OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clypeobarbus pseudognathodon

Clypeobarbus pseudognathodon és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Caminada Sants-Montserrat

La caminada Sants-Montserrat és una caminada de resistència no competitiva organitzada per la Unió Excursionista de Catalunya Sants, que forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR) de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).
La Caminada Sants-Montserrat té per objectiu fer el recorregut que separa la Rambla de Sants de Barcelona de la Plaça del Monestir de Montserrat per camins de muntanya. El recorregut es de 63 quilòmetres amb 3.843 metres de desnivell acumulat, que es fa majoritàriament de nit. La Caminada Sants-Montserrat va néixer l'octubre de 2010 dins la secció de Marxes de la UEC de Sants, per tal de donar continuïtat a una caminada ja existent, que un grup d'amics havia fet durant uns anys en forma d'excursió/romeria. Des d'aleshores, aquesta marxa s'ha anat consolidant com una caminada oficial dins el Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR), ajustant l'itinerari per fer-lo, cada cop més muntanyenc i atractiu, i evitant al màxim l'asfalt.

## Referències

* 1 2 «12a Sants - Montserrat». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «La UEC de Sants recupera la caminada Sants-Montserrat. La caminada començarà el dia 2 d’octubre a les 5 de la tarda a la plaça de Sants i acabarà a les 12 del migdia del diumenge al monestir de Montserrat». El3.cat, 09-09-2010 [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ Setó, Albert «Més de 200 participants en la Caminada Sants-Montserrat». Betevé, 11-05-2013 [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Fins a 300 persones podran participar de la dotzena edició de la Caminada Sants – Montserrat 2023. Els propers 6 i 7 de maig tindrà lloc aquesta caminada de 64 km que sortirà des de davant de les Cotxeres de Sants, coincidint amb la celebració del FirEntitats d'enguany». El3.cat, 16-02-2023 [Consulta: 1r març 2023].

## Enllaços externs

* Caminada Sants-Montserrat
# Cràter Newton

El cràter Newton és el més gran de Mart, té un diàmetre de prop de 300 km. El cràter rebé el seu nom el 1973 en honor d'Isaac Newton. És al sud de l'equador del planeta en la zona muntanyosa i altament crateritzada de Terra Sirenum. L'impacte que produí el cràter ocorregué probablement fa més de 3.000 milions d'anys. El cràter conté petits cràters a dins i presenta formacions barrancoses que se suposa que indiquen el curs d'antics fluxos d'aigua. A l'àrea hi ha molts petits canals que suposen més proves d'aigua líquida. Imatges captades el 2011 per la sonda Mars Reconnaissance Orbiter de la NASA suggeriren la presència de possibles cursos d'aigua durant els mesos més càlids de mart com mostrarien les imatges preses al cràter Newton i al cràter Horowitz entre d'altres.

## Referències

* ↑ Imatges del Cràter Newton de la NASA

## Enllaços externs

* Google Mars lligat al cràter Newton
* NASA
* Cràter Newton
* Solar Views
# David Baltimore

David Baltimore (Nova York, EUA 1938) és un microbiòleg i professor universitari nord-americà guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1975.
Va néixer el 7 de març de 1938 a la ciutat de Nova York. Va estudiar biologia a la Universitat de Swarthmore, on es va graduar el 1960, i va realitzar el seu doctorat a la Universitat Rockefeller l'any 1964. Va iniciar els seus treballs d'investigació a l'Institut Salk de San Diego i posteriorment fou nomenat professor de microbiologia a l'Institut Tecnològic de Massachusetts. Membre de l'Acadèmia Francesa de Ciències actualment és professor de biologia a l'Institut Tecnològic de Califòrnia, centre del qual en fou el president entre 1997 i 2006.
Durant la seva estada al MIT, i sota l'atenta mirada de Salvador Luria, desenvolupà investigacions sobre l'àcid ribonucleic (ARN), observant com aquest pot ser transcrit a àcid desoxiribonucleic (ADN) mitjançant la Transcriptasa inversa, la qual és un factor important en la reproducció dels retrovirus. L'any 1975 va compartir el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia amb Renato Dulbecco i Howard Martin Temin pels seus descobriments referents a la interacció entre els virus tumorals i el material genètic de la cèl·lula.
En honor seu s'anomena l'asteroide (73079) Davidbaltimore descobert el 14 d'abril de 2002 a l'Observatori Palomar per la NEAR.

