OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nancy Adams

Jacqueline Nancy Mary Adams CBE, QSO (19 de maig 1926 – 27 de març 2007) fou una botànica, i algòloga neozelandesa. Va anar al Wellington Girls College i a la Universitat Victòria de Wellington, estudiant zoologia i botànica. Va rebre reconeixement internacional per les seves il·lustracions d'algues, molt detallades i curoses.

## Honors
### Guardons

* 1964: Loder Cup
* Queen's Service Order
* Commemoration Medal

## Algunes publicacions

* nancy mary Adams. 1969. Haast Pass highway, through Mount Aspiring National Park. Editor Mount Aspiring National Park Board. 1 pp.

### Llibres

* nancy mary Adams, nancy Mitchell Adams. 1994. Seaweeds of New Zealand: an illustrated guide. Edició il·lustrada de Canterbury University Press, 360 pp. ISBN 0-908812-21-3
* wendy a. Nelson, nancy mary Adams, jeffrey m. Fox. 1992. Marine algae of the northern South Island: a list of species. Número 26 de Miscellaneous series National Museum of New Zealand. Editor National Museum of New Zealand, 79 pp. ISBN 0-908953-03-8
* --------------------, -----------------------. 1984. Marine algae of the Kermadec Islands: a list of species. Número 10 de National Museum of New Zealand miscellaneous series. Editor National Museum of New Zealand, 29 pp.
* a.l. Poole, nancy m. Adams. 1980a. Trees and shrubs of New Zealand. 4a edició il·lustrada de P.D. Hasselberg, Govt. Printer, 256 pp. ISBN 0-477-01061-X
* nancy mary Adams. 1980b. Wild flowers in New Zealand. Editor Reed, 44 pp. ISBN 0-589-01288-6
* alan francis Mark, nancy mary Adams. 1973. New Zealand alpine plants. Edició il·lustrada de Reed, 262 pp. ISBN 0-589-00701-7
* graham robin South, nancy mary Adams, nancy mitchell Adams. 1976 The marine algae of the Kaikoura Coast: a list of species. Número 1 de National Museum of New Zealand miscellaneous series. Editor National Museum of New Zealand, 67 pp.
* nancy mary Adams. 1972. The Fiat Book of New Zealand trees. Mobil New Zealand Nature Series. Edició reimpresa de A. H. & A. W. Reed, 83 pp. ISBN 9000527 Error en ISBN: longitud ni 10 ni 13
* -----------------------. 1966. Family fresco. Editor Cheshire, 205 pp.
* -----------------------. 1965. Mountain flowers of New Zealand. Editor A.H. & A.W. Reed, 32 pp.
* -----------------------. 1961. Saxon sheep: a novel based on the activities of the Templeton and the Forlong families in the early days of Australian settlement. Editor F.W. Cheshire, 247 pp.

## Referències

* ↑ New Zealand Garden Journal. «Obituary», 2007. [Consulta: 16 abril 2011].
* ↑ Haines, Catharine. International women in science: a biographical dictionary to 1950. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2001, p. 2.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Biografia de Nancy Adams
# 247 aC

El 247 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà, era conegut com a any del consolat de Buteó i Metel (o també any 507 ab urbe condita). L'ús del nom «247 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Imperi Part

* Tiridates I és proclamat rei de Pàrtia, segons Flavi Arrià, que diu que era germà i successor d'Arsaces I de Pàrtia. El seu nom durant el regnat seria Arsaces II. Els historiadors moderns dubten de la seva existència.

### Antiga Grècia

* La flota de Ptolemeu Evèrgetes ocupa Lisimaquea i altres ciutats de la costa de Tràcia, que va pertànyer per bastants anys als reis egipcis.

### Roma

* Aquest any són elegits cònsols Numeri Fabi Buteó i Luci Cecili Metel.
* Buteó en el curs de la Primera Guerra Púnica dirigeix el setge de Drepanum. Cecili Metel es va quedar a Roma.

### Antiga Xina

* Qin Shi Huangdi (Zheng) ascendeix al tron i comença la dinastia Qin que succeïx a la dinastia Zhou.

## Naixements

* Hanníbal Barca, general cartaginès (data aproximada).

## Necrològiques

* Arsaces I rei de Pàrtia. Segons Flavi Arrià va morir potser aquest any i el va succeir el seu germà Tiridates I o Arsaces II però els historiadors moderns pensen que Tiridates és una interposició inventada o errònia i que el germà mai no va existir. Arsaces I hauria viscut fins al 214 aC quan el va succeir el seu fill Artaban I (Arsaces II).

