OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terratrèmols de Ridgecrest del 2019

Els terratrèmols del juliol del 2019 a Ridgecrest es van produir el 4 i 5 d'aquest mes al al nord i al nord-est de la ciutat de Ridgecrest, Califòrnia i a l'oest de Searles Valley, Califòrnia (aproximadament 200 km al nord-nord-est de Los Angeles). Van incloure tres sismes principals de magnituds 6,4, 5,4 i 7,1 i moltes rèpliques perceptibles. El primer sisme principal (que ara es considera que fou un precursor) es va produir el 4 de juliol a les 10:33a.m., aproximadament a 18 km E-NE de Ridgecrest, i a 13km O-SO de Trona, en una falla de tendència NE-SO, que anteriorment havia passat desapercebuda. Aquest terratrèmol va anar precedit de diversos terratrèmols més petits i va ser seguit per més de 1.400 rèpliques detectades. Els sismes de M 5.4 i M 7.1 es van produir el dia 5 a les 4:08 am i les 8:19 pm aproximadament a 10km al nord-oest. Aquest últim, ara considerat el principal, va ser el terratrèmol més potent que es va produir a l'estat en vint anys (després del terratrèmol de la mina Hector del 1999). Les rèpliques posteriors es varen estendre per aproximadament 50km al llarg de la zona de falles del Little lake.
El primer sisme va produir danys relativament menors, amb alguns incendis a prop l'epicentre. El sisme principal va provocar un tall elèctric a com a mínim 3,000 residents de Ridgecrest. Els efectes van ser sentits arran del Sud de Califòrnia, parts d'Arizona i Nevada, i fins i tot àrees llunyanes com l'Àrea de la Badia del San Francisco i Sacramento al nord, Baja Califòrnia, Mèxic cap al sud. S'estima que 20 milions de persones van sentir el primer sisme, i aproximadament 30 milions de persones van experimentar el sisme principal.

## Referències

* 1 2 «7.1-Magnitude Earthquake Hits Southern California; Experts Say More Strong Aftershocks Possible». The Weather Company, 06-07-2019. [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ Kaplan, Alejandra Reyes-Velarde, Rosanna Xia, Ruben Vives, Karen. «Second, stronger quake in Ridgecrest shakes Southern California, causing more damage». latimes.com, 06-07-2019.
* ↑ Byrd, Doborah. «California shakes from 2nd big quake in 2 days». EarthSky, 06-07-2019. [Consulta: 7 juliol 2019].
# Cliff Jones

Clifford William Jones (7 de febrer de 1935) fou un futbolista gal·lès de la dècada de 1960.
Fou 59 cops internacional amb la selecció de Gal·les amb la que participà en la Copa del Món de futbol de 1958.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Swansea Town, Tottenham Hotspur i Fulham.

## Referències

* ↑ Truegreats.com Arxivat 3 May 2006$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Cliff Jones». Player statistics. FIFA. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2011. [Consulta: 4 setembre 2011].
* ↑ «Great Players: Cliff Jones». History of the Club. Tottenham Hotspur. [Consulta: 16 febrer 2013].
* ↑ Perfil a neilbrown.newcastlefans.com
# Thomas O'Neill Russell

Thomas O'Neill Russell (1828-1908) fou un novel·lista irlandès i membre fundador de la Conradh na Gaeilge.
Va néixer a Moate, comtat de Westmeath, fill de Joseph Russell, un agricultor quàquer. Des de començaments de la dècada del 1850 es va interessar pel gaèlic irlandès, participant en diverses societats implicades en l'anomenat renaixement gaèlic. Va emigrar als Estats Units en 1867 i va tornar a Irlanda en 1895.

## Obres escollides

* The Adventures of Dick Massey, or the Battles of a Boy (Dublin: James Duffy 1860; Gill, new ed. 1908)
* True Heart’s Trials, a Tale of Ireland and America (Dublin: M .H. Gill 1872; rep. 1910); (1904)
* Red Hugh, Or the Life and Death of Hugh Roe O’Donnell, Lord of Tyrconnell (Dublin: M. H. Gill 1905).

