OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Convent de les Germanes Dominiques (Vilabella)

El Convent de les Germanes Dominiques és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vilabella (Alt Camp).

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per planta baixa i pis. La façana és simètrica i presenta, a la planta baixa, la porta d'accés d'arc de mig punt, i dues finestres dobles, també d'arc de mig punt, protegides amb reixa de ferro. Una senzilla línia d'imposta separa aquesta part del primer pis, on hi ha tres finestres d'arc escarser. El coronament està format per una cornisa motllurada, damunt la qual es troba una barana amb un petit frontó triangular al mig. Té terrat i coberta a dos vessants amb l'eix paral·lel a la línia de façana. Al costat de l'edifici hi ha una altra construcció de planta i pis amb pati, que també pertany al convent. El material emprat és el paredat arrebossat i emblanquinat.

## Història

Aquest antic convent fou construït aproximadament l'any 1887 als afores del poble i era propietat de les Germanes Dominiques de l'Anuciata. Va ser utilitzat com a escola de nenes, i era la més important de la vila, tot i que hi havia l'escola estatal. Actualment es troba en desús, i només se n'utilitza una part com a cau de joves.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Coyoteïta

La coyoteïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom del pic Coyote (Califòrnia, Estats Units), la seva localitat tipus.

## Característiques

La coyoteïta és un sulfur de fórmula química NaFe₃S₅·2H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la coyoteïta pertany a «02.FD - Sulfurs d'arsènic amb O, OH, H₂O» juntament amb els següents minerals: quermesita, viaeneïta, erdita, haapalaïta, val·leriïta, yushkinita, tochilinita, wilhelmramsayita, vyalsovita i bazhenovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al pic Coyote, situat dins el comtat de Humboldt, a Califòrnia (Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Coyoteite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 maig 2021].
# La muchacha del arrabal

La muchacha del arrabal és una pel·lícula argentina en blanc i negre de l'Argentina que es va estrenar al juliol de 1922 al cinema Esmeralda, dirigida per José Agustín Ferreyra sobre el seu propi guió, protagonitzada per Lidia Liss, Elena Guido, Jorge Lafuente i Ángel Boyano.

## Argument

Un jove pintor que freqüenta els barris pobres buscant motius per a les seves obres es converteix en l'amant d'una cançonista-prostituta.

## Repartiment

* Lidia Liss
* Elena Guido
* Jorge Lafuente
* Ángel Boyano
* Carlos Lassalle
* Carlos Dux

## Difusió en altres països

En 1925 la pel·lícula va ser exhibida al cine Kursaal de Barcelona.

## Comentaris

En estrenar-se el film es va assajar acompanyar musicalment el film amb l'execució del tango La muchacha del arrabal que porta lletra de Ferreyra i Leopoldo Torres Ríos i música de Roberto Firpo, realitzada per l'orquestra d'aquest últim situada en el fossat de l'escenari. En 1923 aquest tango va ser gravat per Carlos Gardel.
Horaci Quiroga en comentar el film va dir que l'argument "a penes aconsegueix a un episodi poemàtic del raval" i que l'enfocament del director no es diferencia dels qui "creient crear tipus, no posen en peus sinó individus anònims d'ambient, presos del fons comú". Jorge Miguel Couselo recull aquesta última frase i afirma que el que Quiroga va exposar com a defecte és precisament el mèrit i lucidesa de Ferreyra: "donar vigència de personatges dramàtics a aquests éssers anònims sense grandesa d'herois". D'altra banda, Couselo troba en la pel·lícula trets autobiogràfics del director, com ara l'ambientació en llocs que ell freqüentava, els pintors exclosos del saló nacional, la rebel·lia d'una generació que tracta d'obrir-se camí com pot.