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Yarshater, Ehsan (et al.) (eds.). The Cambridge History of Iran Seleucid Parthian Volume 3. The Seleucid, Parthian and Sasanid Periods, Part 1.. Cambridge: Cambridge University Press, 1983, p. 19-20. ISBN 9781139054942.
* ↑ Polibi. Història, V, 34, 58
* ↑ Fasti Capitolini
* ↑ Joan Zonaràs. Compendi d'història, VIII, 16
* ↑ Valeri Màxim. De Factis Dictisque Memorabilibus, I, 4, 4
* ↑ Wood, Frances. China's first emperor and his terracotta warriors. Nova York: St. Martin's Press, 2008, p. 2. ISBN 9780312381127.
* ↑ «Annibal». GEC. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ Curtis, Vesta Sarkhosh (et al.) (eds.). The Parthian and early Sasanian empires: adaptation and expansion. Oxford; Philadelphia: Oxford Books, 2016, p. 3-4. ISBN 9781785702075.
# Saint-Félicien

«Saint-Félicien» té aquests significats:
Toponímia
* Sant Farciau o en francés Saint-Félicien, municipi francès, situat al departament de l'Ardecha i a la regió de Roine-Alps.
* Cantó de Saint-Félicien, cantó del departament francès de l'Ardecha.
* Saint-Félicien (Quebec), ciutat del Quebec, a la regió de Saguenay–Lac-Saint-Jean.
Vegeu també la pàgina de desambiguació
# Sains-en-Amiénois

Sains-en-Amiénois és un municipi francès, situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 1.075 habitants. Saint-Fuscien és al sud d'Amiens i forma part de la seva zona urbana. És a prop d'altres comunes com Boves o Saint-Fuscien i està al costat de la carretera D7. Saint-Fuscien forma part del cantó de Boves, que al seu torn forma part de l'arrondissement d'Amiens. L'alcalde de la ciutat és Marc Leclercq (2001-2008).

## Vegeu també

* Llista de municipis del Somme

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Postres de soja

Unes postres de soja són un aliment que es prepara fent servir "llet de soja" (suc de soja), bacteris (Lactobacillus delbrueckii bulgaricus i Streptococcus salivarius thermophilus) i a vegades s'hi afegeixen edulcorants, com ara fructosa, glucosa o sucre. Sovint són anomenades iogurt de soja, tot i que la terminologia és incorrecta (no s'elaboren amb llet). De fet, a Espanya legalment no poden anomenar-se iogurt. Cal guardar-les al frigorífic.

## Preparació casolana

Es pot fer una preparació casolana fent servir els mateixos mètodes (una iogurtera) que per als iogurts. Una culleradeta de sucre per un litre de suc de soja s'afegeix per a promoure la fermentació bacteriana. La soja no té lactosa (el sucre de la llet) que és l'aliment bàsic dels bacteris del iogurt (que es fa amb llet).
Les postres de soja fetes a casa tenen un lleuger gust de soja quan es fan directament de la llet de soja, aquest gust és menys pronunciat en els postres de soja comercials.

## Nutrició

Segons alguns, les postres semblants al iogurt que es fa amb suc de soja contenen menys greix que un iogurt, fet de llet de vaca, això és al voltant del 2,7% contra el 3,5% del iogurt de llet sencera. Altres consideren que en té el mateix, però de diferent tipus.
Nutricionalment, els aliments a base de soja, com és un vegetal, tenen greixos insaturats, mentre que els que són a base de llet de vaca o d'altre mamífer els tenen saturats. Aquest producte conté el triple de ferro que el iogurt, tot i que el ferro provinent de la soja, o de qualsevol altre aliment vegetal, s'absorbeix molt pitjor que el de la llet i tots els altres aliments animals. D'altra banda, al contrari que al iogurt, on aquestes substàncies abunden, les postres de soja no aporten gens de vitamina D i la seva quantitat de calci és pràcticament menspreable.
Aquestes postres contenen isoflavones, que ajuden a reduir la pèrdua de massa osia i va bé contra els fogots. Pot ser una alternativa a les postres làctiques per a persones amb al·lèrgia a la proteïna caseïna o intolerància a la lactosa de la llet.