## Bibliografia

* D. J. O'Donoghue, The Poets of Ireland: A Biographical Dictionary (Dublin: Hodges Figgis & Co 1912)
# L'Assiette au Beurre

L'Assiette au Beurre va ser una revista satírica il·lustrada francesa, de tiratge setmanal, publicada entre el 1901 i el 1912. Fundada per Samuel Schwarz, el seu primer número va aparèixer el 4 d'abril de 1901. Políticament es manifestava en contra dels enemics de la Tercera República francesa i incloïa sovint contingut anticlerical.
Hi van col·laborar artistes com Théophile Alexandre Steinlen, Charles Lucien Léandre, Adolphe Willette, Jean-Louis Forain, Caran d'Ache, Albert Robida, Henri-Gabriel Ibels, Fernand Louis Gottlob, Abel Faivre, Henry Gerbault, Francisque Poulbot, Albert Guillaume, Jules-Alexandre Grün, Leonetto Cappiello, Félix Vallotton, Juan Gris, František Kupka, Jacques Villon, Louis Marcoussis, Kees van Dongen o Javier Gosé, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Dixmier i Dixmier, 1974.
* ↑ Girard, 1983, p. 502-503.
* ↑ Diversos autors, 1978, p. Introducció: I i II.
* 1 2 3 Diversos autors, 1978, p. Introducció: I.
* ↑ Diversos autors, 1978, p. The artists.

## Bibliografia

* Dixmier, Elizabeth; Dixmier, Michel. L'Assiette au Beurre. París: Maspero, 1974.
* Girard, Louis «Dixmier (Elisabeth et Michel). L'Assiette au Beurre» (en francès). Revue belge de philologie et d'histoire, 61, 61-2, 1983, pàg. 502-503. ISSN: 2295-9068.
* Diversos autors. Stanley Applebaum. French Satirical Drawings from "L'Assiette Au Beurre": Selection, Translations, and Text (en anglès). traduït per Stanley Applebaum. Courier Corporation, 1978. ISBN 9780486235837.

## Enllaços externs

* Números digitalitzats de L'Assiette au Beurre a Gallica
# Tomàs Viñas i Sala

Tomàs Viñas i Sala (Tomás Viñas de San Luis) (Mataró (Maresme), 1864 - Barcelona, 1929), fou un escolapi, humanista i traductor català.
L'any 1880 ingressà a l'orde dels Escolapis, fent els seus estudis a Moià (Moianès) i a Lleó. Va professar els seus vots solemnes l'any 1888, essent ordenat sacerdot l'any següent. Fou mestre fins a l'any 1901, en què marxà a Roma. Fou arxiver general i director de la publicació Ephemerides Calasanctianae (1901-1912); consultor del Provincial Romà (1901-1904); secretari general (1904-1906); cronista general (1906-1912); assistent provincial Romà (1909-1912), delegat general a Nàpols (1911-1912) i finalment general de l'Orde (1912-1923).
És autor de tres volums sobre escriptors escolapis (Ciutat del Vaticà 1908-11) i d'un inventari de documents de l'arxiu general de l'orde. Renuncià el càrrec i es retirà a Barcelona, on traduí al llatí l'Atlàntida de Jacint Verdaguer (editada el 1929), publicà un recull de poesies en llatí (Carminum libri quattuor) (1924) i un recull de traduccions al llatí de poesies en llengües ibèriques (Versiones latinas de poesías hispanas) (1927). També publicà traduccions del llatí (com és el cas de la traducció literal de l'Epode V, d'Horaci, publicat a la Biblioteca de autores griegos y latinos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Tomàs Viñas i Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 WikiPía : Tomàs Viñas
* ↑ Index Bio-bibliographicus C. C. R. R. Matris Dei Scholarum Piarum qui in universo ordine pietatem, litteras ac scientias...
* ↑ Inventarium chronologicum magni tabularii religionis CC. RR. PP. Matris Dei Scholarum Piarum

## Bibliografia

* Giner, Severino. «Tomàs Viñas» (en castellà). WikiPía / Diccionario Enciclopédico Escolapio. [Consulta: 7 novembre 2016].
# Quint Atri

Quint Atri (en llatí Quinctus Atrius) va ser el comandant de la marina romana durant la segona campanya de Britànnia. de Juli Cèsar l'any 54 aC.
Després del desembarcament rebé deu cohorts i tres-cents genets per protegir la flota mentre el Cèsar mateix anava a combatre a l'interior del país de Britànnia.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico V, 9-10
# Diacme

Diacme és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Diacme adipaloides (Grote & Robinson, 1867)
* Diacme claudialis
* Diacme elealis (Walker, 1859)
* Diacme finitalis (Guenée, 1854)
* Diacme griseicincta (Hampson, 1913)
* Diacme liparalis (Guenée, 1854)
* Diacme mopsalis (Walker, 1859)
* Diacme oriolalis (Guenée, 1854)
* Diacme phyllisalis (Walker, 1859)
* Diacme samealis (Snellen, 1875)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 21 febrer 2019].
# María Mercedes Torregrosa Orts

María Mercedes Torregrosa Orts (Sant Vicent del Raspeig, 24 de desembre de 1958) és una farmacèutica i política valenciana diputada a les Corts Valencianes en la VIII legislatura.

