OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terracota

La terracota (de l'italià terra cotta "terra cuita") és l'argila modelada i endurida al forn.
S'anomena així la ceràmica elaborada a partir de l'argila vermella comuna. Sovint se li sol afegir una mica de xamota, per a donar-li més porositat. S'utilitza sobretot per a objectes de grans dimensions, per exemple, escultures, relleus o elements de jardineria.
És el fonament dels treballs de ceràmica, utilitzada tant per a recipients, com per a la realització d'escultures i decoració arquitectònica. Fins i tot a Etrúria, durant els segles iii i II aC, es va utilitzar per a l'elaboració de sarcòfags.
A Merimde, va ser emprada des del quart mil·lenni aC. Des dels temps més remots, l'argila ha estat per a l'ésser humà el material més important per a elaborar objectes. Abunda en la natura i és fàcil de modelar simplement amb les mans, sense necessitat d'utensilis. L'argila és una barreja de minerals amb una petita quantitat de substàncies orgàniques. Abans que s'inventés el torn, les persones modelaven l'argila amb les mans, preparant una pasta que després estrenyien i rentaven per a, finalment, deixar-la decantar en petits recipients. Una vegada feta aquesta operació, la pasta es pressionava fins a donar-li forma, o bé s'enrotllava en espiral fent tires d'argila.
Una vegada acabada la peça, ve el procés d'assecat durant el qual la terracota perd part de l'aigua. A continuació, es cou en un forn especial que arriba lentament a una temperatura propera als 1000 °C. L'argila es torna més dura i compacta i ja no es dissol amb l'aigua. Una vegada acabada la cocció, es deixa refredar a poc a poc. Per a la realització d'aquest treball, s'empren aquests utensilis: torn, forn, varetes i matrius. Amb les varetes, es fan els acabats i els relleus quan l'argila està encara tova.

## Vegeu també

* Antefixa
* Cassola de fang
* Ceràmica
* Ceràmica vidrada
* Argila
* Majòlica
* Terrissa
* Maó (construcció)
* Totxo
* Exèrcit de guerrers de terracota

## Referències

* ↑ Merriam-Webster.com
* ↑ Lyngggard, Finn. Tratado de cerámica. Ediciones Omega, 1972. ISBN 84-282-0438-1.
* ↑ ‘Diagnosis Of Terra-Cotta Glaze Spalling.’ S.E. Thomasen, C.L. Searls. Masonry: Materials, Design, Construction and Maintenance. ASTM STP 992 Philadelphia, USA, 1988. American Society for Testing & Materials.
* ↑ ‘Colour Degradation In A Terra Cotta Glaze’ H.J. Lee, W.M. Carty, J.Gill. Ceram.Eng.Sci.Proc. 21, No.2, 2000, p.45-58.
* ↑ ‘High-lead glaze compositions and alterations: example of byzantine tiles.’ A. Bouquillon. C. Pouthas. Euro Ceramics V. Pt.2. Trans Tech Publications, Switzerland,1997, p.1487-1490 Quote: “A collection of architectural Byzantine tiles in glazed terra cotta is stored and exhibited in the Art Object department of the Louvre Museum as well as in the Musee de la Ceramique de Sevres.”
* ↑ 'Industrial Ceramics.' F.Singer, S.S.Singer. Chapman & Hall. 1971. Quote: "The lighter pieces that are glazed may also be termed 'terracotta.'
Viccionari
# Theodore (Alabama)

Theodore, Alabama és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 6.811 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Theodore tenia 6.811 habitants, 2.483 habitatges, i 1.926 famílies La densitat de població era de 220,6 habitants/km².
Dels 2.483 habitatges en un 38,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,6% hi vivien parelles casades, en un 19,4% dones solteres, i en un 22,4% no eren unitats familiars. En el 19,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones hi havia 92,9 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 36.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.297 $ mentre que les dones 19.679 $. La renda per capita de la població era de 15.129 $. Aproximadament el 16,3% de les famílies i el 18,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Theodore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Theodore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Teòfil d'Antioquia

* Per a altres significats, vegeu «Teòfil».
Teòfil (grec antic: Θεόφιλος, llatí: Teophilus) va ser un bisbe d'Antioquia de la segona meitat del segle ii i autor d'una de les més antigues apologies del cristianisme conegudes. És venerat com a sant per tota la cristiandat.

