OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chang Shuhong

    Advertiment: A la Xina el cognom s'escriu primer. En aquest cas és Chang.
Chang Shuhong (en xinès simplificat: 常书鸿; en xinès tradicional: 常書鴻; en pinyin: Cháng shū hóng) fou un pintor d'origen manxú que va néixer el 21 de març de 1905 a Hangzhou i va morir el 23 de juny de 1994.
L'any 1927, Chang i la seva esposa, Chen Zhixiu, van anar a viure a França. La parella van ser estudiants de l'Institut Franco-xinès de Lió. Durant tres anys Chang va estudiar artesenia amb tapís i pintura a l'oli a l'Escola de Belles Arts de Lió. Chang torna a la Xina per impartir classes a l'escola Nacional d'Art (1937). El 1943, durant la guerra sino-japonesa, es va traslladar a Dunhuang per a salvar i protegir les obres d'art budista de les Coves de Mogao i de les quals no en tenia notícies fins que va arribar a França. Com a responsable de la protecció artística de les coves va sofrir represàlies durant la Revolució Cultural però, malgrat tot, les pintures i estàtues encara es poden admirar actualment. El 1964 fou nomenat "guardià de les coves de Dunhuang" pel primer ministre Zhou Enlai.
Amb la seva primera esposa va tenir dos fills: una filla nascuda a Lió, Chang Shana (1931) i un fill, Chang Jialing, el 1941. Després de divorciar-se el 1945, es casa amb Li Chengxian, amb la qual també tindrà dos fills: Jiahuang (1950) i Jiagao (1953).

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/102A4486A12897.html Arxivat 2012-11-17 a Wayback Machine. (Text en anglès)
* http://www.sgiquarterly.org/global2003Oct-1.html Arxivat 2014-01-30 a Wayback Machine. ((Text en anglès)
* http://www.bm-lyon.fr/lyonetlachine/vf/changshuhong.html (Text en francès).
* http://www.chine-informations.com/guide/chang-shuhong_3944.html (Text en francès)
# Mélanie Doutey

Mélanie Doutey (París, 22 de novembre de 1978) és una actriu francesa coneguda per les seves interpretacions en pel·lícules com Connexió Marsella (2014), Entre amics (2015) i Inexorable (2021).
El 2006, va ser nominada al César a la millor actriu revelació per la seva interpretació a No juris mai res, una adaptació cinematogràfica de l'obra d'Alfred de Musset.

## Trajectòria

És filla del cineasta Alain Doutey i de l'actriu Arielle Séménoff. Va aparèixer a La flor del mal (2003), de Claude Chabrol, i a El Lobo (2004), la recreació de la història d'un talp dins de l'organització armada basca ETA. També va fer un cameo al videoclip d'«En Apesanteur» del cantant Calogero.
La seva escena amb Jean Dujardin i Gilles Lellouche, dirigida per Jan Kounen, va ser tallada de la versió final de Les Infidèles (2012), però va aparèixer més endavant en DVD.

## Referències

* ↑ «Télévision : plus de 150 personnes recherchées à Bordeaux pour tourner dans une nouvelle série avec Mélanie Doutey» (en francès), 07-03-2024. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Grelet, François. «Retour sur le sketch de Jan Kounen coupé des Infidèles», 23-01-2017. Arxivat de l'original el 2017-09-29. [Consulta: 28 juliol 2017].
# Aperàntia

Aperàntia (en llatí Aperantia, en grec antic Ἀπεραντία) era el nom d'una ciutat i d'un districte d'Etòlia que probablement formava part del territori dels agrei. La ciutat, segons Polibi i Esteve de Bizanci, es trobava a l'encreuament del riu Aqueloos amb el Petitaros.
Filip V de Macedònia es va apoderar de la ciutat, però els etolis la van reconquerir, juntament amb Amfilòquia l'any 189 aC. Després es torna a mencionar Aperàntia l'any 169 aC, durant l'expedició que va fer Perseu de Macedònia contra la ciutat d'Estratos, diuen Polibi i Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aperantia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 juliol 2021].
# Sinecisme

El terme sinecisme (grec antic: συνοικισμóς, sinekismós) fa referència, en el cas grec, al procés històric d'unió de dos o més nuclis de població, tant des del punt de vista físic com jurídic. El sinecisme podia contribuir a enfortir una polis ja existent o bé a crear-ne una de nova. Els motius que donaven lloc a un sinecisme podien ser: la dominació d'un terreny per part d'una ciutat més poderosa (cas de l'Àtica per part d'Atenes), l'enfortiment de la situació econòmica i financera d'una ciutat, les necessitats urbanístiques o les necessitats militars (cas de Beòcia per part de Tebes).