## Enllaços externs

* «David Baltimore» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# José Luis Borbolla

José Luis Borbolla Chavira (31 de gener de 1920 - 11 de febrer de 2001) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1950.
Va jugar a la lliga espanyola a les files del Reial Madrid, Deportivo de La Coruña i Celta de Vigo. Al seu país va defensar els colors de clubs com Asturias, España i Marte, guanyant la lliga de la temporada 1942–43.

## Referències

* ↑ José Luis Borbolla Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Reyes Padilla, Macario. «Mexico - International Results Details 1940-1959». RSSSF, 18-05-2002.
* ↑ «José Luis Borbolla: "El pueblo mexicano apoya y quiere el Mundial"» (en castellà). ABC, 24-05-1984.
* ↑ «El Otro Lado del Balon, José Luis Borbolla, el aventurero olvidado». Enrique Ballesteros. [Consulta: 1r setembre 2014].
* ↑ «El Real Madrid y el Atletico Aviacion, Clasificados para la Copa del Generalisimo» (en castellà). ABC, 23-01-1945.
* ↑ Lugo, Erik Francisco. «Mexico 1942/43». RSSSF, 29-07-2010.
* ↑ ; Villa Martínez, Héctor«Mexico - List of Super Cup Winners». RSSSF, 30-01-2014.
* ↑ «Murió José Luis Borbolla» (en castellà). El Universal, 12-02-2001. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 23 desembre 2017].
# Alà-ad-Dawla

Alà-ad-Dawla és el nom dels següents personatges:
Alà-ad-Dawla forma part del nom de molts personatges:
* Ala al-Dawla Abu Djafar Muhammad, atabeg de la dinastia kakúyida
* Ala al-Dawla al-Simnani
* Ala al-Dawla Bozkurt, emir d'Elbistan
* Ali ibn Shahriyar Ala al-Dawla, ispahbad bawàndida del Tabaristan
* Mirza Ahmad Khan Ala al-Dawla, polític persa

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Alà-ad-Dawla, tot i que no en fos el nom principal
# Aravekhian

Els Aravekhian (en armeni: Առավեղյաններ, Aravekhianner) van ser una família de nakharark a Armènia amb possessions al Vanand (Kars) i l'Airarat. Es considera el seu origen tradicionalment provinent d'un rei d'Alània (Ossètia)
El 451, al moment de la rebel·lió nacional armènia de Vardan II Mamikonian contra el rei Yezdegerd II, s'esmenten com a caps de la família o dinastia a Phapag, Phabak, Varonden i Tal (o Dal) Aravekhian, que governaven conjuntament. Cap a l'any 640 apareix Khatshean Aravekhian, nomenat ixkhan i patrici per l'emperador romà d'Orient Constant II.

## Referències

* ↑ Toumanoff, Cyrille. Studies in Christian Caucasian history. Washington: Georgetown University Press, 1963, p. 210.

## Bibliografia

* Eranshahr nach der Geographie des Ps. Moses Xoranac'i, per Joseph Marquart/Markwart, Berlin, 1901, (alemany), accessible a
* Ctril Toumanoff, Introduction to christian Caucasian history: II: States and Dynasties of the Formative Period, Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Comitè Europeu de les Regions

El Comitè de les Regions (CDR) és una institució consultiva de la Unió Europea (UE) que reuneix les col·lectivitats locals i regionals de la Unió.

## Història i Funcions

Fou creada l'any 1992 mitjançant la signatura del Tractat de Maastricht, tractat que va crear la Unió Europea en si mateix. Té la seu central a la ciutat belga de Brussel·les, compartida amb el Comitè Econòmic i Social Europeu.
És una institució consultiva utilitzada pel Consell de la Unió Europea, el Parlament Europeu i la Comissió Europea en assumptes referents a l'educació, joventut, cultura, treball, salut pública o medi ambient. A més també pot emetre dictàmens d'iniciativa.