## Referències

* 1 2 3 4 Couselo, Jorge Miguel. El negro Ferreyra, un cine por instinto. Buenos Aires: Editorial Freeland, 1969, p. 50-53 y 134.
* ↑ Bavasso, Ceferino Cristian. «El Cine Argentino durante el período 1925-1935 y sus relaciones con la política nacional e internacional». [Consulta: 2 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Información sobre La muchacha del arrabal a cinenacional.com
* La muchacha del arrabal per Carlos Gardel] a YouTube
# Curtis (cràter)

Curtis és un petit cràter d'impacte de la Lluna que es troba a l'oest de la Mare Crisium, a l'est del cràter Picard. És un element circular amb forma de copa i sense altres detalls particulars.
* Localització de Curtis (part superior del centre de la imatge)
* Imatge del Apollo 15
Va rebre el nom de l'astrònom estatunidenc Heber D. Curtis el 1973. En el passat va ser designat Picard Z, abans que fos reanomenat per la UAI.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Arturo Juan Escuder Croft

Arturo Juan Escuder Croft (Santa Cruz de Tenerife, 26 de setembre de 1932 - Brussel·les, 8 d'octubre de 1992) fou un advocat, economista, polític i empresari canari. Es llicencià en dret i posteriorment en economia a la Universitat de Deusto. Exercí com a advocat però es dedicà més al ram empresarial, assolint càrrecs com el de conseller del FORPPA, vicepresident de la Junta del Port de Tenerife i president de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Santa Cruz de Tenerife de 1979 a 1987.
També va ser fundador d'Asinte i de l'Associació d'Industrials de Canàries (Asinca), expresident de la Confederació Europea de Begudes Refrescants, president del consell d'administració de Galletas Himalaya, SA de Tenerife, i estigué vinculat a Embotelladora Madrileña, SA.
Membre d'Alianza Popular, fou elegit diputat per Santa Cruz de Tenerife a les eleccions generals espanyoles de 1982. De 1982 a 1986 fou vocal de la Comissió d'Economia, Comerç i Hisenda del Congrés dels Diputats. També formà part de l'Assemblea de Parlamentaris Canaris preautonomic i del Cabildo Insular de Tenerife.
Després fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 1987 i 1989. De 1986 a 1989 fou membre de la delegació per a les relacions amb els països de Sud-amèrica del Parlament Europeu. El 1991 va patir un cop molt dur en morir en un accident d'automòbil el seu fill José Rafael Escuder Martín, campió mundial de vela classe vaurien.
Va morir d'un atac de cor quan anava a una sessió del Parlament Europeu. En honor seu, des del 1994 la Cambra de Comerç de Tenerife atorga el Premi Arturo Escuder Croft.

## Referències

* ↑ Vínculos con empresas agrícolas, de seguros y periodísticas a El País, 24 d'abril de 1988
* ↑ José Rafael Escuder, campeón mundial de vela, necrològica a El País
* ↑ Notícia de la seva mort al diari ABC

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Parlament Europeu
# Żary

Sorau (polonés: Żary) és una ciutat a l'oest de Polònia de 39.000 habitants (cens del 2006), la més gran de la part polonesa de la regió històrica de Lusàcia i un dels centres turístics i econòmics més importants de la regió. Ernst Kummer va nàixer a Sorau i Georg Philipp Telemann hi va viure un temps.
La paraula "Żary" (que probablement feia referència a una petita tribu eslava) va aparèixer per primera volta en la Crònica de Thietmar, de l'any 1007

## Fills il·lustres

* Georg Gottfried Petri (1715-1795) compositor.

## Referències

* ↑ Żary - Serwis miejski - Looking Back to the Past www.zary.pl (anglès)
# Consell Regional d'Al-Kasom

El Consell Regional d'Al-Kasom (en hebreu: מועצה אזורית אל קסום) (transliterat: Moatza Azorit Al Kasom) (en àrab: المجلس الاقليمي القيصوم) (transliterat: Majlis Iqlimi al Kasum) és un dels dos consells regionals beduïns formats en el desert del Nègueb. El Consell Regional d'Al-Kasom es troba al nord-oest del desert del Nègueb en l'Estat d'Israel. El consell està format per 7 comunitats beduïnes que han estat reconegudes per l'estat: Tirabin al-Sana, Umm Batin, al-Sayyid, Mulada, Makhul, Kukhleh (Abu Rubaiya) i Drijat (Durayjat). La població total era més de 20.000 habitants (juny del 2013). També hi ha beduïns que viuen en llogarets no reconeguts per l'estat.