## Biografia

Teòfil va succeir Eros a la seu d'Antioquia de l'Orontes cap al 169-171, i en va ser el sisè bisbe (el setè si s'inclou Sant Pere). Va exercir el càrrec tretze anys, fins almenys el 181 i potser fins al 183. Era pagà i es va convertir al cristianisme per la lectura de les Escriptures.
A més de l'Apologia va escriure altres obres religioses. L'Apologia la va escriure cap a l'any 180, ja que parla de la mort de Marc Aureli. Té forma de carta i està dirigida a un amic anomenat Autòlic, que encara era pagà, però un home de gran lectura iamb capacitat d'aprenentatge, amant de la veritat. L'obra es va recollir amb diversos títols, des del més senzill, Πρὸς Αὐτόλυκον βιβλία o amb l'afegitó de περὶ τῆς τῶν Χριστιανῶν πίστεως o també τρία τὰ πρὸς αὐτόλυκον στοιχειώδη συγγράμματα, que dona a entendre que vol ensenyar a Autòlic els fonaments de la veritat cristiana. Alguns historiadors llatins, com ara Lactanci, l'esmenten amb el títol de De Temporibus. L'obra està escrita en un estil senzill i clar, i explica l'essència del cristianisme que fa derivar de la sagrada escriptura i de la història. Alguns arguments són puerils i ingenus, i fa moltes interpretacions plenes d'al·legories.
També va ser l'autor d'altres obres, que encara existien en temps de Jeroni d'Estridó. Un llibre contra les heretgies de Marció i Hermògenes, un comentari dels Evangelis, que sembla escrit en una època molt posterior, però que es podria basar en comentaris seus, una bra de catequesi, que porta per títol καὶ ἕτερα δέ τινα κατηχητικὰ αὐτοῦ βιβλία}, Breves elegantesque tractatus ad aedificationem ecclesiae pertinentes, i uns comentaris sobre proverbis. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Notes

* ↑ Altres opinions consideren que era jueu o saduceu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Theophilus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 4 gener 2023].

## Enllaços externs

* Obres a la Patrologia de Migne.
# Tian Riba

Tian Riba (Matadepera, 16 de desembre de 1974) és un periodista i productor televisiu català que treballa a la productora audiovisual El Terrat.
Al llarg de la seva carrera ha estat subdirector del programa Divendres, director i presentador d'Economia en colors i també director del programa Preguntes freqüents (FAQS) fins al setembre del 2020, tots a TV3. Per aquesta darrera etapa al capdavant del FAQS, envoltat de moltes polèmiques, Riba fou durament criticat per la seva acceptació i normalització a l'hora de convidar representants de la ultradreta espanyola al programa, que des de diverses instàncies s'ha considerat com a factor de pes en la visibilitat mediàtica inicial de Vox.
També ha conduït diverses temporades la secció de l'Ull de Poll a El món a RAC1. Va començar la seva trajectòria a Matadepera Ràdio, el diari L'Actualitat de Terrassa i a El 9 Nou. Va ser cap de Política dels diaris El Punt i Avui. Ha escrit la novel·la L'home desconcertat i diferents llibres sobre política, com Camí sense retorn.

## Referències

* ↑ «Pere Mas, nou director de "Preguntes freqüents" de TV3». Diari de Terrassa, 01-09-2020 [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ Burgos, Jorge Reyes. «'Preguntes freqüents', el formato de TV3 que mayor rendimiento está sacando a Vox» (en castellà). El Confidencial, 13-10-2018. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Campo Vidal, Manuel. «El independentismo prefiere a Vox» (en castellà). El Día de Córdoba, 20-05-2019. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Rovira, Elisenda. «Elisenda Rovira - Fer els deures com Lídia Heredia | NacióMuntanya». Nació Digital, 04-02-2021. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «Resum de la VII Setmana dels Rahola». Col·legi de Periodistes de Catalunya, 13-03-2019 [Consulta: 20 febrer 2023].
* ↑ «S'ha de donar veu a Vox? L'intens debat entre Pablo Iglesias i Jordi Évole per l'entrevista a Olona». RAC 1, 20-02-2023 [Consulta: 20 febrer 2023].
* ↑ ACN «Tian Riba despulla les intimitats i la maduresa d'un periodista a 'L'home desconcertat'». Ara, 15-02-2013.
* ↑ L'home desconcertat. Barcelona: Columna, 2013. ISBN 978-84-664-1404-3.
* ↑ Palou, Ricard «Tian Riba: “Més enllà dels polítics, això no té marxa enrere”». El Punt Avui, 13-04-2013, pàg. 38 (ed. Girona).
# Tony Brise