## Referències

* 1 2 3 Gómez / Miralles. La polis

## Bibliografia

* Gómez Cardó, Pilar; Miralles Solà, Carles. «Glossari». A: La polis (html). Edicions de la Universitat Oberta de Catalunya, 1998 (Temes universitaris bàsics. Humanitats) [Consulta: 1r març 2016].
* Valdés Guía, Miriam «El proceso de sinecismo del Atica: cultos, mitos y rituales en la 'primera polis' de Atenas» (en castellà). Gerión. revista de historia antigua, N1 19, 2001, pàgs. 127-198. ISSN: 0213-0181 [Consulta: 1r març 2016].
* Canto, Alicia Mª «Sinoicismo y stolati en Emerita, Caesaraugusta y Pax: Una relectura de Estrabón III, 2, 15» (pdf) (en castellà). Gerión. Revista de historia antigua. Arxivat de l'original el 2010-04-02 [Consulta: 1r març 2016]. Arxivat 2010-04-02 a Wayback Machine.
# Pseudonezumia japonicus

Pseudonezumia japonicus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 34 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 1690 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Okamura O. 1970. Fauna Japonica. Macrourina (Pisces). Academic Press of Japan. Fauna Jap. Macrourina. 1-216.
* ↑ BioLib (castellà)
* ↑ «Pseudonezumia japonicus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Llac Galvė

El llac Galvė és un llac de Trakai, a Lituània. Compta amb 21 illes, i en una d'ells hi ha el Castell de l'illa de Trakai. El Castell de la península de Trakai es troba a la seva riba sud. Hi ha ruïnes de la petita església ortodoxa a l'illa de Bažnytėlė. El llac, i la majoria dels altres llacs dels voltants del castell i de la ciutat, tenen mites i llegendes relacionats amb ells, dels quals la majoria contenen una tràgica història d'amor. Els llacs i el castell diuen, per tant, que també estant encantats.

## Referències

* ↑ «Trakų ežerais» (en lituà). Trakai.lt. [Consulta: 18 desembre 2013].
# ChemRxiv

ChemRxiv és un repositori científic d'accés obert on es desen publicacions preliminars d'articles científics sobre la ciència de la química. És gestionat per tres societats de l'àmbit de la química: Societat Química Americana, Royal Society of Chemistry i la Gesellschaft Deutscher Chemiker. Va sorgir imitant la iniciativa en altres àrees del coneixement.
Utilitza el programari Figshare, permet la recol·lecció mitjançant el protocol OAI-PMH i mitjançant una API, assigna identificadors DOI automàticament i posa automàticament les relacions entre la publicació preliminar i l'article finalment publicat.
Abans del seu llançament es publicà una web de nom similar, ChemArxiv, que pretenia enganyar als usuaris de ChemRxiv. El responsable darrere aquesta falsificació era Open Academic Press, una editorial depredadora.

## Referències

* ↑ «ChemRxiv: repositorio temático para la Química». Universo Abierto. Universitat de Salamanca. Biblioteca de Traducció i Documentació. [Consulta: 27 març 2018].
* ↑ Voosen, P. «Chemists to get preprint server of their own». Science, 353, 6301, 18-08-2016, pàg. 740–740. DOI: 10.1126/science.353.6301.740.
* ↑ Siler, Kyle; Haustein, Stefanie; Smith, Elise; Larivière, Vincent; Alperin, Juan Pablo «Authorial and institutional stratification in open access publishing: the case of global health research». PeerJ, 6, 19-02-2018, pàg. e4269. DOI: 10.7717/peerj.4269.
* ↑ «ChemRxiv». Research Information, 16-08-2017 [Consulta: 27 març 2018].
* ↑ Widener, Andrea «Beware of a bogus ChemRxiv». c&en, 94, 46, 21-11-2016 [Consulta: 27 març 2018].
# Srilankita

La srilankita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la samarskita. Rep el seu nom en honor del país on fou descoberta: Sri Lanka.

