OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partícula (desambiguació)

«Partícula» té aquests significats:
* Física:
** Partícula: petit objecte localitzat amb propietats físiques pròpies. Pot ser:
*** Partícula elemental: partícula no formada per altres partícules, considerada fonamental en el sentit que, segons els coneixements actuals no es pot dividir en altres.
*** Partícula composta: agregació de dues o més partícules elementals.
** Partícula subatòmica: qualsevol partícula, elemental o composta, que té una mida inferior a la de l'àtom.
** Partícula carregada: qualsevol partícula subatòmica o ió amb càrrega elèctrica
** Partícula puntual: cos idealitzat les dimensions del qual es poden considerar menyspreables en la situació considerada.
** Antipartícula: partícula que té les mateixes propietats que una altra però les càrregues oposades.
** Partícula de Dirac: partícula que és diferent de la seva antipartícula.
** Partícula de Majorana o fermió de Majorana: partícula de tipus fermió que al mateix temps és la seva antipartícula.
** Partícula mediadora o quàntum de camp (també bosó de gauge o bosó de galga): partícula virtual que bescanvien les partícules que interaccionen.
* Química:
** Partícula col·loidal, part d'un sistema d'una sola fase amb dos o més components.
Viccionari
# El carrer Scream (sèrie de televisió)

El carrer Scream (Scream Street en anglès) és una sèrie de televisió animada de comèdia i terror per a nens, que s'emet al canal CBBC del Regne Unit. És una sèrie basada en els llibres del mateix nom de Tommy Donbavand. S'ha emès en català al canal SX3.
El 2020 se'n va confirmar una segona temporada.

## Argument

En Luke quan s'enfada es transforma en home llop i té una força que no pot controlar. Els seus pares, en Mike i la Sue, gràcies a l'Agència d'Allotjament d'Individus Inusuals, es traslladen a viure en una casa del carrer Scream. Però ben aviat veuran que no és un lloc gaire normal, sinó que aquesta casa és un món paral·lel on hi ha tota mena de monstres i éssers extraordinaris. En Luke fa nous amics com l'RH Negatiu, un vampir que en realitat no ho és del tot, i la Cleo, una nena momificada a Egipte fa 4.000 anys. Fan colla i viuran un munt d'aventures paranormals.

## Producció

Scream Street és una coproducció entre Factory, Coolabi Productions, ZDF Enterprises i Ingenious Media per a CBBC.

## Personatges

* Luke Watson és un adolescent aventurer, que acaba de descobrir que és un home llop inestable.
* RH Negatiu, un "vampir estrella del rock" sarcàstic però divertit, que no té ullals de vampir, no pot convertir-se en ratpenat i beu suc de tomàquet en lloc de sang.
* Cleo Farr, una mòmia de 4.000 anys, que fa amistat amb en Luke i l'RH, tot i saber que es faran vells sense ella.
* Sue Watson, la mare d'en Luke, que fa tot el possible per mantenir la seva família sota control
* Mike Watson, el pare d'en Luke, un home massa sensible que encara no s'ha acostumat a la vida al carrer Scream.
* Luella, la neboda de l'Eefa i admiradora de l'RH.
* Eefa, la bruixa.

## Repartiment

| Personatge | Doblatge original | Doblatge en català |
| Luke Watson | Tyger Drew-Honey | Marc Gómez |
| RH Negatiu | Rasmus Hardiker | Jaume Cuartero |
| Cleo Farr | Tala Gouveia | Elena Rubio |
| Mike Watson | Jim Howick | Gerard Flores |
| Sue Watson | Claire Skinner | Mariona Bosch |
| Alston Negatiu | John Thomson | Germán José |
| Bella Negatiu | Debra Stephenson | Núria Casas |
| Sr. Otto | John Thomson | Jordi Pineda |
| Eefa | Debra Stephenson | Maria Romeu |
| Luella | Claire Skinner | Ana Maria Camps |
| Doug | Rasmus Hardiker | Jordi Salas |
| Dr. Skully | John Thomson | Joaquim Casado |
| Niles Farr | John Thomson | Miquel Roldán |
| Dixon | | Toni Astigarraga |
| Farp | | Mark Ullod |
| Sophie Carnviva | | Ana Maria Camps |

