. Londres, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
* Brown, Howard Mayer; Brobeck, John T. (9 November 2009) [2001]. "Sandrin [Regnault, Pierre]". Grove Music Online (8th ed.). Oxford University Press. ISBN 978-1-56159-263-0.
* Gustave Reese, Music in the Renaissance. Nova York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4

## Enregistraments

* 2005 - Priest and Bon Vivant. Sounds of the City of Louvain from the 16th Century. Works by Clemens non Papa and his contemporaries. Capilla Flamenca, La Caccia i Jan van Outryve. Etc. 1287. Conté una gravació d'Elas amy de Sandrin.
# Construcció de pedra seca VII (la Pobla de Cérvoles)

Construcció de pedra seca VII és una obra de la Pobla de Cérvoles (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de vinya coberta amb llosa i tapada amb argila. Està feta de pedres irregulars i sense desbastar. Té la porta lateral i aprofita una roca per part d'un mur. Resta la paret frontal, feta amb pedres de forma trencajunts. La data de construcció està gravada al llindar, 1891. Al seu interior podem apreciar les lloses del sostre. Hi ha una menjadora, una llar de foc al terra d'una cantonada. Destaca el terra rebaixat del seu interior, fet a la roca, aquest material després s'ha reaprofitat per als murs i el sostre.

## Referències

* ↑ «Construcció de pedra seca VII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2016].