## Composició

El Comitè està format per 353 representants de les col·lectivitats locals i regionals que el Consell nomena per unanimitat per un període de quatre anys a proposta dels Estats membres.
| Nombre de membres | Estats |
| 24 | Alemanya França Itàlia Regne Unit |
| 21 | Espanya Polònia |
| 15 | Romania |
| 12 | Bèlgica Bulgària Grècia Països Baixos Àustria Portugal Suècia Hongria Txèquia |
| 9 | Dinamarca Finlàndia Irlanda Lituània Eslovàquia |
| 7 | Estònia Letònia Eslovènia |
| 6 | Luxemburg Xipre |
| 5 | Malta |

## Vegeu també

* Institucions de la Unió Europea
* Medcities

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 685. ISBN 84-930048-0-4.

## Enllaços externs

* Informació del Comitè de les Regions al CVCE (anglès) (francès)
# Doble enllaç

Un doble enllaç en química és un enllaç químic entre dos elements químics que impliquen quatre enllaços d'electrons en lloc dels dos usuals en els enllaços simples. El doble enllaç més comú es troba en els alquens. Hi ha molts tipus de doble enllaç. En la fórmula desenvolupada el doble enllaç es dibuixa com dues línies paral·leles (=) entre els dos àtoms connectats.
Els dobles enllaços són més forts que els enllaços simples covalents i també són més curts. L'ordre d'enllaç és dos. Els dobles enllaços són reactius.
| etilè | acetona | dimetilsulfòxid |
| Compostos químics comuns amb doble enllaç |

## El doble enllaç en compostos orgànics

En química orgànica el doble enllaç i el triple enllaç s'anomenen insaturacions.
Els dobles enllaços entre dos àtoms de carboni d'una molècula orgànica formada per un enllaç σ i un enllaç π, als quals s'associa energia d'enllaç diferent, per la qual cosa l'obertura del doble enllaç es fa sempre trencant l'enllaç menys fort, que és l'enllaç π.

## Tipus de doble enllaç entre àtoms

| | C | O | N | S |
| C | alquè | grup carbonil | imina | tiocetona, tial |
| O | | dioxigen | compost nitrós | sulfòxid, sulfona, àcid sulfínic, àcid sulfònic |
| N | | | compost azo | |
| S | | | | disulfur |

## Referències

* ↑ Plantilla:JerryMarch
* ↑ Organic Chemistry 2nd Ed. John McMurry
* ↑ El terme "saturat" en química té diversos significats.
# Copa Confederacions 2017 - Grup B

El Grup B de la Copa Confederacions 2017, disputada a Rússia, estava compost per quatre equips, que s'enfrontaran entre ells amb un total de sis partits. Quan acabaren aquests partits, els dos equips amb més punts es classificaren per a la fase següent.
El primer lloc d'aquest grup s'enfrontà contra el segon del grup A. El segon lloc del grup s'enfrontà al primer del grup A.

## Classificació

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Classificació |
| 1 | Alemanya | 3 | 2 | 1 | 0 | 7 | 4 | +3 | 7 | Avancen a semifinals |
| 2 | Xile | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 2 | +2 | 5 | Avancen a semifinals |
| 3 | Austràlia | 3 | 0 | 2 | 1 | 4 | 5 | −1 | 2 | Eliminats |
| 4 | Camerun | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 6 | −4 | 1 | Eliminats |

## Partits

| Camerun | 0-2 | Xile |
| | Detalls | Vidal 81' Vargas 90+1' |
| Austràlia | 2-3 | Alemanya |
| Rogic 41' Juric 56' | Detalls | Stindl 5' Draxler 44' (p.) Goretzka 48' |
| Camerun | 1-1 | Austràlia |
| Zambo Anguissa 45+1' | Detalls | Mark Milligan 60' (p.) |
| Alemanya | 1-1 | Xile |
| Stindl 41' | Detalls | Sánchez 6' |
| Alemanya | 3-1 | Camerun |
| Demirbay 48' Werner 66', 81' | Detalls | Aboubakar 78' |
| Xile | 1-1 | Austràlia |
| Rodríguez 67' | Detalls | Troisi 42' |
# José Luis Busaniche