## Biografia

És llicenciada en farmàcia per la Facultat de Farmàcia de la Universitat de València, on ha desenvolupat activitat investigadora en el Departament de Parasitologia. De 1987 a 1998 i de 2005 a 2013 va exercir la seva professió com a titular d'una farmàcia.
Militant del Partit Popular, des de les eleccions municipals espanyoles de 1999 ha estat regidora de Sanitat i Consum, Ocupació de via pública, Mercat Ambulant, Hisenda i Serveis Socials de l'ajuntament de Sant Vicent del Raspeig, on també ha estat portaveu adjunta del grup municipal popular.
En setembre de 2014 va substituir en el seu escó David Serra Cervera, elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 que hagué de dimitir degut a la seva implicació en el cas Gürtel. Ha estat vicepresidenta de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports de les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ David Serra dimiteix com a diputat a Infobenissa, 9 de setembre de 2014
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 24 agost 2015].
# Tossal Rodó (Granyanella)

* Aquest article tracta sobre la muntanya de la Segarra. Vegeu-ne altres significats a «Tossal Rodó».
El Tossal Rodó és una muntanya de 562 metres que es troba al municipi de Granyanella, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'enemiga pública número 1

L'enemiga pública número 1 (títol original: Public Enemies) és una pel·lícula de 1996 dirigida per Mark L. Lester. La pel·lícula se centra en la figura dels anys 30 Kate "Ma" Barker i els seus fills criminals. La pel·lícula va ser filmada a Guthrie, Oklahoma. Ha estat doblada al català.

## Argument

Abusada sexualment pels seus germans, Kate Barker fuig en veure's implicada en el contraban d'alcohol. Es casa amb el decent George Barker i dona a llum a quatre fills, Herman, Arthur ("Doc"), Lloyd i Freddie. Kate anima els seus fills perquè cometin delictes.
Aviat es converteixen en notoris delinqüents. El líder de l'FBI, J Edgar Hoover, posa a l'agent Melvin Purvis a treballar en el cas. Mentrestant Alvin Karpis s'uneix a la colla. Un dels robatoris deixa a un dels fills de Barker mort, Herman, i un altre, Freddie, és capturat. Arthur Dunlop, un guàrdia de presó corrupte, ajuda a Freddie a escapar i es converteix en l'amant de la mare. Dunlop planeja un segrest que els donarà 100.000 dòlars però gairebé surt malament a causa de la seva incompetència. Per això, la colla l'assassina, i també assassinen a un altre soci incompetent. En aquella època, Purvis està al darrere d'ells. Lloyd i Arthur són arrestats a Chicago, i Ma i Freddie són assassinats en un tiroteig a Florida.

## Repartiment

* Theresa Russell - Ma Barker
* Eric Roberts - Arthur Dunlop
* Alyssa Milano - Amaryllis
* James Marsden - Doc Barker
* Richard Eden - George Barker
* Joe Dain - Lloyd Barker
* Gavin Harrison - Freddie Barker
* Joseph Lindsey - Herman Barker
* Brian Peck - J. Edgar Hoover
* Donen Cortese - Melvin Purvis
* Grant Cramer - Samuel P. Cowley
* Frank Stallone - Alvin Karpis
* Rex Linn - Al Spencer
* Leah Best - Ma Barker, de jove

## Crítica

"Entretingut lliurament protagonitzat per Russell en el paper d'una mare i els seus joves fills que atraquen tots els bancs que es creuen en el seu camí. Encara que és una miqueta increïble, es deixa veure"

## Referències

* ↑ «TV Guide, Reviews». Arxivat de l'original el 2013-12-16. [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ «L'enemiga pública número 1». esadir.cat.
* ↑ «Public Enemies». IMDb.
* ↑ Morales, Fernando «El enemigo público número 1». El País.
# Tomàs d'Anglaterra

Tomàs d'Anglaterra va ser un poeta anglonormand del segle xii. És conegut pel seu vell poema en francès, Tristany, una versió de la llegenda de Tristany i Isolda de la qual només existeixen vuit fragments, al voltant de 3.300 línies de vers, sobretot de l'última part de la història i es calcula que representa prop d'una sisena part de la història original.
El poema es va escriure entre 1155 i 1160, possiblement per a Leonor d'Aquitània, ja que l'obra suggereix llaços propers amb la cort d'Enric II. Més enllà d'això, la seva identitat és obscura; s'ha especulat que podria ser el mateix Tomàs que va escriure el Romanç de Horn.