## Societat

Són un aliment que els vegans no tenen inconvenient a menjar, a diferència dels productes derivats de llet. En canvi, sent la soja un producte de la Xina i aliè a la cultura i gastronomia europea, en aquest continent no és del grat del consumidors Slow Food, locàvors ni Quilòmetre Zero, que consideren a més que es tracta d'un producte industrial de baixa qualitat i innecessari, només creat per a rentabilitzar encara més les grans extensions de conreus de soja en aquest país. Aquest motiu és relacionat per alguns amb la no sostenibilitat i per això de poc grat, a Europa, d'algunes persones i cooperatives que volen considerar-se de consum alimentari responsable.

## Referències

* ↑ "Iogurt" de soja Soya Foods (anglès)
* 1 2 3 4 5 El "iogurt" de soja, de Gemma Navarro, dietista. Publicat al número 2.500 de la revista Pronto, en 2010 (castellà)
* ↑ Com fer unes postres de soja Soya Foods (anglès)
* ↑ Valors nutricionals Soya Foods (anglès)

## Enllaços externs

* Guia pas per pas per a fer "iogurt" de soja Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine. plantfoods.org (anglès)
# IEC 62311

IEC 62311 és una normativa internacional (creada per l'IEC) de seguretat ràdio-biològica de sistemes o dispositius que emeten radiació electromagnètica en el rang de freqüència de 0 a 300 GHz. S'entén seguretat ràdio-biològica com la part de la seguretat que afecten a l'organisme humà. Cal evitar condicions que portin a estats potencialment perillosos. La darrera versió de la norma es pot esbrinar aquí.

## Característiques de la norma

* La norma IEC 62471 defineix els límits d'exposició, tècniques de mesura de referència i esquemes de classificació per a l'avaluació i control dels riscos ràdio-biològics de totes les fonts de radiació electromagnètica.
* La norma IEC 62311 aplica a qualsevol producte que no estigui en l'àmbit d'alguna norma de producte o família de productes.

## Límits d'exposió a camps electromagnètics

* Límits per a camps elèctrics i magnètics variables amb el temps :
| Tipus d'exposició | Freqüències | Densitat de corrent en A/m2 (cap i tronc) | SAR (W/Kg) (cos enter) | SAR (cap i tronc) | SAR (extremitats) |
| Professional | 0-1 Hz 1-4 Hz 4-1KHz 1-100KHz 100K-10 MHz 10M-10 GHz | 40 40/f 10 f/100 f/100 - | - - - - 0,4 0,4 | - - - - 10 10 | - - - - 20 20 |
| Públic en general | 0-1 Hz 1-4 Hz 4-1KHz 1-100KHz 100K-10 MHz 10M-10 GHz | 8 8/f 2 f/500 f/500 - | - - - - 0,08 0,08 | - - - - 2 2 | - - - - 4 4 |
* Límits per a camps elèctrics i magnètics variables amb el temp :
| Tipus d'exposició | Densitat de corrent en A/m2 |
| Professional Públic general | 50 10 |
* Límits per a camps elèctrics i magnètics variables amb el temps :
| Rang de freqüència | Camp elèctric E en V/m | Camp magnètic en A/m | Camp magnètic en uT | Densitat de potència d'ona plana equivalent en W/m2 |
| 0-1 Hz 1-8 Hz 8-25 Hz 0,025-0,8 KHz 0,8-3 KHz 3-150 KHz 0,15-1 MHz 1-10 MHz 10-400 MHz 400-2000 MHz 2-300 GHz | - 10.000 10.000 250/f 250/f 87 87 $87/\surd (f)$ 28 $1,375*\surd (f)$ 61 | $3,2*10^{4}$ $3,2*10^{4}/f^{2}$ 4000/f 4/f 5 5 0,73/f 0,73/f 0,073 $0,0037*\surd (f)$ 0,16 | $4*10^{4}$ $4*10^{4}/f^{2}$ 5000/f 5/f 6,25 6,25 0,92/f 0,92/f 0,092 $0,0046*\surd (f)$ 0,20 | - - - - - - - - 2 f/200 10 |

## Referències

* ↑ «IEC 62311:2007 | IEC Webstore» (en anglès). https://webstore.iec.ch.+[Consulta: 6 setembre 2017].
* ↑ «IEC 62311 test report» (en anglès). http://www.summitdata.com. Arxivat de l'original el 2021-12-03. [Consulta: 8 setembre 2017].
* ↑ «Guide for Assessment of Human Exposure to Electromagnetic Fields from Multimedia Products in accordance with IEC/EN 62311» (en anglès). https://www.ecma-international.org.+[Consulta: 8 setembre 2017].