## Referències

* ↑ www.alqasoum.org.il/
# Convent de les Germanes del Sagrat Cor

* Per a altres significats, vegeu «antic convent de les Germanes del Sagrat Cor».
El Convent de les Germanes del Sagrat Cor és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És l'antiga església dels Dolors i en l'actualitat es poden veure les seves restes condicionades com una plaça pública.
Es tractava d'un edifici entre mitgeres amb façana endarrerida respecte al nivell de les de la resta del carrer, pel que aquest té un eixamplament a la seva alçada. L'interior de l'edifici estava en runes. Havien desaparegut les cobertes i parts dels murs superiors, així com dels sostres de separació de pisos. A la façana li mancava part del perfil superior i es trobava molt deteriorada en la resta de superfície. Al Carrer Montcada s'obrien tres portes, dues tapiades. La de l'extrem dret, d'arc allindanat, era l'accés al campanar, petit i en forma d'espadanya. La central, més gran i d'arc escarser de pedra, corresponia a l'església, i conserva encara a la dovella central un relleu representant el Sagrat Cor. La de l'extrem esquerre possiblement donava accés a les estances del convent, obertes al carrer mitjançant tres finestres, corresponents als tres pisos.
La façana era de tipus barroc, amagant l'estructura interior. Sobre la porta s'obria un ull de bou circular i presentava tres finestres a cada extrem. El remat superior era mixtilini, perfilat per una cornisa ornamental de teules. La façana va ser enderrocada l'any 1999 amb la finalitat de convertir aquesta església en una plaça entre el carrer del Vall i el carrer Montcada.

## Referències

* 1 2 «Convent de les Germanes del Sagrat Cor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Círculo Popular de La Felguera

El Círculo Popular de La Felguera fou un club de futbol asturià de la ciutat de Langreo.
El club va ser fundat el 1917. Es seu principal èxit es produí la temporada 1952-53, en la qual ascendí a Segona Divisió, on hi romangué fins 1958, amb el nom La Felguera Siderúrgica Círculo Popular.
L'any 1961 es fusionà amb Racing Club de Sama per formar la Unión Popular de Langreo.

## Referències

* ↑ «La Felguera». lafutbolteca.com. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Circulo Popular La Felguera». uplangreo.com. [Consulta: 9 setembre 2020].
# La muchacha de las bragas de oro

La muchacha de las bragas de oro és una coproducció hispano-veneçolana de 1980 dirigida per Vicente Aranda i interpretada per Victoria Abril i Lautaro Murúa en els papers principals. Està basada en la novel·la homònima de Juan Marsé. Va ser rodada a Sitges i Barcelona.

## Argument

Estiu de 1976. Luis Forest (Lautaro Murúa) és un escriptor amb un passat polític falangista, que viu aïllat a Calafell, un poble de la costa catalana, escrivint les seves memòries (en realitat reescrivint-les i adaptant la seva biografia als nous temps), i pensant sobre el seu fracassat matrimoni. La seva germana (Hilda Vera) està preocupada per ell i decideix enviar a la seva filla Mariana (Victoria Abril) per saber: es troba. Mariana arriba al poble i sacseja l'estable món de Luis amb la seva personalitat lliure i desinhibida. Aviat comença un joc de seducció que acaba per desemmascarar el joc intel·lectual de Luis.