## Referències

* ↑ Legge, 1963, p. 49.

## Bibliografia

* Legge, M. D. Anglo-Norman Literature and its Background (en anglès). Oxford University Press, 1963.
# San Dimas Stage Race

La San Dimas Stage Race és una competició ciclista per etapes que es disputa al mes de març per Muntanyes de Sant Gabriel al Sud de Califòrnia. La primera edició es disputà el 2000 amb el nom de Pomona Valley Stage Race. També es disputa una cursa femenina.

## Palmarès masculí

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| Pomona Valley Stage Race ||||
| 2000 | Jamie Paolinetti | | |
| 2001 | Chris Walker | | |
| 2002 | Hilton Clarke | | |
| 2003 | Tom Danielson | Christopher Horner | Jonathan Vaughters |
| 2004 | Christopher Horner | Eric Wohlberg | Chris Wherry |
| San Dimas Stage Race ||||
| 2005 | Scott Moninger | Gordon Fraser | Karl Menzies |
| 2006 | Heath Blackgrove | Christopher Baldwin | Trent Wilson |
| 2007 | Scott Moninger | Philip Zajicek | Matt Cook |
| 2008 | Cameron Evans | Óscar Sevilla | Benjamin Day |
| 2009 | Benjamin Day | Phillip Gaimon | Christopher Baldwin |
| 2010 | Benjamin Day | Sid Taberlay | Paul Mach |
| 2011 | Benjamin Day | Matt Cook | Tyler Wren |
| 2012 | Andy Jacques-Maynes | Joseph Schmalz | Rob Britton |
| 2013 | Janier Acevedo | Matt Cooke | Carter Jones |
| 2014 | Clément Chevrier | Coulton Hartrich | Daniel Eaton |
| 2015 | Emerson Oronte | Gregory Brenes | Timothy Rugg |
| 2016 | Janier Acevedo | Brandon McNulty | Neilson Powless |
| 2017 | Connor Brown | Jordan Cheyne | Robin Carpenter |

## Palmarès femení

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2000 | Amber Neben | | |
| 2001 | Carla Koehler | Riley McAlpine | Tamara Williamson |
| 2002 | Christine Thorburn | Kristin Armstrong | Jennifer Stevens |
| 2003 | Geneviève Jeanson | Amber Neben | Susan Palmer-Komar |
| 2004 | Lynne Bessette | Susan Palmer-Komar | Kristin Armstrong |
| 2005 | Erinne Willock | Kristin Armstrong | Kimberly Bruckner Baldwin |
| 2006 | Kristin Armstrong | Kimberly Bruckner Baldwin | Alisha Lion |
| 2007 | Meredith Miller | Lauren Tamayo | Kori Kelly-Seehafer |
| 2008 | Kimberley Anderson | Alexis Rhodes | Mara Abbott |
| 2009 | Ina-Yoko Teutenberg | Mara Abbott | Catherine Cheatley |
| 2010 | Ina-Yoko Teutenberg | Mara Abbott | Evelyn Stevens |
| 2011 | Amber Neben | Amanda Miller | Heather Logan-Sprenger |
| 2012 | Kristin Armstrong | Clara Hughes | Joelle Numainville |
| 2013 | Mara Abbott | Amber Neben | Brianna Walle |
| 2014 | Carol Ann Canuel | Tayler Wiles | Amber Neben |
| 2015 | Amber Neben | Brianna Walle | Allie Dragoo |
| 2016 | Kristin Armstrong | Kathryn Donovan | Jessica Cutler |
| 2017 | Kristabel Doebel-Hickok | Marcela Prieto | Verónica Leal |

## Enllaços externs

* Web de la cursa
* Palmarès 1 a siteducyclisme.net
* Palmarès 2 a siteducyclisme.net
* Palmarès femení a cyclebase.nl
# Papir d'Oxirrinc 113

El papir d'Oxirrinc 113 és una carta escrita a Grècia i descoberta a Oxirrinc. El manuscrit va ser escrit en un papir en forma de full. El document data del segle II. Actualment, es troba al Museu d'Antiguitats Egípcies (Cat. Gen. 10011) al Caire, Egipte.