Tony Brise va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 28 de març del 1952 a Erith, Londres i va morir en un accident aeri prop de Arkley, Londres, Anglaterra.

## A la F1

Tony Brise va debutar a la quarta cursa de la temporada 1975 (la 26a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 27 d'abril del 1975 el GP d'Espanya al circuit de Montjuïc.
Va participar en un total de deu curses puntuables pel campionat de la F1, disputades totes a la temporada 1975, aconseguint una sisena posició com a millor classificació en una cursa i assolí un punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | Posició | Punts |
| 1975 | Frank Williams Racing Cars | Williams | Cosworth | ARG | BRA | SUD | ESP 7 | MON | | | | | | | | | | 19è | 1 |
| 1975 | Embassy Racing | Hill | Cosworth | | | | | | BEL Ret | SUE 6 | HOL 7 | FRA 7 | GBR 15 | ALE Ret | AUT 15 | ITA Ret | USA Ret | 19è | 1 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 10 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 |
# Tony Brooks

Charles Anthony Stanford Brooks, conegut popularment amb el nom de Tony Brooks (Dukinfield, 25 de febrer de 1932 - Ottershaw, 3 de maig de 2022), va ser un pilot de Fórmula 1.
Va debutar amb un BRM el 14 de juliol de 1956 al Gran Premi de Gran Bretanya, arribant a anar segon abans de tenir un accident. El 1957 va fitxar per Vanwall acabant segon a Mònaco i aconseguint amb el seu company Moss l'última victòria compartida de la història de la Fórmula 1. Amb aquest equip va aconseguir el tercer lloc final del campionat de pilots i el primer titól de constructors de la història. Vanwall però va decidir retirar-se de la competició després de la mort del seu tercer pilot Stuart Lewis-Evans a l'última carrera de l'any.
El 1959 va córrer per Ferrari, aconseguint el segón lloc a Mònaco i la victòria a França i Alemanya. Va acabar en segón lloc final al Campionat de pilots darrere de Jack Brabham.
L'any 1960 va córrer amb l'escuderia Yeoman i el 1961 de nou amb BRM, amb qui va obtenir un últim podi abans de retirar-se definitivament.
Va aconseguir un total de 75 punts al Campionat del món de pilots.

## Palmarès

* Millor classificació al Campionat del món: 2n (1959) i 3r (1958)
* Curses: 38
* Victòries : 6
* Podis : 10 (6 primers, 2 segons i 2 tercers)
* Poles : 3
# The Discovery of Heaven

The Discovery of Heaven (El descobriment del cel) és una pel·lícula britànica-neerlandesa parlada en anglès realitzada per Jeroen Krabbé l'any 2001, adaptació del llibre del mateix nom de l'escriptor neerlandès Harry Mulisch.

## Argument

Al final dels anys 1960, Déu, decebut per l'home, vol recuperar les taules dels Deu manaments Però els seus àngels, inhàbils de fer-ho ells mateixos, han necessitat l'estat humà. Han de crear un home apte per trobar les taules de la Llei amb la finalitat de destruir-les. Fan trobar-se tres éssers genials, tant en el camp dels coneixements com en l'artístic, per engendrar una espècie de nou Messies. Onno, filòleg excèntric i fill d'un ancià ministre, Max, matemàtic i astrofísic, del qual el pare era nazi i la mare jueva, i Ada, una violoncelista. D'aquesta relació triangular naixerà un fill: Quinten. Serà aquest nen l'elegit per complir els propòsits de Déu ?