## Repartiment

* Lautaro Murúa: Luis Forest
* Victoria Abril: Mariana
* Hilda Vera: Mare de Mariana
* Perla Vonasek: Elmyr
* Pep Munné: jove Luis Forest
* José María Llana: José María Tey
* Isabel Mestres: Soledad
* Raquel Evans: Mari
* Consuelo de Neva: Tecla
* Palmiro Aranda: Metge de la ciutat
* Carlos Lucena: Jardiner
* David Durán: David
* Mercè Sans: Germana de Luis Forest

## Referències

* ↑ «Girl with the Golden Panties», 28-03-1980. [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ «Girl with the Golden Panties (1980)». [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ «La muchacha de las bragas de oro (1979)» (en castellà). [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ «The Girl with the Golden Panties (La Muchacha de las Bragas de Oro)» (en anglès). [Consulta: 4 agost 2018].
# Atthakatha

Atthakatha en pali significa exposició del significat, explicació o comentari; es refereix al conjunt de comentaris theravades del Cànon Pali.
Aquests comentaris es basen en les interpretacions tradicionals de les escriptures. Els comentaris principals es basen en comentaris més antics avui dia perduts, en singalès antic, que foren escrits en la mateixa època que el Cànon Pali, segle i aC. Alguna cosa del material dels comentaris es troba en texts canònics d'altres escoles budistes, la qual cosa suggereix una font comuna més antiga.
Així com amb el Cànon Pali, el contingut d'aquests comentaris, compilats a partir del segle iv, varien segons l'edició de què es tracti.
La col·lecció més breu, que es troba a l'edició Thai (1992) inclou els següents:
* Dotze comentaris atribuïts a Buddhaghosa: comentari sobre el Vinaya-pitaka i un comentari sobre cadascun dels textos Digha Nikaya, Majjhima Nikaya, Samyutta Nikaya i Anguttara Nikaya, quatre sobre els llibres Khuddaka Nikaya i tres sobre l'Abhidhamma-pitaka.
* Comentaris de dharmapala sobre set llibres del Khuddaka Nikaya.
* Quatre comentaris de diversos autors sobre uns altres quatre llibres del Khuddaka Nikaya. A més a més, els següents estan inclosos en una o ambdues d'aquestes edicions: l'edició burmesa Chatthasangayana i l'edició singalesa Simon Hewavitarne Bequest.
* Visuddhimagga de Buddhaghosa, una presentació sistemàtica de l'ensenyament tradicional; els comentaris en els primers quatre nikayes es refereixen a aquest quant al material que analitzen.
* El Patimokkha i el seu comentari Kankhavitarani, refereix al Buddhaghosa.
* Comentari per Dhammapala sobre el Nettipakarana, un treball que de vegades s'inclou en el Cànon Vinayasangaha, una selecció de passatges del Samantapasadika ordenats per tòpic per Sariputta al segle xii.

## Bibliografia

* Crosby, Kate (2006). In Journal of the Pali Text Society, volume XXVIII.
* Hinüber, Oskar von (1996). Handbook of Pali Literature. Berlin: Walter de Gruyter. ISBN 3-11-014992-3.
* Malalasekera, G.P. (1938). Dictionary of Pali Proper Names, volume II. London: John Murray for the Government of India. ISBN 0-8288-1721-9.
* Mori, Sodo, Y. Karunadasa & Toshiichi Endo (1994). Pali Atthakatha Correspondence Table. Oxford: Pali Text Society.
* Norman, K.R. (1983). Pali Literature, Wiesbaden: Otto Harrassowitz.
* Pruitt, William & K.R. Norman (2001). The Patimokkha, Oxford, Pali Text Society
* Rhys Davids, T.W. & William Stede (eds.) (1921-5). The Pali Text Society’s Pali–English Dictionary. Chipstead: Pali Text Society. A general on-line search engine for the PED is available at http://dsal.uchicago.edu/dictionaries/pali/. Accessed 2007-05-09.
* Skilling, Peter (2002). In Journal of the Pali Text Society, volume XXVII.
* Thein Han, U (1981). In The Light of the Dhamma. Online at .
# Carlos Fabián Maldonado