José Luis Busaniche (Santa Fe, 1892 - San Isidro, 1959) va ser un advocat i historiador argentí.
Busaniche va néixer en una família benestant d'arrels immigrants. Va estudiar al col·legi dels jesuïtes La Immaculada Concepció. Després d'obtenir el seu títol d'advocat a la Universitat de Ciències Socials i Jurídiques de la Província, Universitat Nacional del Litoral, el 1919, va exercir el càrrec de subsecretari i Instrucció Pública durant la governació del radical antipersonalista Ricardo Aldao, graduat del mateix i influent col·legi jesuïta. Després d'aquest breu pas per la funció pública provincial es va bolcar íntegrament a la investigació i docència en el camp de la Història.
El 1924 va començar la seva carrera docent com a professor de francès al col·legi nacional de la Ciutat de Santa Fe. Després d'un breu pas per la Facultat de Ciències de l'Educació de la Universitat Nacional del Litoral, va ser designat professor d'Història Argentina i Americana a l'Institut Nacional del Professorat de Paraná, on després ocuparia també la càtedra d'Història de l'Art.
El 1938 es va traslladar a Buenos Aires, on va formar part de la Comissió Nacional de Museus, Monuments i Llocs Històrics. Allí va publicar nombrosos articles en revistes importants de l'època, com la Revista de Humanidades de la Universitat Nacional de la Plata, el Butlletí de la Junta d'Història i Numismàtica, o el Butlletí de l'Institut d'Investigacions Històriques de la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Buenos Aires, dirigida en aquells anys per Emilio Ravignani.
Busaniche és un dels exponents més destacats del corrent denominat Revisionisme històric a l'Argentina.

## Obra

Entre d'altres, és autor dels llibres:
* Estanislao López y el federalismo del Litoral (1927).
* Representación Nacional en Santa Fe: actas y otros documentos (1928).
* Misión Amenábar-Oro a las provincias del Interior en 1829 (1929).
* Rosas en la historia de Santa Fe (1929).
* Santa Fe y el Uruguay (1930).
* Formación histórica del Pacto Federal (1931).
* Diario de don Manuel Diez de Andino (1932).
* El bloqueo francés de 1838 y la misión Cullen : federalismo y rosismo (1934, reeditat i ampliat el 1945).
* Nuevas comprobaciones sobre la Misión Cullen (1936).
* Lecturas de Historia Argentina. Relatos de Contemporáneos, 1527-1870. (1938) Reeditat el 1959 sota el títol d'Estampas del Pasado.
* Domingo Cullen (1939).
* San Martín visto por sus contemporáneos (1942).
* Rosas (1945).
* Historia Argentina (manuscrits inacabats a la data de la seva mort el 1959).
* Bolívar visto por sus contemporáneos (1960, publicació pòstuma).

## Bibliografia

* Busaniche, José Luis. Historia Argentina (en anglès). Buenos Aires: Aguilar, Altea, Taurus, Alfaguara. Nueva Dimensión Argentina, 2005. ISBN 987-04-0076-7.
# Rollag

Rollag és un municipi situat al comtat de Buskerud, Noruega. Té 1.404 habitants (2016) i té una superfície de 449 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.
El municipi es troba al cor de la regió tradicional de Numedal, el més occidental al sud-est de Noruega. El riu Numedalslågen flueix a través de Rollag i cap al fiord d'Oslo a Larvik.
Al nord-oest de Rollag es troben les muntanyes Vegglifjell, que són una porta d'entrada al Hardangervidda. El punt més alt del municipi és Storegrønut, amb 1.289 metres, situat a les muntanyes Vegglifjell.

## Ciutats agermanades

Rollag manté una relació d'agermanament amb la següent localitat:
* Jokioinen, Finlàndia del Sud, Finlàndia

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Jokioinen» (en noruec). Rollag kommune. [Consulta: 11 gener 2009].

## Enllaços externs

* Rollag - Lloc web oficial
# Aristarainita

L'aristarainita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom del mineralogista argentí Lorenzo Francisco Aristarain (1926-), especialitzat en dipòsits de borats.

