OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eschata

Eschata és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Eschata aida Błeszyński, 1970
* Eschata argentata Moore, 1888
* Eschata chrysargyria (Walker, 1865)
* Eschata conspurcata Moore, 1888
* Eschata gelida Walker, 1856
* Eschata hainanensis Wang & Sung, 1981
* Eschata himalaica Błeszyński, 1965
* Eschata horrida Wang & Sung, 1981
* Eschata irrorata Hampson, 1919
* Eschata isabella Błeszyński, 1965
* Eschata melanocera Hampson, 1896
* Eschata minuta Wang & Sung, 1981
* Eschata miranda Błeszyński, 1965
* Eschata ochreipes Hampson, 1891
* Eschata percandida Swinhoe, 1890
* Eschata quadrispinea W. Li & Liu, 2012
* Eschata radiata Swinhoe, 1906
* Eschata rembrandti Błeszyński, 1970
* Eschata rififi Błeszyński, 1965
* Eschata rococo Błeszyński, 1970
* Eschata shafferella Błeszyński, 1965
* Eschata shanghaiensis Wang & Sung, 1981
* Eschata smithi Błeszyński, 1970
* Eschata tricornia Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2003
* Eschata truncata Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2003
* Eschata xanthocera Hampson, 1896
* Eschata xanthorhyncha Hampson, 1896

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ Hampson, G. F. (1896). The Fauna of British India, Including Ceylon and Burma. Moths Volume IV. Taylor and Francis – via Biodiversity Heritage Library.
# Parc Nacional de Talassemtane

El Parc Nacional de Talassemtane (àrab: منتزه تلاسمطان الوطني, Mutannazah Talāsamṭān al-Waṭanī; amazic: ⴰⴼⵔⴰⴳ ⴰⵏⴰⵎⵓⵔ ⵏ ⵜⴰⵍⴰⵙⵎⵟⴰⵏ) és un parc nacional que s'estén sobre una dorsal calcària al Rif centreoccidental, al nord del Marroc, sobre una superfície de 58.000 ha.
Es tracta d'un territori singular per la bellesa excepcional dels seus paisatges i per la seva gran biodiversitat. Es troba prop de la ciutat de Xauen. Presenta precipitacions anuals que oscil·len entre els 500 mm a les valls orientals fins als més de 2.000 mm sobre les muntanyes més elevades, abastant els pisos bioclimàtics termomediterrani, mesomediterrani, supramediterrani i oromediterrani.
El parc conté 747 espècies vegetals diferents, de les quals 47 són endèmiques del Marroc, 27 són endemismes iberoafricans i 9 són endemismes algerianomarroquins. Les espècies vegetals presents pertanyen al bosc mediterrani, i entre elles es poden destacar: el pinsapo, el cedre de l'Atles, el teix, la surera, l'alzina, la teva de Barbaria o araar, el boix balear, l'ullastre, l'aladern de fulla ampla, el llentiscle, el margalló, l'arboç, així com tres espècies de pins, el pi blanc, el pinastre i la pinassa i, en algunes zones més humides, el lloro i el llorer. Entre la fauna destaca la presència del mico de Barbaria.

## Referències

* ↑ «Editan la primera guía oficial sobre el Parque Nacional de Talassemtane». ABC, 14-04-2011. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 24 juliol].
* ↑ «Parque Nacional de Talassemtane». Junta de Andalucía: Consejería de Medio Ambiente. Arxivat de l'original el 2012-06-26. [Consulta: 24 juliol].
* ↑ «Important Plant Areas of the south and east Mediterranean region». E.A. Radford, G. Catullo and B. de Montmollin. Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 27 novembre].
# Cycloramphus dubius

Cycloramphus dubius és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Heyer, R. & Verdade, V. 2004. Cycloramphus dubius. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Glecklerita

La glecklerita és un mineral de la classe dels minerals orgànics. La descripció d'aquesta espècie podria desembocar en la creació del subgrup del glicolat, juntament amb la jimkrieghita, la lazaraskeïta, la lianbinita i la stanevansita.