Carlos Fabián Maldonado (Montevideo, 30 de juliol de 1963) és un exfutbolista veneçolà de la dècada de 1980.
Fou 20 cops internacional amb la selecció de Veneçuela.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Fluminense FC, Deportivo Armenio i Unión Atlético Táchira.
Trajectòria com a entrenador:
* 2001-2003: Nacional Táchira
* 2004: Mineros de Guayana
* 2004-2006: UA Maracaibo
* 2007-2010: Deportivo Táchira
* 2010-2012: Mineros de Guayana
* 2013: Aragua

## Referències

* ↑ «Venezuela - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 26 març 2009].
* ↑ Carlos Fabián Maldonado a National-Football-Teams.com (anglès)
# Crisantes

Crisantes o Crisantas (en llatí Chrysantas, Khrysantas, en grec antic Χρυσάντας) era un mag persa, un noble (ὁμότιμος), servidor de Cir II el Gran. Segons Xenofont, era petit de cos i d'alçada, però tenia una gran saviesa.
Precisament pels bons consells que donava al rei, i la promptitud amb que va saber transmetre les opinions del rei després de la conquesta de Babilònia a la segona meitat del segle vi aC se li va atorgar el govern de la satrapia de Lídia i Jònia.

## Notes

* ↑ Els criteris de transcripció dels noms propis masculins en -ας varien segons la font consultada. La Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans «recomana d'escriure -es en les terminacions dels noms de persona hebreus, grecs i llatins que tenen -as en llurs formes gregues i llatines», mentre que lingüistes com Alberich i Coromines prefereixen la terminació -as basant-se en els textos de la Fundació Bernat Metge.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Chrysantas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 31 maig 2021].
# Cèl·lula neuroendocrina

Les cèl·lules neuroendocrines són cèl·lules que reben aportació neuronal (neurotransmissors alliberats per cèl·lules nervioses o cèl·lules neurosecretores) i, a conseqüència d'aquesta entrada, alliberen molècules missatgeres (hormones) a la sang. D'aquesta manera provoquen una integració entre el sistema nerviós i el sistema endocrí, un procés conegut com a integració neuroendocrina. Un exemple de cèl·lula neuroendocrina és una cèl·lula de la medul·la suprarenal (part més interna de la glàndula suprarenal), que allibera adrenalina a la sang. Les cèl·lules medul·lars suprarenals estan controlades per la divisió simpàtica del sistema nerviós autònom. Aquestes cèl·lules són neurones postganglionars modificades. Les fibres nervioses autònomes hi condueixen directament des del sistema nerviós central. Les hormones medul·lars suprarenals es mantenen en les vesícules de la mateixa manera que els neurotransmissors es mantenen en les vesícules neuronals. Els efectes hormonals poden durar fins a deu vegades més que els dels neurotransmissors. Els impulsos de fibres nervioses simpàtiques estimulen l'alliberament d'hormones medul·lars suprarenals. D'aquesta manera, la divisió simpàtica del sistema nerviós autònom i les secrecions medul·lars funcionen conjuntament.
El centre principal d'integració neuroendocrina al cos es troba a l'hipotàlem i a la hipòfisi. Algunes d'aquestes hormones (les alliberadores) alliberades en l'eminència hipotàlàmica mitjana, controlen la secreció d'hormones hipofisiàries, mentre que d'altres (com, per exemple, les hormones oxitocina i vasopressina) s'alliberen directament a la sang.
Les cèl·lules APUD es consideren part del sistema neuroendocrí i comparteixen moltes propietats de tinció amb les cèl·lules neuroendocrines.