## Repartiment

* Stephen Fry: Onno Quist
* Greg Wise: Max Delius
* Flora Montgomery: Ada Brons
* Neil Newbon: Quinten Quist
* Jeroen Krabbé: Arcàngel Gabriel

## Premis i nominacions

* 2002: Vedella d'Or pel millor guió al Festival del Cinema Neerlandès
* 2002: Gouden Pel·lícula
* Vedella d'Or nominació per la millor pel·lícula al Festival del Cinema Neerlandès
# Tito Ortiz

Jacob Christopher "Tito" Ortiz (nascut el 23 de gener de 1975) és un lluitador professional nord-americà d'arts marcials mixtes a l'empresa Bellator MMA. Va tenir una remarcable carrera a l'empresa Ultimate Fighting Championship, on va arribar a ser campió de pes semi-pesant. És considerat una de les primeres estrelles d'aquest esport.
Dirigeix un negoci de roba i equipament per a AMM anomenat "Punishment Athletics MMA". A més posseeix un gimnàs d'entrenament de AMM anomenat "Punishment Training Center" a la seva localitat natal a Huntington Beach, Califòrnia.

## Referències

* ↑ «Campió i Hall of fame a UFC».
# Tito Junco

Tito Junco (3 d'octubre de 1915 - 9 de desembre de 1983) va ser un actor de l'Època d'Or del cinema mexicà.

## Biografia

Augusto Gerardo Junco Tassinari va néixer el 3 d'octubre de 1915 a Gutiérrez Zamora, Veracruz, Mèxic. Fill de Silvio Junco, d'origen cubà i Enriqueta Tassinari, descendent d'italians. Germà de l'actor Víctor Junco i Luisa Virginia. Va estudiar en l'Acadèmia Naval de Veracruz. Es va traslladar a Mèxic, D.F. al costat del seu germà Víctor l'any de 1935. Es va iniciar com a actor al cinema interpretant petits personatges. A la fi dels anys 30 va obtenir els seus primers papers importants, desenvolupant una carrera duradora i rellevant. Va treballar en al voltant de 200 pel·lícules. Després va treballar en el teatre i la televisió. Mai es va casar ni va tenir fills, però va estar unit sentimentalment a les actrius María Félix i Dolores del Río, qui va ser el gran amor de la seva vida.
Al costat del seu germà Víctor Junco, va interpretar petites aparicions en cintes com: La Adelita i Los millones de Chaflán, aconseguint fins i tot treballar en produccions estatunidenques, destacant El capitán aventurero i El Cementerio de las Águilas, alhora que treballava amb Luis Buñuel a La muerte en este jardín, Una mujer sin amor i El ángel exterminador.
Va participar en al voltant de 200 pel·lícules, destacant en cintes com Aventurera (en la que va encarnar a Lucio "El Guapo", al costat de Ninón Sevilla), Islas Marías, El conde de Montecristo, Cárcel de mujeres, La Señora de Fátima, El ángel exterminador, Marejada (pel·lícula), Tiburoneros i Balún Canán.
Tito Junco va tenir l'oportunitat de treballar en altres importants produccions fílmiques, compartint crèdits amb actors de la talla d'Alejandro Ciangherotti, Elda Peralta, Emma Roldán, Fernando Rey, Joaquín Cordero, Jorge Negrete, Lupe Inclán, Mario Moreno "Cantinflas", Michel Piccoli, Rosario Granados, Silvia Pinal, Sonia Infante i Simone Signoret. A més, va ser dirigit per grans realitzadors, entre els quals destaquen Luis Buñuel, Miguel M. Delgado, Norman Foster i Rafael Gil.
Va morir el 9 de desembre de 1983 en la Ciutat de Mèxic a conseqüència d'un atac al cor als 68 anys d'edat. Les seves restes descansen al Panteón Jardín, Lot de l'A.N.D.A., a la mateixa ciutat.

## Referències

* ↑ «Tito Junco. Actor from the Golden Age of Mexican film industry», 05-11-2014. [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ Un día como hoy, en 1983, murió el actor y pionero del cine mexicano Tito Juncom Etcétera, 9 de desembre de 2021
# Tito Fernández Álvarez

Amadeo Ramón Fernández Álvarez (San Esteban de Pravia, Principat d'Astúries; 26 de setembre de 1930 – Ronda, Màlaga; 9 de setembre de 2006), conegut com a Tito Fernández, va ser un director de cinema espanyol.