## Descripció

El document és una carta de Corbuló a Heràclides. Les mesures del fragment són de 187 per 100 mm.
Va ser descobert per Grendell i Hunt el 1898.

## Text

«Corbuló a Heràclides, salutacions. T'envio la clau d'Horió i la peça de la clau d'Onòfris, el cameller d'Apol·loni. Vaig adjuntar al paquet anterior un patró de color blanc i violeta. Et prego que siguis prou bo per igualar-lo i comprar-me dues dracmes de pes i enviar-m'ho tot junt amb qualsevol missatger que trobis, ja que la túnica s'ha de teixir de seguida. He rebut tot el que s'esperava d'Onòfris de manera segura. T'envio per mitjà del mateix Onòfris sis quarts de bones pomes. Dono les gràcies a tots els déus per pensar que vaig trobar a Plutó a Oxirrinquit Nomós. No pensis que em vaig oblidar de la clau. La raó és que el ferrer és lluny de nosaltres. Em pregunto si no has vist la manera de deixar-me tenir el que et vaig demanar d'enviar de Cobuló, especialment quant ho volia per un festival. Et prego que em compris un segell de plata i que me l'enviïs amb urgència. Tingues cura que Onòfris em compri el que la mare d'Irene li va demanar. Li vaig dir que Sintrofe havia dit que res més s'havia d'entregar a Amarantus pel meu compte. Fes-me saber que li has donat per fer comptes amb ell. En cas contrari, el meu fill i jo vindrem per aquest proposit. VAig rebre formatges grans de Cobuló, però no els volia grans, sinó petits. Fes-me saber qualsevol cosa que vulguis i ho faré amb molt de gust. 1er de Payni. (P.S.) Envia'm un pastís d'un òdol per al meu nevot.»

## Vegeu també

* Papirs Oxirrinc

## Referències

* ↑ P. Oxy. 113 Arxivat 2012-06-01 a Wayback Machine. at the Oxyrhynchus Online
* 1 2 Grenfell, B. P.. Oxyrhynchus Papyri I. Londres: Egypt Exploration Fund, 1898, p. 178–80.
Papirs d'Oxirrinc :
# Clot del Miqueló

El Clot del Miqueló és un clot del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de la caseria dels Masos de la Coma.
Es troba a la banda de ponent de la Coma d'Orient, a l'oest de la caseria dels Masos de la Coma. És al sud del Serrat de la Pera i al nord-oest de la Borda del Músic.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Mas del Llopis

* Per a altres significats, vegeu «Mas del Llopis (Partida de Monterols)».
El Mas del Llopis és una masia de Reus (el Baix Camp) situada a la Partida de Rubió, entre el barranc de Pedret i el camí de Rubió. És un mas antic i d'anomenada per aquella rodalia.
El mas és una construcció de planta rectangular i volum senzill, amb dues plantes d'alçada i una coberta amb teulada. La façana principal queda a l'extrem curt, i s'ordena amb un eix central de simetria, que passa per la porta d'accés i la balconera balustrada del primer pis. A la dreta de la façana principal i ha un annex de planta baixa que fa de coixí amb la construcció annexa de la nau més gran. Tot el conjunt és de creixement compacte al voltant del mas. L'estat actual del mas, és bo.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 309. ISBN 8486387655.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 405-406.
# Tribunal Suprem dels Països Baixos

El Tribunal Suprem dels Països Baixos és el màxim òrgan constitucional dels Països Baixos, Aruba, Curaçao i Sint Maarten en dret penal, privat i tributari. Té la seu a La Haia i s'encarrega de sueprvisar la unitat i desenvolupament del dret neerlandès. Els jutges del Tribunal Suprem es diuen raadsheren.

## Tasques

La missió legal del Tribunal Suprem és supervisar la unitat jurídica al Regne dels Països Baixos a través de la cassació de decisions judicials que no s'ajusten a la llei. També té la tasca d'explicar lleis, per la qual cosa també contribueix a desenvolupar el dret. Aquesta tasca encara és més destacada des del 2015 perquè, d'aquell any, les instàncies judicials poden presentar preguntes prejudicials al Tribunal Suprem. A part d'això, el Tribunal Suprem també s'ocupa de la protecció judicial, per exemple quan els jutges cometen errors o no justifiquen adequadament la sentència.
# L'oceano ci chiama

L'oceano ci chiama (L'Oceà ens crida) fou un documental italià dirigit el 1957 per Giorgio Ferroni i Giovanni Roccardi amb música d'Angelo Francesco Lavagnino. Fou seleccionada per participar en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1957, tot i que no va obtenir cap premi.