## Característiques

La srilankita és un òxid de fórmula química Ti₂ZrO₆. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en forma d'inclusions idiomòrfiques, de menys d'un mm, intercrescudes amb altres minerals que s'hi associen, com ara zirconolita, baddeleyita, geikielita, espinel·la i perovskita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la srilankita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), itriorocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

La srilankita eva ser descoberta a Rakwana (Província de Sabaragamuwa, Sri Lanka) en còdols que es troben en concentrats d'una mina de pedres precioses. També ha estat descrita a l'oceà Índic; a Tha-gyi-loo (Divisió de Mandalay, Myanmar); el mont Kaskasniuntxorr (Massís de Khibini, Rússia); Taiginka (óblast de Txeliàbinsk, Rússia); i Garnet Ridge, al comtat Apache (Arizona, Estats Units).

## Referències

* 1 2 3 «Srilankite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Srilankita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2012. [Consulta: 31 gener 2018].
# Catedral de Carpentràs

La Catedral del Carpentràs és una església catòlica i catedral del Carpentràs, a la regió de Provença – Alps – Costa Blava de França. L'edifici és un monument nacional de França.
La catedral es va construir el segle xv per iniciativa del Papa Benet XIII. La construcció va començar el 1409 i es va allargar durant 150 anys, amb set arquitectes diferents. L'entrada principal es va construir el 1512-1514, es va modificar cent anys després, i per tercera vegada els anys 2000-2002. La torre es va construir a principis del segle xx.
Fins al segle xix aquesta catedral va ser la seu dels bisbes de l'antiga diòcesi del Carpentràs, i es va dedicar a un d'aquests bisbes, a sant Siffredus o Siffrein. No obstant això, la diòcesi es va abolir amb el Concordat del 1801 i es va integrar en la Diòcesi d'Avinyó; la catedral va esdevenir una església.
Nicolas Saboly, un poeta i compositor de la Provença, va ser mestre de capella de la catedral del 1639 al 1643. Louis Archimbaud va servir com organista de la catedral del 1727 al 1789.

## Referències

* ↑ Jack Westrup. "Nicolas Saboly". In L. Root, Deane. Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press.

## Enllaços externs

* Fotos i informació oficial
* Mapa
# Mékrou

El Mékrou és un riu d'Àfrica, afluent del riu Níger. el nord de Benín d'uns 410 km de llargada.

## Geografia

El Mékrou neix a Benín, al sud-est de Natitingou, al departament d'Atakora. Flueix pel departament d'Alibori cap al nord-est. Després forma la frontera entre Benín i Burkina Faso i finalment amb el Níger, on desemboca al riu Níger. Discorre per l'interior del Parc nacional de la W.
El curs del riu es caracteritza per canvis freqüents de direcció. El Mékrou travessa un paisatge càrstic i, finalment, té una amplada mitjana de 25 metres. La seva conca hidrogràfica és de 10.500 km². El cabal mitjà és d'aproximadament 920 milions de m³/any.

## Règim hidrològic

Cabal mitjà mensual del Mékrou mesurat a l'estació hidrològica de Barou en m³/s.

## Referències

* ↑ Crossroads : cultural and technological developments in first millennium BC/AD West Africa = Carrefour Sahel : développements culturels et téchnologiques pendant le premier millénaire BC/AD dans l'Afrique de l'Ouest. Frankfurt am Main: Africa Magna Verlag, 2009, p. 157-166. ISBN 978-3-937248-17-2.
* ↑ Ministère de l’Hydraulique et de l’Environnement. Schéma Directeur de Mise en Valeur et de Gestion des Ressources en Eau. Le Référentiel du secteur de l'eau et de l’assainissement au Niger (en francès), 1999-06.
* ↑ Monographie Hydrologique du Bassin du Niger - 1ère Partie le Niger Superieur et le Bani
# Antígon (general)

Antígon (Antigonus, Ἀντίγονος) fou un general de Perseu de Macedònia en la guerra contra els romans. La missió que li fou encarregada durant la guerra fou la vigilància de la costa d'Aènia.

## Referències

* ↑ Smith, William; Smith, Philip. «Antigonus». A: Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès). vol. 1. Londres: Walton and Maberly, 1854, p. 189.
# Sinegorsk (Sakhalín)

* Per a altres significats, vegeu «Sinegorsk (Krasnodar)».
Sinegorsk (rus: Синегорск) és un poble de la ciutat de Iujno-Sakhalinsk, a l'óblast russa de Sakhalín. El 2013 tenia 1.698 habitants.