## Característiques

La glecklerita és un compost orgànic de fórmula química Na(C₂H₃O₃). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de novembre de l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona Alfie Norville, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22733, i al projecte RRUFF, amb el número demostra: R230002.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Pusch Ridge de les muntanyes de Santa Catalina, al nord de Tucson, dins el comtat de Pima (Arizona, Estats Units), sent aquest indret l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Glecklerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «Glycolate subgroup». Mindat. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 76». European Journal of Mineralogy, 35, 6, 04-12-2023, pàg. 1073–1078. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-1073-2023 [Consulta: 23 desembre 2023].
# Àhmad ibn Ibrahim ibn az-Zubayr

* Per a altres significats, vegeu «Az-Zubayr».
Abu-Jàfar Àhmad ibn Ibrahim ibn az-Zubayr ibn Muhàmmad ath-Thaqafi al-Assimí, més conegut simplement com a Ibn az-Zubayr, fou un historiador andalusí, nascut a Jaén el 1230 i mort a Granada el 26 d'agost de 1308. Fou cadi i imam de la gran mesquita de Granada.
Va deixar escrits almenys vuit llibres dels que només es conserva la Silat al-Sila amb biografies d'andalusins dels segles xii i xiii.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn al-Zubayr".
# Gruel

Gruel és el nom en anglès de les farinetes.
En anglès i a la Gran Bretanya designen totes les farinetes en general, però les primeres que els venen al cap són les pròpies de la seva cultura, un tipus de farinetes servides com a beguda a la Gran Bretanya especialment a l'època victoriana. Consistia en una preparació que barrejava alguns cereals com la civada, el blat o la fàrina de sègol o d'arròs bullits en aigua o en llet. És una versió més lleugera del porridge, unes altres farinetes britàniques.
Històricament les farinetes angleses, sovint fet de mill o ordi, o en temps dolents, de farina de castanyes o de les aglans amb menys tanins d'alguns roures o alzines, van ser un aliment bàsic especialment entre els pagesos del país, igual que molts altres llocs d'Europa. En els invàlids es considerava que el gruel era una bona forma de sosteniment. i pels infants recentment deslletats. El consum de gruel ha estat tradicionalment associat amb la pobresa.

## Etimologia

L'Oxford English Dictionary diu que el mot en anglès gruel prové del llatí tardà grutellum, un diminutiu del franc *grūt com l'actual grout (morter o beurada).
De vegades s'ha traduït malament el gruel per "engrut", en català, però la traducció que dona el TermCat és "farinetes".

## Història

El gruel era aliment bàsic entre els antics grecs pels quals la carn rostida era extraordinària lligada als sacrificis als déus i el pa era una mena de luxe de les ciutats. El plebeus romans menjaven gruel suplementat amb l'oli, verdures humils i peix sec. A l'Edat Mitjana els pagesos podien evitar el delme als propietaris del molins de gra rostint els cereals per fer-los digeribles i molent petites porcions en un morter manual.

## A la cultura

En Oliver Twist (1838) de Charles Dickens apareix una menció a un gruel fet amb una ilimitada part d'aigua i poca quantitat de civada ("an unlimited supply of water" i "small quantities of oatmeal").
En Cançó de Nadal, de Charles Dickens, el gruel empfatitza com n'és de miserable Mr. Scrooge.
En The Simpsons en l'episodi "Kamp Krusty", Bart i altres nois són forçats a menjar una imitació de la marca de gruel del Pallasso Krusty. També hi ha referències al gruel en Emma de Jane Austen i en Cims borrascosos d'Emily Brontë.

## Preparacions similars al món

Les farinetes de dacsa eren el principal recurs alimentari dels pobles mesoamericans. L'atole era un gruel de dacsa, bitxo i sal. Les farinetes d'arròs a Àsia es diuen sopa d'arròs.

## Referències

* ↑ Un gruel de dacsa era recomanada en pacients de tifus en The American Journal of Nursing 14.4 (January 1914) p. 296.
* ↑ Toussaint-Samat 2009, p. 93.
* ↑ Oliver Twist, chapter 2. Wikisource

## Enllaços externs

* Gruel page, from Ask Mr Breakfast site
# Echinophora

Echinophora és un gènere de plantes apiàcies.Comprèn 20 espècies descrites i d'aquestes només 11 d'acceptades pels taxonomistes. És un gènere originari de la regió mediterrània i de la regió irano-turaniana.
Als Països Catalans l'única espècie autòctona d'aquest gènere és Echinophora spinosa (equinòfora)

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Linnaeus i publicat a Species Plantarum 1: 339. 1753. L'espècie tipus és: Echinophora spinosa L.

## Taxonomia

A continuació s'indica les espècies acceptades a data de 2012 segons Echinophora
* Echinophora carvifolia Boiss. & Balansa
* Echinophora chrysantha Freyn & Sint.
* Echinophora cinerea (Boiss.) Hedge & Lamond
* Echinophora lamondiana Yildiz & Z.Bahcecioglu
* Echinophora orientalis Hedge & Lamond
* Echinophora platyloba DC.
* Echinophora scabra Gilli
* Echinophora spinosa L.
* Echinophora tenuifolia L.
* Echinophora tournefortii Jaub. & Spach
* Echinophora trichophylla Sm.