## Biografia

Va néixer a San Esteban de Pravia (Astúries) el 26 de setembre de 1930, fill del miner Gustavo Fernández (sindicalista de la CNT). Va començar a estudiar Enginyeria, però aviat va deixar els estudis per a dedicar-se al món del cinema.
El director va retratar en les seves pel·lícules les obsessions de l'espanyol mitjà dels anys '60 i '70, des de la falta de sexe i diners, a l'enfrontament entre provincianisme i modernitat, en el més pur cinema comercial de l'època. Va encadenar grans èxits del cinema espanyol com les comèdies Aquí están las vicetiples, Margarita se llama mi amor, Sor Ye-yé i Cateto a babor, el thriller Rueda de sospechosos, la policíaca Siete minutos para morir i fins i tot la religiosa El Cristo del océano. Des de l'any 1975 a l'any 2001 la seva pel·lícula No desearás al vecino del quinto va ser el rècord de taquilla a Espanya. En la seva última etapa es va dedicar principalment a dirigir sèries per a la televisió. Especialment, per a les sèries Los ladrones van a la oficina i la primera temporada de Cuéntame cómo pasó.
Va morir a Ronda el 9 de setembre de 2006 a causa d'un infart després d'anar com a espectador a l'alternativa de Cayetano Rivera Ordóñez.

## Sèries de televisió

* Los ladrones van a la oficina.
* Cuéntame cómo pasó.

## Filmografia

* ¡Ahí va otro recluta! (1960)
* Margarita se llama mi amor (1961)
* ¡Aquí están las vicetiples! (1961)
* Objetivo: las estrellas (1963)
* Rueda de sospechosos (1964)
* Sor Ye-yé (1968)
* Las panteras se comen a los ricos (1969)
* Siete minutos para morir (1969)
* El señorito y las seductoras (1969)
* No desearás al vecino del quinto (1970)
* ¿Quién soy yo? (1970)
* Cateto a babor (1970)
* El diablo cojuelo (1971)
* Simón, contamos contigo (1971)
* El Cristo del océano (1971)
* Los novios de mi mujer (1972)
* Casa Flora (1973)
* Doctor, me gustan las mujeres, ¿es grave? (1973)
* Matrimonio al desnudo (1974)
* Un lujo a su alcance (1975)
* Cómo matar a papá sin hacerle daño (1975)
* El adúltero (1975)
* Cuando los maridos se iban a la guerra (1976)
* Chely (1976)
* Ésta que lo es (1977)
* La insólita y gloriosa hazaña del cipote de Archidona (1979)
* Gay Club (1981)
* Las aventuras de Enrique y Ana (1981)
* ¡¡¡A tope!!! (1983)
* El donante (1985)
* De hombre a hombre (1985)
* La chica de la piscina (1986)
* Aquí, el que no corre... vuela (1992)

## Referències

* ↑ Filmografia de Ramón Fernández a Culturalia
* ↑ Filmografia de Ramón Fernández a Cineol.net
* ↑ Toto Fernández a Formula TV
* ↑ «Ana Duato: "Vamos a llorar mucho con el final de 'Cuéntame', vais a llorar mucho vosotros también"» (en castellà), 28-11-2023. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ Fallece "Tito" Fernández, director de 'Cuéntame como pasó', 20 Minutos, 11 de setembre de 2006
* ↑ Muere "Tito" Fernández, director de cine y de la serie "Cuéntame", Libertad Digital, 10 de setembre de 2006
# Toranosuke Takagi

Toranosuke Takagi va ser un pilot de curses automobilístiques japonès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 12 de febrer del 1974 a Shizuoka, Japó.