## Referències

* ↑ «Scream Street - CBBC - BBC» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Crump, William D. Happy Holidays—Animated! A Worldwide Encyclopedia of Christmas, Hanukkah, Kwanzaa and New Year's Cartoons on Television and Film (en anglès). McFarland & Co, 2019, p. 123–124. ISBN 9781476672939.
* ↑ «BBC - Scream Street - Media Centre» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ «El carrer Scream». CCMA. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ «Scream Street returns to CBBC» (en anglès), 25-09-2020. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ «Fitxa de doblatge El Carrer Scream». Eldoblatge.com. [Consulta: 16 gener 2023].

## Enllaços externs

* El carrer Scream a Programmes de la BBC (anglès)
# Godzilla contra Cibergodzilla

Godzilla contra Cibergodzilla (Gojira tai Mekagojira) és una pel·lícula japonesa dirigida per Jun Fukuda, estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una antiga llegenda diu que el sol es tornarà vermell i que un monstre del cel vindrà a destruir la Terra abans de ser detingut per dos monstres terrestres. Poc temps després del descobriment d'una gruta dedicada a una divinitat antiga, un robot que s'assembla a Godzilla i enviat per extraterrestres apareix i comença a destruir-ho tot.

## Repartiment

* Masaaki Daimon: Keisuke Shimizu
* Kazuya Aoyama: Masahiko Shimizu
* Akihiko Hirata: Professor Hideto Miyajima
* Hiroshi Koizumi: Professor Wagura
* Reiko Tajima: Saeko Kaneshiro
* Hiromi Matsushita: Eiko Miyajima
* Masao Imafuku: Tengan Kunito
* Beru-Bera Lin: Nami Kunito
* Shin Kishida: Agent Interpol Nanbara
* Goro Mutsumi: Suprem Leader Alien Kuronuma
* Takayasu Torii: Agent Interpol Tamura
* Daigo Kusano: Yanagawa, Agent Alien#1
* Kenji Sahara: Capità del vaixell
* Isao Zushi: Godzilla

## Al voltant de la pel·lícula

* Aquesta pel·lícula celebra el 20è aniversari de Godzilla.
* Durant el rodatge, el vestit de Godzilla es va incendiar accidentalment, l'escena va ser recuperada i va ser utilitzada a la pel·lícula.
* És l'últim Godzilla dirigit per Jun Fukuda.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Godzilla contra Cibergodzilla. esadir.cat.
* ↑ «Gojira tai Mekagojira». The New York Times.
# E612

La ruta europea E612 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Torí (Itàlia) i finalitza a Ivrea (Itàlia). Té una longitud de 55 km. Té una orientació de sud a nord.
# Santabàrbara

La santabàrbara és el panyol o lloc dels vaixells destinat a emmagatzemar la pólvora, així com la cambra que serveix per a comunicar o baixar cap a aquest magatzem.
Rep aquest nom per la imatge de Santa Bàrbara, patrona dels artillers, que generalment es col·locava en aquest lloc.
També es donava aquest nom a una regió de l'extrem de popa de la primera coberta del vaixell que es destinava a desar tots els pertrets del contramestre i que en molts casos es destinava a allotjament d'algun personal o era la cabina dels guardiamarines.
# Càndida Majoral i Majoral