## Referències

* 1 2 «Echinophora». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 setembre 2012].
* ↑ Echinophora a PlantList
* ↑ Bolòs i Vigo, Flora dels Països Catalans

## Bibliografia

* Nasir, E. & S. I. Ali (eds). 1980-2005. Fl. Pakistan Univ. of Karachi, Karachi.
# Drametse Ngacham

El Drametse Ngacham (que significa 'dansa de màscares dels tambors de Drametse': nga significa 'tambor' i cham significa 'ball de màscares') és una dansa sagrada realitzada a la ciutat de Drametse, a l'est de Bhutan. Es fa dues vegades a l'any, durant el festival Drametse, en el cinqué i desé mesos del calendari bhutanés. El festival, l'organitza el monestir d'Ogyen Tegchok Namdroel Choeling en homenatge al mestre budista del segle viii, Padmasambhava

## La dansa

La pràctica del ball presenta setze ballarins emmascarats i deu músics. Els dansaires usen mantells monàstics i màscares de fusta amb trets d'animals, reals i mítics. Els músics toquen platerets, trompetes i tabalets, incloent-hi el bang nga, un gran tambor cilíndric, el lag nga, un petit tambor circular de mà i el nga chen, un tabalet batut amb una baqueta doblegada. De primer fan un ball d'oració al Temple de pedra, el santuari principal, abans d'aparéixer un a un al pati del monestir. La dansa té dues parts: una part tranquil·la i contemplativa per a representar les deïtats pacífiques i una part ràpida i atlètica per a les irades.

## Història

Les representacions se'n realitzen des de fa quasi cinc segles. Al final del s. XIX, la dansa s'estengué a altres indrets de Buthan. Hui, s'acosta a una mena de dansa nacional de l'estat, representant la identitat de Buthan.
El ball és inscrit en la llista representativa del patrimoni cultural immaterial de la humanitat per la UNESCO el 2008, tot i que s'hi proclamàs al 2005. La proclamació original observa que "el nombre de practicants està disminuint a causa de la manca de temps per a l'assaig, l'absència d'un mecanisme sistemàtic per a entrenar i homenatjar els ballarins i músics i la disminució gradual de l'interés entre el jovent".
L'Institut d'Estudis d'Idiomes i Cultura de la Universitat Reial de Buthan coordinà i implementà un projecte per preservar i promoure'n la dansa. El projecte, el finançà el japonés Funds-in-Trust per a la Salvaguarda del Patrimoni Cultural Immaterial, mitjançant la UNESCO. Va enfortir la capacitat d'entrenament del monestir, compilà la documentació existent, gravà vídeos de la dansa, i n'investigà la història i activitats promocionals. El resultat del projecte és un llibre sobre el ball en anglès i dzongkha i una pel·lícula que l'acompanya.

## Referències

* ↑ «ICHPP Bhutan» (en anglés). http://www.yoshishimizu.com/home. [Consulta: 17 novembre 2019].
* ↑ «Mask dance of the drums from Drametse - intangible heritage - Culture Sector - UNESCO» (en anglés). www.unesco.org.
* ↑ «The Mask Dance of the Drums from Drametse of Bhutan» (en anglés). Yoshi Shimizu, Photographer.
* ↑ «The Mask Dance of the Drums from Drametse» (en anglés). www.unesco.org.
* ↑ «Research at the Institute of Language and Culture Studies» (en anglés). Institute of Language and Culture Studies. Arxivat de l'original el 2016-3-30.
* ↑ «Japan finances the project "Safeguarding of the Drametse Ngacham"» (en anglés). www.unesco.emb-japan.go.jp.
* ↑ དགྲ་མེད་རྩེ་རྔ་འཆམ། Drametse Ngacham, 2009. ISBN 978-99936-771-0-9.

## Enllaços externs

* Petit documental de la UNESCO sobre el ball.
* Una altra performance del ball.
# Àhmad ibn Muhàmmad ibn Burd al-Àsghar

Àhmad ibn Muhàmmad ibn Burd al-Àsghar (Còrdova 1005- Almeria 1054) fou un poeta andalusí del segle xi. Va treballar a Dénia a la cancelleria de Mujàhid, però el 1035 tornava a ser a Còrdova. Fou un poeta i escriptor prolífic.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Burd".