## Vegeu també

* Seguretat elèctrica
* Taxa d'absorció específica
# Bandera nacional

La bandera nacional indica nacionalitat i representa un país. És un dels símbols més importants que té una nació. La bandera nacional serveix per representar el país a l'estranger, però també com a representació dels ciutadans o el govern, en el seu país.
Quan la bandera nacional s'usa en la mar, es denomina pavelló nacional o, en l'ús militar, ensenya. Hi ha tres categories de banderes nacionals, segons l'ús:
* Bandera civil. Versió que poden usar tots els ciutadans.
* Bandera de guerra. Versió que han d'utilitzar les forces armades
* Bandera institucional. Versió que han d'usar el govern i les seves administracions.

## Història

Les banderes nacionals més antigues i amb continuïtat d'ús sorgeixen com a símbol reial i daten de l'edat mitjana; entre aquestes hi ha la de la Corona d'Aragó, la de Dinamarca i la d'Anglaterra; i en aquestes casos hi ha documentació abundosa de llur ús com a identificació civil col·lectiva durant segles. Ara bé: la generalització de les banderes com a signe d'identificació col·lectiva definitivament desvinculat de l'estendard personal d'un rei, senyor o llinatge, és un fenomen relativament recent que obeeix al desenvolupament del nacionalisme contemporani. Pel que fa a l'adopció oficial de banderes com a símbol d'Estat, es relaciona estretament amb la necessitat d'identificar els vaixells sobre la mar: de fet, les banderes estatals més antigues daten solament del segle xviii i es van prendre de companyies marítimes comercials, com és el cas de les dels Països Baixos i d'Anglaterra.

## Exemples

| Bandera civil de Finlàndia | Bandera institucional de Finlàndia | Bandera de guerra de Finlàndia |
| Bandera civil d'Alemanya | Bandera Institucional d'Alemanya | Bandera de guerra d'Alemanya |
| Bandera civil de Dinamarca | Bandera institucional de Dinamarca | Bandera de guerra de Dinamarca |
| Bandera civil del Perú | Bandera institucional del Perú | Bandera de guerra del Perú |

## Protocol

Quan passa un succés tràgic nacional o mor algú a qui hom vol homenatjar, les banderes nacionals onegen a mig pal en senyal de dol. Si el pal no permet aquest tipus d'hissat, s'ha de col·locar un crespó negre al drap, però mai totes dues coses a la vegada.

## Vegeu també

* Pavelló nacional
* Llista de banderes estatals
# Manganiandrosita-(La)

La manganiandrosita-(La) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'al·lanita. Originalment va ser anomenada androsita-(La), per Andros (Grècia), la seva localitat tipus. Va ser rebatejada pel Subcomitè d'Epidotes de la CNMMN el 2006.

## Característiques

La manganiandrosita-(La) és un sorosilicat de fórmula química {Mn$^{2+}$La}{Mn$^{3+}$AlMn$^{2+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1994. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganiandrosita-(La) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, hancockita, khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al pic Petalon del mont Vasilikon, a l'illa d'Andros (Egeu Meridional, Grècia). També ha estat descrita a circ Grubependity Lake, a la República de Komi (Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Manganiandrosite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
# O Saviñao

O Saviñao és un municipi del sud-oest de la província de Lugo, a Galícia. Pertany a la comarca de la Terra de Lemos i a la Ribeira Sacra.

## Geografia

El municipi es troba al sud de la província de Lugo, al marge esquerre del riu Miño, a uns 600 metres sobre el nivell del mar. Limita al nord amb els municipis de Paradela i Taboada, al sud amb Pantón, a l'est amb Monforte de Lemos i Bóveda, i a l'oest amb Taboada i Chantada.
La capital municipal i nucli més poblat és Escairón, amb uns 900 habitants. El segon nucli en població és Currelos, situat al nord del terme municipal.

## Economia

La seva economia és bàsicament agrícola, amb petites indústries làctees, vinícoles i de la construcció. La potenciació del turisme rural i cultural de la zona ha anat en augment en els últims anys. En l'aspecte comercial destaquen les fires que se celebren mensualment, els dies 8 i 19 a Escairón i el 26 a Currelos.