Càndida Majoral i Majoral (Cornellana, nucli del municipi de la Vansa i Fórnols, Alt Urgell, 2 de febrer de 1917 - Sant Julià de Lòria, Andorra, 4 de gener de 2018) fou una de les últimes trementinaires.
La petita de les tres germanes de cal Peret de Cornellana començà a acompanyar la seva mare, Maria Majoral, en els seus viatges com a trementinarie per vendre herbes medicinals i altres remeis pels masos i pobles de bona part de Catalunya, a la segona meitat de la dècada dels anys vint, quan era molt joveneta, i continuà anant amb ella fins a la postguerra. Totes tres filles de la casa l'acompanyaren en algun moment, «però Càndida va ser la que va anar-hi més temps, perquè en certa manera havia d'esperar el relleu de la generació següent». Càndida Majoral va fer de trementinaire fins als 26 anys, que es casà i es traslladà a viure a Andorra, primer a Aubinyà, i després a Sant Julià de Lòria; va treballar aleshores a la fàbrica de tabac Reig, tant al camp com al taller fent cigars, fins que es jubilà.
El seu testimoni i les dades i els records que ha aportat han contribuït als estudis sobre aquest ofici tradicional de moltes dones de la vall de la Vansa i Tuixent. El 2011 va rebre el premi Trementinaire d'Honor que s'atorga cada any a La Vansa amb motiu de la Festa de les Trementinaires.

## Referències

* 1 2 3 «Mor als cent anys d'edat Càndida Majoral, una de les últimes trementinaires». CCMA. 324cat, 11-01-2018. [Consulta: 8 maig 2021].
* ↑ Frigolé Reixach, Joan. Dones que anaven pel món. Estudi etnogràfic de les trementinaires de la Vall de la Vansa i Tuixent (Alt Urgell). Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura, juliol de 2005, p. 82 (Temes d'etnologia de Catalunya, 12). ISBN 9788439375111.
* 1 2 J. M., E. «Adeu a la trementinaire Càndida Majoral». Ara Andorra, 11-01-2018. [Consulta: 8 maig 2021].

## Bibliografia complementària

* Saguer Gavaldà, Eulàlia. «Trementinaires: la revolució econòmica femenina de la vall de la Vansa». Ab origine Magazine. [Consulta: 8 maig 2021].
* Frigolé Reixach, Joan. Dones que anaven pel món. Estudi etnogràfic de les trementinaires de la Vall de la Vansa i Tuixent (Alt Urgell). Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura, juliol de 2005 (Temes d'etnologia de Catalunya, 12). ISBN 9788439375111.
# Càpsula de Tenon

La fàscia del bulb (també conegut com la càpsula de Tenon i la beina bulbar) és una prima membrana que envolta l'ull des del nervi òptic fins al limbe esclerocornial, que el separa del greix orbital i formant un sòcol on es mou.
# Càpsula bacteriana

La càpsula bacteriana és una capa rígida amb el contorn ben definit que recobreix externament la paret cel·lular d'alguns bacteris (tant grampositius com gramnegatius). Està formada per una sèrie de polímers orgànics. Generalment conté glicoproteïnes i un gran nombre de polisacàrids diferents, que inclou polialcohols i aminosucres.
La presència de càpsula va associada a factors de virulència (grau de patogènia) [patogènia: capacitat d'un microorganisme de causar malaltia].
La càpsula és una capa rígida organitzada en una matriu impermeable que exclou colorants com la tinta xinesa. En canvi, la capa de material extracel·lular que es deforma amb facilitat, és incapaç d'excloure partícules i no té un límit definit, es denomina capa mucosa o glicocàlix. Ambdues es poden detectar amb mètodes amb la tinció negativa o la tinció de Burri.
La càpsula els serveixen als bacteris com a coberta protectora resistent a la fagocitosi. També s'utilitza com a dipòsit d'aliments i com a lloc d'acumulació de substàncies de rebuig. Protegeix de la dessecació, ja que conté una gran quantitat d'aigua disponible en condicions adverses. A més a més, evita l'atac dels bacteriòfags i permet l'adhesió del bacteri a les cèl·lules animals de l'hoste.
Els bacteris no es poden classificar per si tenen o no càpsula, ja que la seva formació varia segons les condicions ambientals en què es trobin.

## Tinció

La càpsula no es tenyeix amb els colorants bàsics habituals (blau de metilè, cristall violeta, safranina). Un mètode alternatiu és el d'Antony. Les cèl·lules es tenyeixen amb violeta de genciana i posteriorment es renta amb sulfat de coure.