## Notes

* ↑ És conegut com al-Àsghar, "el Menor" o júnior, per distingir-lo del seu avi Abu-Hafs Àhmad ibn Burd, sobrenomenat al-Àkbar, "el Major" o sènior, ja que el nom abreujat de tots dos, Àhmad ibn Burd, els confondria.
# Green Valley (grup de música)

Green Valley és un grup espanyol de reggae i dancehall format per tres músics catalans i tres bascos. Les seves cançons tracten temes com la crítica al sistema actual, la reivindicació d'una major connexió amb el planeta terra, el positivisme i el carpe diem. El nom del grup prové de la traducció a l'anglès del cantant del grup, el gasteiztarra Ander Valverde. L'11 de setembre del 2017 van actuar al concert de La Diada del Sí.

## Discografia
### Maquetes

* 2002: El sueño perdido (Ander Valverde en solitario).
* 2007: Inmigrantes.

### Àlbums

* 2010: En tus manos.
* 2012: La voz del pueblo. (autoeditat)
* 2013: Mírame a los ojos.
* 2014: Hijos de la tierra.
* 2014: Green Valley & Friends
* 2016: Ahora. (Green Soul Music)
* 2019: Bajo la Piel. (Mundo Zurdo)
* 2022: La Llave Maestra (Satélite K)

## Referències

* 1 2 Cubillo, Oscar. «Green Valley: «Estamos muy agradecidos por la vida que nos ha tocado»» (en castellà). El Correo, 06-04-2017. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ «La Llave Maestra» (en castellà). Mondo Sonoro. [Consulta: 13 octubre 2022].
* 1 2 «Green Valley: 'La positividad es un modo de vida'». EiTB, 07-04-2016. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Green Valley - “La cura”». Enderrock TV. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «L'Onze de Setembre tocaran Jarabe de Palo, Els Pets, Green Valley i Txarango». ElNacional.cat, 04-09-2017. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «BIOGRAFÍA DE GREEN VALLEY». [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «ESPAÑA: Green Valley - Ahora - 2016». [Consulta: 11 setembre 2017].
# Echinopsis candicans

Echinopsis candicans és una espècie de cactus endèmica del nord de l'Argentina. Plantada en jardineria, s'ha estès a gran part del món.
Té grans flors blanques fragants que s'obren de nit.
És una planta perenne carnosa, arbustiva de color verd amb espines amb 9a 11 costelles. Lesgrans arèoles blanques estan espaiades 2-3 cm i produeixen espines groc-marronoses, l'espina central fa 10 cm de llargada i les radials només 4 cm.

## Sinònims

* Cereus candicans
* Trichocereus candicans
* Trichocereus courantii
* Echinopsis courantii
* Trichocereus neolamprochlorus
* Trichocereus pseudocandicans
* Echinopsis pseudocandicans

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser descrita primer per Joseph zu Salm-Reifferscheidt-Dyck el 1834 en la seva obra Hortus Dyckensis, on li atribuí el nom de Cereus candicans dedicat a Gillies. El 1920, Britton i Rose la posaren dins el gènere Trichocereus. In a 1987 publication, David Hunt transferí l'espècie al gènere Echinopsis, atribuint aquest desplaçament a Frédéric Weber. La circumscripció àmplia dels Echinopsis roman controvertida; el gènere s'accepta que no és Monofilètic.

## Referències

* 1 2 3 Anderson, Edward F. The Cactus Family. Pentland, Oregon: Timber Press, 2001. ISBN 978-0-88192-498-5. , pp. 260–261
* ↑ Salm-Reifferscheidt-Dyck, Joseph zu. Hortus Dyckensis, 1834. OCLC 311220759. , p. 335.
* ↑ «IPNI Plant Name Query Results for Echinopsis candicans». [Consulta: 27 abril 2012].
* ↑ Nyffeler, R.; Eggli, U. «A farewell to dated ideas and concepts: molecular phylogenetics and a revised suprageneric classification of the family Cactaceae». Schumannia, 6, 2010, p. 109–149. DOI: 10.5167/uzh-43285.