## Llocs d'interès

* Dòlmen d'Abuíme
* Castro de Vilacaiz
* Pazo de Vilelos
* Pazo de Arxeriz
* Pazo das Cortes
* Església de Santo Estevo de Ribas de Miño
* Església de San Paio de Diomondi

## Parròquies

| Abuíme (San Xoán) A Broza (San Tomé) Chave (San Sadurniño) A Cova (San Martiño) Diomondi (San Paio) Eirexafeita (San Vicente) Fión (San Lourenzo) Freán (Santa Cecilia) A Laxe (San Fiz) Licín (Santalla) Louredo (Santiago) Marrube (Santa María) Mourelos (San Xulián) Ousende (Santa María) Piñeiró (San Sadurniño) | Rebordaos (Santalla) Reiriz (Santa María) Rosende (Santa Mariña) San Vitorio de Ribas de Miño (San Vitorio) Santo Estevo de Ribas de Miño (Santo Estevo) Segán (Santa María) Seteventos (Santa María) Sobreda (San Xoán) Vilacaíz (San Xulián) Vilaesteva (San Salvador) Vilasante (San Salvador) Vilatán (San Xoán) Vilelos (San Martiño) Xuvencos (Santiago) |

## Enllaços externs

* Ajuntament d'O Saviñao
# Sains (Ille i Vilaine)

Sains (en bretó Sent) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 482 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 543 | 569 | 628 | 667 | 569 | 504 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Isabelle Pelé | |
| 2001- | Marie-Christine Lefrançois | PRG |
# Hubertella

Hubertella és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Norman I. Platnick l'any 1989.

## Distribució

Es pot trobar al Nepal.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Hubertella montana (Tanasevitch, 2019)
* Hubertella orientalis (Georgescu, 1977) (Espècie tipus)
* Hubertella thankurensis (Wunderlich, 1983)

## Referències

* ↑ Platnick, N. I.. Advances in Spider Taxonomy 1981-1987: A Supplement to Brignoli's A Catalogue of the Araneae described between 1940 and 1981, 1989.
* ↑ «Gen. Hubertella Platnick, 1989». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog (American Museum of Natural History).
# Manganieckermannita

La manganieckermannita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup del nom arrel eckermannita.

## Característiques

La manganieckermannita és un inosilicat de fórmula química NaNa₂(Mg₄Mn³⁺)Si₈O₂₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2023, i publicada en el mes d'agost del mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5774/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tanohata, situada a la localitat homònima dins el districte de Shimohei (prefectura d'Iwate, Japó). Aquesta mina japonesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mangani-eckermannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Kasatkin, Anatoly V.; Zubkova, Natalia V.; Agakhanov, Atali A.; Chukanov, Nikita V.; Škoda, Radek; Nestola, Fabrizio; Belakovskiy, Dmitry I.; Pekov, Igor V. «Mangani-eckermannite, NaNa2(Mg4Mn3+)Si8O22(OH)2, a new amphibole from Tanohata Mine, Iwate Prefecture, Japan». Mineralogical Magazine, 87, 6, 01-12-2023, pàg. 935–942. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.63 [Consulta: 14 març 2024].
# Nombre de condensació

El nombre de condensació ($Co$) és un nombre adimensional que s'utilitza en la transferència tèrmica. S'utilitza per caracteritzar els fluxos de vapor condensats.
Hi ha dues versions d'aquest nombre: Co$_I$ i Co$_{II}$.

## Co$_I$

Es defineix de la manera següent:
    $Co_{I}={\frac {h}{\lambda }}\left({\frac {{\mu }^{2}}{{\rho }^{2}\;g}}\right)^{\frac {1}{3}}$
on:
   * h = coeficient de transferència tèrmica,
   * λ = conductivitat tèrmica,
   * μ = viscositat dinàmica,
   * ρ = massa volúmica,
   * g = acceleració gravitacional.
Aquest nombre també s'anomena coeficient de condensació en una pel·lícula. Representa relació de les forces viscoses i les forces de gravetat dels condensats.

## Co$_{II}$

Es defineix de la manera següent:
    $Co_{II}={\frac {{L_{c}}^{3}\;{\rho }^{2}\;g\;{\Delta }H_{\text{vap}}}{\lambda \;\mu \;\Delta T}}$
on:
   * L$_c$ = longitud característica,
   * ρ = massa volúmica,
   * g = acceleració gravitacional,
   * ΔH$_{vap}$ = entalpia de vaporització,
   * λ = conductivitat tèrmica,
   * μ = viscositat dinàmica,
   * ΔT = diferència de temperatura a través de la pel·lícula líquida.
Aquest nombre també s'anomena coeficient de condensació dels vapors.

## Referències

* ↑ Bernard Stanford Massey. Measures in science and engineering: their expression, relation and interpretation (en anglès). Ellis Horwood Limited, 1986 (Mathematics and its Applications). ISBN 0-85312-607-0.
* ↑ Hall, Carl W. Laws and Models: Science, Engineering and Technology (en anglès). Boca Raton: CRC Press, 2000. ISBN 84-493-2018-6.