## Referències

* ↑ P. Tauro, K.K. Kapoor, K. S. (1986) An Introduction to Microbiology, New Age Publishers, ISBN 0852268785
# Delle

Delle és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 6.624 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 5189 | 6134 | 6528 | 6898 | 6992 | 6624 |

## Enllaços externs

* Web oficial de la vila
* Oficina de Turisme de Delle Arxivat 2010-01-17 a Wayback Machine.
# Dellagiustaïta

La dellagiustaïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de l'espinel·la. Rep el nom en honor del professor Antonio Della Giusta (nascut el 1941), de la Universitat de Pàdua (Itàlia), un expert en la química dels cristalls i dels fenòmens del trastorn de l'ordre dels cations en els minerals del grup de l'espinel·la.

## Característiques

La dellagiustaïta és un òxid de fórmula química V$^{2+}$Al₂O₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6,5 i 7.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques al Museu de les col·leccions de mineralogia, gemmologia, petrologia i depositologia de la Universitat de Milà, amb el número de catàleg: mcmgpg-h2017-001.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Sierra de Comechingones, a la província de San Luis (Argentina). També ha estat descrita al complex magmàtic de Rakefet, al mont Carmel (districte de Haifa, Israel). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dellagiustaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 juliol2021].
# Caseta de Mangraner

Caseta de Mangraner és una masia situada al municipi d'Amposta, a la comarca catalana del Montsià. Es troba arran del Desaigüe del Rampaire.
# Papamosques de Negros

El papamosques de Negros (Vauriella albigularis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endèmica de les illes filipines de Negros, Panay i Guimarás, a l'archipèlag de les Visayas. Els seus hàbitats naturals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà i de les terres baixes. Es troba amenaçat per la pèrdua d'habitat i el seu estat de conservació es considera en perill.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de Negros». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-throated Jungle-flycatcher. Vauriella albigularis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 14 febrer 2021].
# El carrer de la Riera de Sant Joan, des de la finestra de l'estudi de l'artista

El carrer de la Riera de Sant Joan, des de la finestra de l'estudi de l'artista és una pintura a l'oli sobre fusta realitzada per Pablo Picasso cap al 1900 i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona. Va ingressar al museu com a donatiu de l'artista el 1970 i actualment (2011) es mostra a la sala 4 del museu. El quadre no està signat ni datat, i al seu revers hi ha un dibuix a llapis de plom d'un nu femení de perfil.

## Descripció

El 1900 Picasso s'instal·la en un nou taller, que comparteix amb el seu amic Carles Casagemas, al carrer de la Riera de Sant Joan, 17 (carrer desaparegut en començar la construcció de la via Laietana el 1907). En aquest oli, la finestra, oberta de bat a bat, de la qual només veiem l'angle inferior dret, aboca l'espectador a la visió del carrer i al moviment de la vida quotidiana d'un carrer estret de la part vella de Barcelona. A la dreta, al balcó, es mostra un personatge que observa l'artista mentre pinta. La finestra serà un element freqüent en l'obra picassiana, que serveix per a la creació de noves relacions espacials entre interior i exterior, com, per exemple, el retrat de la seva germana pintat al mateix estudi i el mateix any, Lola, germana de l'artista, a l'estudi de la Riera de Sant Joan, El passeig de Colom, o Els colomins, per esmentar tres obres d'èpoques molt diferents. La perspectiva, ben elaborada, configura una composició excel·lent. L'obra indica una inclinació vers l'abstracció i el predomini de la taca de color, en aquest cas, amb tons ocres, marrons i grisos, en què les figures estan més suggerides que no perfilades, més insinuades que no evidenciades, a diferència de la manera de treballar el dibuix d'obres precedents. La pinzellada llarga, de traç decidit, copsa i accentua el moviment i l'animació del carrer. D'aquest carrer i amb la mateixa perspectiva, el museu en conserva un dibuix. Des d'aquest taller, l'artista faria altres obres amb temàtica barcelonina, com Terrats de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Fitxa de l'obra al web del museu». Museu Picasso, 2007. [Consulta: 12 juliol 2011].
* ↑ MPB 110.213 R

## Bibliografia

* Rafart i Planas, Claustre. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1998, p.21. DL B.2.887-1998. ISBN 84-7609-869-3.
# Goñi