## A la F1

Toranosuke Takagi va debutar a la primera cursa de la temporada 1998 (la 49a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 8 de març del 1998 el G.P. d'Austràlia al circuit de Melbourne.
Va participar en un total de trenta-dues curses puntuables pel campionat de la F1 disputades en dues temporades consecutives (1998 - 1999), aconseguint una settena posició com millor classificació en una cursa i no assolí cap punt vàlid pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1998 | PIAA Tyrrell | Tyrrell | Ford | AUS Ret | BRA Ret | ARG 12 | SMR Ret | ESP 13 | MON 11 | CAN Ret | FRA Ret | GBR 9 | AUT Ret | ALE 13 | HUN 14 | BEL Ret | ITA 9 | LUX 16 | JAP Ret | - | 0 |
| 1999 | Repsol Arrows | Arrows | Arrows | AUS 7 | BRA 8 | SMR Ret | MON Ret | ESP 12 | CAN Ret | FRA DSQ | GBR 16 | AUT Ret | GER Ret | HUN Ret | BEL Ret | ITA Ret | EUR Ret | MYS Ret | JPN Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 32 (32) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Enllaços externs

* web oficial de Toranosuke Takagi Arxivat 2008-02-21 a Wayback Machine.
# Thevitella

Thevitella és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrita per Pierre Viette el 1958. Conté només una espècie, Thevitella alphalis, que es troba a Madagascar.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ Afro Moths
# Tomboco

Tomboco és un municipi de la província de Zaire. Té una extensió de 8.023 km² i 43.303 habitants. Comprèn les comunes de Kinximba, Kinzau i Tomboco. Es troba a 80 km al nord-est de Nzeto i a 140 km al sud-oest de Mbanza Kongo.

## Referències

* ↑ Tomboco Arxivat 2017-03-30 a Wayback Machine. al web del cens d'Angola
* ↑ «Zaire: Registo gratuito abrange mais de mil cidadãos nacionais no Tomboco» Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine., 14 de gener de 2014 (portuguès)
# Torre de Vilesa

Es tracta d'una torre en ruïnes i abandonada, molt propera a Vilesa, antiga caseria del poble d'Useu, dins del terme municipal de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Comunicacions

Mena a Vilesa la pista de Baén, que arrenca del punt quilomètric 295,2 de la carretera N-260, des d'on travessa la Noguera Pallaresa pel pont de Baén. Per aquesta carretera, de forta pujada i nombrosos revolts, després de trobar els desviaments a Bresca i a Useu, la pista ascendeix pel vessant meridional del Serrat de Corrotes, on s'hi troba el Pui. Una mica més endavant està Vilesa, al costat dret de la pista i a uns 6,8 km des del pont susdit.
La torre està enmig del bosc, a uns centenars de metres al nord-est de la masia, des d'on ja es pot veure, amb dificultat, per damunt dels arbres.

## Descripció

Es tracta d'una construcció de planta trapezoïdal (445 x 350 x 360 x 410 cm) i d'uns 8 m d'alçada repartits en tres nivells. A la façana S està la porta, i a les façanes E i N es poden veure sengles parells d'espitlleres.
És difícil precisar a quin segle va ser construïda i la seva funció; tanmateix, es pot suposar que era una casa forta senyorial tipus torre, possiblement dels segles XII o XIII.

## Referències

* 1 2 Bolòs, J.; Busqueta, J.J.: El Pallars pàg. 228.
* ↑ Bolòs, J; Busqueta, J.J.: El Pallars, pàg. 229.

## Bibliografia

* BENITO i Monclús, Pere; BOLÒS i Masclans, Jordi; BUSQUETA i Riu, Joan-Josep: «Casa forta de Vilesa», a El Pallars (Catalunya Romànica, XV) pàgs. 228-229. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, 1993.ISBN 84-7739-566-7

## Enllaços externs

* La torre de Vilesa a www.catalunyamedieval.es.
# Toirano

Toirano (en lígur: Tuiran) és un comune (municipi) de 2.665 habitants a la província de Savona a la regió italiana de Ligúria, situat uns 70 quilòmetres al sud-oest de Gènova i uns 30 quilòmetres al sud-oest de Savona.

## Geografia

Toirano limita amb els següents municipis: Balestrino, Bardineto, Boissano, Borghetto Santo Spirito, Castelvecchio di Rocca Barbena i Ceriale. El poble està tocant el riu Varatella.

## Llocs d'interès

* Coves de Toirano
* Coll de Toirano (801 msnm). Connecta Toirano amb Bardineto.

## Referències

* ↑ «tuttitalia.it». [Consulta: 21 gener 2019].