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Echinopsis&species=candicans
# Giordano Bruno Guerri

Giordano Bruno Guerri (Monticiano, 21 de desembre de 1950) és un historiador, editor i assagista italià. Va ser redactor en cap de les revistes Storia illustrata i L'indipendente així com a director editorial de la casa Mondadori. És conegut pels seus estudis sobre la història del segle xx, i particularment sobre el vintenni feixista italià i les relacions dels italians amb l'Església catòlica.
Va néixer en una família catòlica que li imparteix una expressa educació religiosa. Després de participar en el moviment del maig de 1968, el va començar els estudis d'Història contemporània a la Universitat Catòlica del Sagrat Cor a Milà. Per pagar els estudis, treballa com corrector entre d'altres per a l'editorial Garzanti. El 1985, la seva biografia de Maria Goretti (1890-1902), al qual oposa la hagiografia oficial de l'Església catòlica a una biografia històrica científica, va ser un èxit considerable en una Itàlia a la qual encara no era gaire costum de dubtar públicament de la versió de la veritat promulgada per l'Església.
Des de 2008 presideix la fundació Vittoriale degli italiani («monument a la victòria dels italians»), un conjunt de museus al municipi de Gardone Riviera a l'antiga vil·la de l'escriptor Gabriele D'Annunzio.

## Obres destacades

* Fascisti. Gli italiani di Mussolini. Il regime degli italiani [Feixistes. Els italians de Mussolini. El règim dels italians] (2017)
* Povera santa, povera assassino: la vera storia di Maria Goretti [Pobre santa, pobre assassí, la veritable història de Maria Goretti](1985)
* Disobbedisco Cinquecento giorni di rivoluzione - Fiume 1919-1920

## Referències

* ↑ «Giordano Bruno Guerri» (en italià). Ajuntament de Vigevano, 2019. [Consulta: 4 abril 2022].
* 1 2 «Lo storico Giordano Bruno Guerri ospite a Bari per la rassegna 'Incontri d’Autore'» (en italià). Bari Today. Citynews, 21-06-2019. [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ Moraschini, Stefano. «Giordano Bruno Guerri. Riflessioni storiche» (en italià). Biografie, 11-10-2010. [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ Alberoni, Francesco «María Goretti, un mito que se tambalea» (en castellà). El País, 20-02-1985, pàg. 9-10. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «I primi 10 anni di Giordano Bruno Guerri al Vittoriale degli Italiani» (en italià). Garda Post, 08-10-2018 [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ «Cultura, Giordano Bruno Guerri riconfermato alla guida del "Vittoriale degli Italiani» (en italià). Secolo d'Italia, 01-12-2021. [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ Fascisti : gli italiani di Mussolini : il regime degli italiani (en italià). Milà: A. Mondadori, 1996, p. 346. ISBN 978-88-04-67847-2.
* ↑ Povera santa, povera assassino: la vera storia di Maria Goretti [Pobre santa, pobre assassí, la veritable història de Maria Goretti] (en italià). Torí: Mondadori, 1985, p. 208. ISBN 978-883010301-6.
# Charmont (Val-d'Oise)

Charmont és un municipi francès, situat al departament de Val-d'Oise i a la regió d'Illa de França. L'any 2007 tenia 30 habitants.
Forma part del cantó de Vauréal, del districte de Pontoise i de la Comunitat de comunes Vexin-Val de Seine.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Charmont era de 30 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 17 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família i 4 estaven desocupats. 15 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 13 habitatges principals, 1 estava ocupat pel seu propietari, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 7 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Charmont el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 22 eren actives i 4 eren inactives. De les 22 persones actives 21 estaven ocupades (10 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 home). De les 4 persones inactives 1 estava jubilada, 2 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa immobiliària.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Charmont a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Charmont a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Zemianska Olča

Zemianska Olča és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1264.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «História - Oficiálna stránka obce Zemianska Olča». [Consulta: 18 desembre 2021].
# Glàndula de Bartholin

Les glàndules vestibulars majors o glàndules de Bartholin (foren descrites per primer cop per Caspar Bartholin) són cadascuna de les dues glàndules de l'aparell genital femení que desemboquen a cada costat de l'orifici vaginal dels mamífers, llevat dels cetacis, sirenis i pinnípedes. Segreguen un líquid mucós, destinat a lubrificar la vulva i la vagina en el moment del coit. A la dona estan situades als llavis majors de la vulva, a cada costat de la meitat posterior. Cada una d'aquestes glàndules pesa uns quatre o cinc grams, té una longitud compresa entre els 10 i els 15 mil·límetres, uns 8 d'alçada i uns 5 de gruix.
Les glàndules de Bartholin poden patir una incisió per error en el transcurs d'una episiotomia mal feta (vegeu violència obstètrica). Si, a més, aquesta incisió s'infecta es produeix una bartolinitis. Una altra infecció que es pot donar en aquestes glàndules és la causant de la gonorrea.
Les glàndules homòlogues en el sistema reproductor masculí són les glàndules de Cowper.

## Referències

* ↑ «Glàndula de Bartholin». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ glàndula de Bartholin