## Característiques

L'aristarainita és un borat de fórmula química Na₂Mg[B₆O₈(OH)₄]₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls tabulars {100} o allargats [010], de fins a 0,4 mil·límetres, i d'altres formes molt menys comunes. També forma agregats en forma de rosetes i crostes eflorescents. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aristarainita pertany a «06.FB - Ino-hexaborats» juntament amb la kaliborita.

## Formació i jaciments

Es troba en evaporites i en deus de bòrax del desert. Sol trobar-se associada a altres minerals com: bòrax, kernita, rivadavita, ezcurrita, ameghinita, mcallisterita, kurnakovita, searlesita, probertita, ginorita, tincalconita, ulexita, halita, magnesita, thenardita, blödita, santita, hexahidrita o guix. Va ser descoberta l'any 1973 a la mina Tincalayu, al Salar del Hombre Muerto (Salta, Argentina). També se n'ha trobat a Doğanlar (Emet, Turquia) i a dues localitats nord-americanes: Twenty Mule Team Canyon i Death Valley, ambdues a Califòrnia.

## Referències

* ↑ «Aristarainite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 març 2017].
* ↑ «Aristarainite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 8 desembre 2015].
# Zenó de Sidó (desambiguació)

Zenó de Sidó és el nom dels següents personatges:
* Zenó de Sidó, filòsof epicuri del segle i aC
* Zenó de Sidó (fill de Museu), filòsof del segle iii aC
# Comitè Estatal de Seguretat Nacional del Kirguizistan

El Comitè Estatal de Seguretat Nacional (per les seves sigles transcrites UKMK o GKNB, en kirguís: Улуттук коопсуздук боюнча мамлекеттик комитети, УKMK, en rus: Государственный комитет национальной безопасности, ГКНБ) és l'organisme nacional responsable de la intel·ligència en matèria de lluita contra el terrorisme i la delinqüència organitzada al Kirguizstan. En l'acompliment d'aquesta tasca, duu a terme mesures tant preventives com de recerca contra el terrorisme i la delinqüència organitzada. El president de la УKMK és un oficial militar i membre del Consell de Seguretat del Kirguizstan. Actualment té la seu en el 70 del carrer Erkindik, Bixkek.

## Història

La història dels moderns serveis d'intel·ligència del Kirguizstan es remunta al desembre de 1917, quan es va formar la Comissió d'Emergència de tota Rússia (VChK). Un any més tard, en el districte de Pixpek es va establir la comissió de recerca. Després que es produís la delimitació nacional a principis de la dècada del 1920, es va crear el Directori Polític de l'Estat Regional de l'Óblast autònom Kara-Kirguís. Més tard es va formar el Comitè per a la Seguretat de l'Estat (KGB) de la República Socialista Soviètica del Kirguizstan, que va servir d'afiliat de la República de l'organisme nacional del KGB. El 20 de novembre de 1991, el President Askar Akayev va signar un decret presidencial pel qual s'establia l'UKMK. Des de 2007, el Comitè Estatal de Seguretat Nacional ha estat funcionant en la seva forma actual.
L'agost de 2002 es va establir el Servei Estatal de Guàrdia Fronterera com a part de l'UKMK, que es va fusionar amb la Direcció Principal de Guàrdia de Fronteres del Ministeri de Defensa i la Junta Principal de Control Fronterer de l'UKMK aquest mateix dia. Això es va fer per a tenir un sistema d'intel·ligència més centralitzat al Kirguizstan. En els anys següents, l'UKMK tindria poca influència en el servei de guàrdia de fronteres fins que finalment es va treure aquesta competència del Comitè de Seguretat Nacional el 4 de setembre de 2012, i va ser restablerta com un departament independent en el govern.