## Argument

Rodada en cinemascope, presenta una dura síntesi d'una expedició de pescadors italians als mars del Nord durant mesos de navegació; mostra els bancs de peixos, la posada de xarxes i la preparació del bacallà. Compta amb els comentaris de l'escriptor d'aventures Vittorio Rossi.

## Referències

* ↑ Banda sonora a discogs
* ↑ Pel·lícules en competició 1957
* ↑ L'oceano ci chiama Arxivat 2019-10-07 a Wayback Machine. al web del Festival de Trento

## Enllaços externs

* L'oceano ci chiama a comingsoon.it
* L'oceano ci chiama a l'Arxiu del Cinema Italià
# Tomàs de Cantimpré

Tomàs de Cantimpré O.P. (1201, Brussel·les - † 15 de maig de 1272) fou un teòleg i hagiògraf dominic belga.

## Biografia

Entrà a l'Orde de Predicadors el 1232 a Lovaina. L'any següent se'n va a Colònia (Alemanya) per tal de prosseguir els seus estudis teològics sota l'ègida d'Albert Magne. Quatre anys més tard se n'anà a París, on continuà la seva formació. Tornà a Lovaina el 1240 per ensenyar-hi filosofia i teologia.

## Obra

La seva obra més important és Bonum universale de apibus, una obra d'edificació moral i espiritual amb exemples trets de la vida de les abelles, que són utilitzades de forma al·legòrica. La seva redacció se situa entre el 1256 i el 1263. En aquesta obra, fou el primer a teoritzar una raó per als assassinats rituals dels que s'acusava cada cop més als jueus d'aleshores: per a ell, d'entre els jueus, que patien hemorràgies des de la seva interpel·lació a Ponç Pilat: («La seva sang caigui sobre nosaltres i sobre els nostres fills»), hauria estat predit per "un d'ells, que gaudia de fama de profeta" que "només la sang dels cristians" podria alleujar-los d'aquell mal. Per a Tomàs de Cantimpré, els jueus «sempre cecs i impius», prengueren aquesta profecia al peu de la lletra i començaren a collir sang cristiana mitjançant assassinats rituals. O bé, sempre segons ell, el vertader significat de la profecia era que només la sang de Jesucrist i no la sang de qualsevol cristià podia actuar. L'únic remei per als jueus era doncs, d'acord amb la lògica de tomàs, la conversió.·.
També és l'autor de l'enciclopèdia De Natura Rerum, la primera redacció de la qual data del 1237-1240, però que fou reelaborada més endavant. Es tracta d'una recopilació d'altres treballs d'autors antics, en 19 llibres, realitzada amb menor finesa d'esperit que la de Vincent de Beauvais. Aquest últim treball servirà d'inspiració un poc més tard per a Konrad von Megenberg. L'obra fou plagiada fins al Renaixement pels seus catàlegs de pedres, monstres i sobretot d'animals.

## Bibliografia

* Arxius de la literatura medieval(ARLIMA), http://www.arlima.net/qt/thomas_de_cantimpre.html
* Codex granatensis: Conté la part final del llibre III, sis llibres complets (IV-IX) i fragments dels llibres X-XII de De natura rerum: http://digibug.ugr.es/handle/10481/6525#.VucLyUdyyrw

## Referències

* ↑ Baudouin Van den Abeele, « Diffusion et avatars d'une encyclopédie: le Liber de natura rerum de Thomas de Cantimpré », dans G. de Callataÿ et B. Van den Abeele, Une lumière venue d'ailleurs, Louvain-la-Neuve, Brepols, 2008, p. 142.
* ↑ Matthieu 27:25
* ↑ (en): Enciclopedia Judia – Acusación de sangre, por Richard Gottheil, Hermann L. Strack, Joseph Jacobs
* ↑ Thomas de Cantimpré, Bonum universale de apibus, liber II, cap. xxix, §§ 22-23 (De puella a Iudeis crudelissimie occisa / Cur Iudaei Christianum sanguinem effundant quotannis el sitio de la Universidad de Trier (Treveris))
* ↑ «Libro de la naturaleza», 20-08-1481. [Consulta: 30 agost 2013].
# Sent Laurenç (Cruesa)

Sent Laurenç (en francès Saint-Laurent) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 539 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Guéret-Saint-Vaury.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 462 | 425 | 493 | 478 | 539 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Clédière | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.