Goñi (en basc no oficial Goñerri) és un municipi de Navarra, a la comarca de Cuenca de Pamplona, dins la merindad de Pamplona. Limita al nord amb Ollaran, al sud amb Gesalatz i Jaitz, i a l'est amb Oltza i Etxauri. Està format pels concejos de:
| Entitat de Població | Pob. (2006) |
| Aizpun | 28 |
| Azanza | 42 |
| Goñi | 43 |
| Munarriz | 53 |
| Urdanoz | 26 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 206 | 201 | 166 | 188 | 200 | 210 | 208 | 204 | 197 | 192 | 180 |
| Fonts: Goñi i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# E62

La ruta europea E62 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Nantes (França) i finalitza a Gènova (Itàlia). Té una longitud aproximada de 1269 km i una orientació d'est a oest. Passa per França, Suïssa i Itàlia.

## Referències

* ↑ European Agrement on Main International Traffic arteries (AGR)
# E411

La ruta europea E411 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a la rotonda de Leónard- Brussel·les (Bèlgica) i finalitza a Uckange (França). Té una longitud de 281 km. Té una orientació de nord a sud.
# Santaeugènia

El mas Santaeugènia és un mas del vilatge de les Casetes del Congost, a Santa Eugènia del Congost, municipi de Tagamanent (Vallès Oriental).

## Descripció

Aquesta masia, orientada a migdia, amb la rajola núm.3, té una estructura de façana poc corrent, amb l'entrada a la part esquerra, amb una àmplia dovella de pedra picada, i a sobre el pis, un finestral d'arc pla amb la inscripció: Jaume Santaugenia 1720. Dona nom al veïnat que queda sobre la cara ponent del Congost. S'hi arriba pel nou pont de Santa Eugènia (Pont de l'Emili Castellanos) des del Camí Ral o pel nord després de travessar el petit pont del Torn sobre la riera.
És una masia que té els seus orígens a l'antic Casal del Congost (s.XI-XIII), situada a Ponent del Riu Congost, molt rehabilitada. És esmentada en una obra cabdal per conèixer la toponímia de Tagamanent. En disposa d'un arxiu familiar molt antic (s.XIII-XXI).
La Família Castellanos ha recuperat l'històric camp d'oliveres que hi havia hagut a l'edat mitjana, situat entre l'església i el límit amb el mas d'el Torn (Tagamanent), tanmateix el camp gran que hi ha a Migdia del mas, també han recuperat l'horta tradicional.

## Història

L'heretat agrària de Santaeugènia situada al peu del riu Congost, al terme de Tagamanent, en el pas natural que uneix el Vallès Oriental i Osona, està documentada en els primers anys del segle xiii, amb el nom de Mas Església, i fou sempre una propietat tinguda en alou. La família Santaeugènia està documentada a la segona meitat del segle XIV fins a finals del segle xix, quan la pubilla Santaeugènia enllaçà per matrimoni amb Francesc Vilardebò i Oliveres. Dels Vilardebò, el mas passà a la família Vila, i d'aquests als seus actuals propietaris, els germans Castellanos Vila. Entorn del Mas Santa Eugènia, a més, es formà un notable patrimoni agrari amb ramificacions als termes veïns de Montmany, Vallcàrquera, Valldaneu i l'Ametlla del Vallès. El patrimoni incorporat més important fou el Mas Bosc de Tagamanent, que els Santaeugènia van rebre de la família Oliveres a començaments del segle xix.
El fons documental de la família Santaeugènia i el seu mas es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya (fons número 1082).