## Referències

* ↑ «Kyrgyzstan - National Security».
* ↑ «Kyrgyz Republic».
* ↑ «День работника органов национальной безопасности Кыргызстана».
* ↑ «Закон КР от 11 января 1994 года №1362-XII "Об органах национальной безопасности Кыргызской Республики"».
* ↑ http://www.tadviser.ru/index.php/Компания:Государственный_Комитет_Национальной_Безопасности_Кыргызской_Республики
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-05-19. [Consulta: 8 novembre 2020].
# Capizzi

Capizzi (sicilià Capizzi) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2006 tenia 3.436 habitants. Limita amb els municipis de Caronia, Cerami (EN), Cesarò i Mistretta.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Leonardo Giuseppe Principato Trosso | Llista cívica |

## Galeria d'imatges

* Façana i campanaru de l'Església Mare.
* Vista parcial del centre històric i del Santuari de San Giacomo.
# Dragomir Tošić

Dragomir Tošić (Belgrad, 8 de novembre de 1909 - Belgrad, 20 de juny de 1985) fou un futbolista serbi de la dècada de 1930.
Fou jugador de BSK Beograd. Fou internacional amb Iugoslàvia en 1 ocasió i participà en el Mundial de 1930.

## Referències

* ↑ «Dragomir "Dragan" Tošić» (en serbian). Orlovi : Fudbalska reprezentacija Srbije [Consulta: 27 octubre 2011].
* ↑ Dragomir Tošić Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ (anglès) Fitxa de Tošić a eu-football.info
# Dmytro Zajciw

Dmytro Zajciw (ucraïnès. Дмитро Зайців; 17 de febrer de 1897 – desembre de 1976) va ser un entomòleg ucraïnès i brasiler, destacat per la seva col·lecció i pels seus nombrosos descobriments d'escarabats. Va néixer a Velyka Mykhailivka, Ucraïna i va morir a Rio de Janeiro, Brasil. Va ser l'autor de Two new generes and species of neotropical Longhorn beetles (Coleoptera Cerambycidae), 1957, Contribution to the study of Longhorn beetles of Rio de Janeiro (Coleoptera Cerambycidae), 1958, i va ser el primer a descriure els gèneres Adesmoides i Pseudogrammopsis, així com les espècies Beraba angusticollis i Mionochroma subaurosum, entre moltes altres.

## Reconeixement

Dues espècies d'insectes van rebre el seu nom en honor a Dmytro Zajciw:
* Neochrysoprasis zajciwi (Franz, 1969): escarabat de Bolívia i única espècie del gènere Neochrysoprasis, distribuït per la part tropical d'Amèrica del Sud.
* Seabraia zajciwi (Lane, 1965): escarabat de la Guaiana Francesa i el Brasil.

## Referències

* ↑ «State of Paraná: Project Taxon Line». Organization of American States: Brazil. [Consulta: juliol 2015].
* ↑ Zajciw, Dmytro. «Dois novos gêneros e espécies de longicórneos neotrópicos (Col. Cerambycidae)». Google Books, 1957. [Consulta: juliol 2015].
* ↑ Zajciw, Dmytro. «Contribuição para o estudo da fauna dos longicórneos do Rio de Janeiro (Col. Cerambycidae)». Google Books, 1958. [Consulta: juliol 2015].
* ↑ Bezark, Larry G. A Photographic Catalog of the Cerambycidae of the World: Adesmoides flava Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.. Retrieved on 4 July 2015.
* ↑ Lane, Federico «Cerambycoidea Neotropica nova V (Coleoptera)». Papéis Avulsos do Departamento de Zoologia, 13, 21, 1959, pàg. 251-264 [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ Bezark, Larry G. A Photographic Catalog of the Cerambycidae of the World: Pseudogrammopsis lineata Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Retrieved on 4 July 2015.
* ↑ «Cerambycidae (Longhorns)». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ Bezark, Larry G. A Photographic Catalog of the Cerambycidae of the World: Beraba angusticollis Arxivat 2014-04-24 a Wayback Machine.. Retrieved on 4 July 2015.
* ↑ Bezark, Larry G. A Photographic Catalog of the Cerambycidae of the World: Mionochroma subaurosum Arxivat 2017-10-26 a Wayback Machine.. Retrieved on 4 July 2015.
* ↑ Franz E. «A new Cerambycide from Bolivia». Opusc. Zool. Múnic., 109, 1-2, 1969.
* ↑ Bezark, Larry G. A Photographic Catalog of the Cerambycidae of the World Arxivat 2013-08-27 a Wayback Machine.. Retrieved on 22 May 2012.
* ↑ Lane Frederico «Cerambycoidea Neotropica Nova (Coleoptera).». Studia Entomologica, Petrópolis, 8, 1-4, 1965, pàg. 269—336.