## Principals sistemes neuroendocrins

* Eix hipotalàmic-hipofisiari-suprarenal
* Eix hipotalàmic-hipofisiari-tiroidal
* Eix hipotalàmic-hipofisiari-gonadal
* Sistema hipotalàmic-neurohipofisari

## Referències

* 1 2 3 4 «Chapter 10: Neural and Neuroendocrine Control of the Internal Milieu». A: Sydor A, Brown RY. Molecular Neuropharmacology: A Foundation for Clinical Neuroscience. 2nd. Nova York: McGraw-Hill Medical, 2009, p. 246, 248–259. ISBN 9780071481274. « •The hypothalamic–neurohypophyseal system secretes two peptide hormones directly into the blood, vasopressin and oxytocin. ... •The hypothalamic–pituitary–adrenal (HPA) axis. It comprises corticotropin-releasing factor (CRF), released by the hypothalamus; adrenocorticotropic hormone (ACTH), released by the anterior pituitary; and glucocorticoids, released by the adrenal cortex. •The hypothalamic–pituitary–thyroid axis consists of hypothalamic thyrotropin-releasing hormone (TRH); the anterior pituitary hormone thyroid–stimulating hormone (TSH); and the thyroid hormones T₃ and T₄. •The hypothalamic–pituitary–gonadal axis comprises hypothalamic gonadotropin–releasing hormone (GnRH), the anterior pituitary luteinizing hormone (LH) and follicle-stimulating hormone (FSH), and the gonadal steroids.»
# Kampen (Overijssel)

Kampen és un municipi de la província d'Overijssel, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 50.030 habitants repartits per una superfície de 161,84 km² (dels quals 20,39 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

| Nom | Població |
| Kampen | 32.840 |
| IJsselmuiden | 10.310 |
| Grafhorst | 900 |
| Wilsum | 780 |
| Kamperveen | * 780 |
| 's-Heerenbroek | 590 |
| Zalk | 540 |
| Font: CBS ||

## Ajuntaments

Resultats eleccions municipals :
| Partit | % 2002 | % 2006 | Z. 2002 | Z. 2006 |
| ChristenUnie | 19,3 | 20,9 | 6 | 6 |
| CDA | 24,8 | 18,1 | 7 | 6 |
| PvdA | 17,2 | 18,0 | 5 | 5 |
| SGP | 13,8 | 11,8 | 4 | 3 |
| GBK | 10,1 | 16,4 | 3 | 5 |
| GroenLinks | 4,8 | 6,3 | 1 | 2 |
| KIJK op Kampen | - | 4,5 | 0 | 1 |
| VVD | 10,0 | 4,0 | 3 | 1 |
| Total | 61,2 | 67,2 | 29 | 29 |

## Agermanaments

* Elat
* Pápa
* Soest (Rin del Nord-Westfàlia)
* Meinerzhagen (Rin del Nord-Westfàlia)

## Galeria d'imatges

* Bovenkerk
* Torre Nova
* Broederpoort
* Cellesbroederpoort
* Korenmarktpoort
* Ajuntament de Kampen

## Enllaços externs

* www.kampen.nl (neerlandès) (alemany) (anglès)
# Díode Zener

Un díode Zener, és un díode semiconductor dissenyat especialment per a treballar en inversa. En aquests díodes, molt dopats, quan la tensió en polarització inversa aconseguix el valor de la tensió de ruptura (o zener), el mateix camp elèctric de la unió p-n és capaç d'arrencar electrons de la banda de valència permetent la conducció, sense gairebé variar la tensió. D'aquesta manera la tensió del díode, que sofrirà tan sols petites variacions amb l'increment del corrent elèctric degudes a la resistència interna (de l'orde d'una dècima de volt), pot usar-se com a tensió de referència, típicament en circuits estabilitzadors o reguladors de tensió.
| A (p) | C o K (n) |
La tensió de ruptura, que segons el model oscil·la entre 2,4 i més de 100 V, pot controlar-se per mitjà del procés de dopatge, i s'aconseguixen toleràncies del 0,05% del valor nominal o inferiors, encara que els dispositius que s'empren normalment tenen toleràncies del 5 o 10% de la tensió zener.
L'efecte Zener fou descobert pel físic americà Clarence Melvin Zener.

## Referències

* ↑ «Díode Zener». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.