## Referències

* ↑ L'església primigènia de Santa Eugènia, datava de l'any 1037 i era adossada al Casal"
* ↑ Garcia-Pey, Enric. Tagamanent, Noms de cases i de lloc. Ajuntament de Tagamanent, 1998, p. 59-60.
* ↑ Arxiu Nacional de Catalunya. Fitxa del fons ANC1-1082 / Mas Santaeugènia de Tagamanent
# Salvatge Kid

Salvatge Kid (títol original: Wild Thing) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Max Reid, estrenada l'any 1987 als Estats Units. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un nen presencia el brutal assassinat dels seus pares morts per traficants de droga. Leah, una captaire, adopta al petit, anomenant-lo Salvatge Kid. El noi creix i es mou amb l'agilitat d'un caçador. Després de diversos anys passats en els barris sòrdids de la ciutat, Salvatge Kid torna al barri on els seus parents van morir per ajudar els habitants amenaçats per bandes i traficants. En un dur i espectacular enfrontament, Salvatge Kid intentarà venjar l'assassinat dels seus pares i rescatar la noia que estima.

## Repartiment

* Robert Knepper: Wild Thing
* Kathleen Quinlan: Jane
* Robert Davi: Chopper
* Maury Chaykin: Jonathan Trask
* Betty Buckley: Leah
* Guillaume Lemay-Thivierge: Wild Thing (10 anys)
* Robert Bednarski: Wild Thing (3 anys)
* Clark Johnson: Winston
* Sean Hewitt: Father Quinn
* Theo Caesar: Rasheed
* Cree Summer: Lisa
* Shawn Levy: Paul
* Ron Torchia: Hud
* Christine Jones: Laurie
* Robert Austern: Wiz

## Referències

* ↑ esadir.cat. Salvatge Kid. esadir.cat.
* ↑ «Wild Thing». The New York Times.
* ↑ «Wild Thing». Allóciné.
# Sant Quirc de Durro

Sant Quirc de Durro és una ermita romànica situada a Durro, pertanyent al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça), dins de l'antic terme de Durro. És una de les esglésies romàniques de la Vall de Boí que han estat declarades, en conjunt, Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
S'arriba a Sant Quirc de Durro per una pista en bon estat que surt del mateix poble de Durro, cap al sud-oest. És perfectament visible des de qualsevol lloc del poble. Fou una ermita construïda al segle XII

## Descripció

Es tracta d'una església molt senzilla arquitectònicament, amb una única nau i un absis semicircular, que s'inicia amb un arc presbiterial. Tota la nau, que compta amb una banqueta encastada al mur, té coberta de volta de canó. Acaba en un presbiteri que està lleugerament més enlairat que la nau.
La il·luminació de l'edifici és molt limitada, només una espitllera en el centre de l'absis, un ull de bou a la capçalera i una altra obertura a la façana de ponent. El portal d'entrada és un arc de mig punt amb dovelles treballades de forma tosca que s'obre al centre del mur de migjorn. L'aparell de la construcció és format per blocs de pedra de mides mitjanes; a la base n'hi ha, però, de grans proporcions. Tots han estat ben escantonats i disposats de manera regular en filades horitzontals.
L'ermita, originalment del segle xii, va tenir reformes als segles xvii i XVIII, es va afegir la volta de canó, amb l'arrebossat dels murs i el retaule barroc. En aquest moment es va construir el campanar, amb la seva espadanya de dos ulls. Arquitectònicament, l'església té paral·lels amb les parròquies de Sant Climent d'Iran o Sant Martí de Llesp.
L'any 1996 es va dur a terme la restauració de l'edifici, eliminant el sobreaixecament situat a sobre de la volta i es va instal·lar la còpia del frontal d'altar de Sant Quirc i Santa Julita.
En el seu interior es va trobar un frontal d'altar que representa els martiris de Sant Quirc, el nen, i de Santa Julita, la mare, identificats per les inscripcions incorporades. Avui dia aquesta peça, adquirida per la Junta de Museus el 1923, es pot admirar en el Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC, inv. 15 809).

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert [et al]. "Sant Quirc de Durro", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7.
* Centre del Romànic de la Vall de Boí. El Conjunt Romànic de la Vall de Boí [fulletó] . 2017, Centre del Romànic de la Vall de Boí

## Enllaços externs

* Sant Quirc de Durro al Conjunt Patrimoni Mundial de la Vall de Boí
* Breu descripció
* Descripció, plànol i fotografies Arxivat 2008-05-03 a Wayback Machine.
* Institut Cartogràfic de Catalunya