## Referències

* ↑ Реестр административно-территориальных и территориальных единиц Сахалинской области (en rus).
# Pèdum

Pèdum (en llatí: Pedum, en grec antic: Πέδα) va ser una antiga ciutat del Latium que sembla que tenia una certa importància.
Estava situada entre Tibur i Praeneste. La seva identificació amb la moderna Gallicano nel Lazio, no està plenament confirmada tot i que és molt probable, però també podria ser Zagarolo o altres ciutats de la rodalia.

## Primers enfrontaments amb Roma

Ja és esmentada per Dionís d'Halicarnàs com una de les trenta ciutats que formaven la Lliga llatina i que van lluitar contra Roma l'any 493 aC. El 488 aC Els volscs, dirigits pel general Coriolà, la van ocupar puntualment i és esmentada juntament amb Labicum i Corbió. Dionís d'Halicarnàs diu que llavors era una ciutat petita, i no torna a aparèixer fins al 358 aC quan els gals, que havien invadit el Latium, van acampar a la seva rodalia i van sufrir una gran derrota a mans del dictador Gai Sulpici Pètic.

## Primer setge en la guerra llatina, 339 aC

Durant la gran guerra llatina Pedum va ser una de les principals ciutats dels llatins però no és esmentada als inicis de la guerra, encara que sens dubte hi va prendre part. El 339 aCels romans dirigits pel cònsol Emili Mamercí la van assetjar i la defensaven les forces pròpies més les dels aliats: Tibur, Praeneste, Velitres, Lanúvium i Antium.

## Segon setge en la guerra llatina, 338 aC

Emili va desistir però al següent any Furi Camil hi va repetir el setge; aquesta vegada només van arribar a temps les forces de Tibur i Praeneste i Camil les va derrotar davant Pedum que va prendre per assalt immediatament després. Aquesta victòria va suposar la fi de la guerra llatina i per aquest motiu Furi Camil va ser honorat amb un triomf
Al final de la guerra els habitants de Pedum, com els d'alguna altra ciutat llatina, van obtenir la ciutadania romana sense dret de sufragi (civitas sine suffragio).
Va entrar en decadència i la ciutat va desaparèixer al cap de pocs anys. El nom d'Ager Pedanis és esmentat per Ciceró i Horaci però al temps de Plini el Vell ja s'havia perdut.

## Referències

* ↑ Dionís d'Halicarnàs, Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία Rhōmaikē archaiologia V, 61.
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, II, 39
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, VII, 15
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, VIII, 12-6
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, VIII.12-13
* ↑ Smith, William (ed.). «Pedum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 juny 2023].
Viccionari
# Chema Madoz

Chema Madoz (Madrid, 1958) és un fotògraf espanyol.
Es va formar a la Universitat Complutense de Madrid. Ha realitzat nombroses exposicions individuals, tant a Espanya com a l'estranger, i la seva obra és molt respectada per la crítica. Amant del blanc i negre, la seva obra recull imatges extretes d'hàbils jocs d'imaginació, en els quals perspectives i textures teixeixen les seves imatges.
L'any 2000 va rebre el Premi Nacional de Fotografia i el Premi PHotoEspaña, el 2011 el Bartolomé Ros i el 2014 el Premio Nacional de Fotografía Piedad Isla, i el 2019 li va ser atorgada la Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts.
El desembre de 2019 va inaugurar al Pabellón Villanueva de Madrid una exposició quasi retrospectiva, ja que, a més de reunir 62 fotografies de l'artista produïdes entre 1982 i 2018, també mostrava una selecció d'objectes personals del seu taller que ajuden a relatar la manera com es desenvolupa el procés creatiu de l'autor. La Fábrica en va publicar un llibre, amb el mateix títol de l'exposició i amb un recull de 40 fotografies.

## Referències

* ↑ «Chema Madoz. Artista». Fundación Amigos del Museo del Prado. [Consulta: 20 setembre 2024].
* ↑ «Chema Madoz, Premio Nacional de Fotografía 2000». Ministeri de Cultura i Esport d'Espanya. [Consulta: 20 setembre 2024].
* ↑ PHotoEspaña premia las trayectorias de Bernard Plossu y Carlos Pérez Siquier Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a Lainformación.com, 18.6.2013 (castellà)
* ↑ PhotoEspaña premia la experimentación y originalidad de Thomas Ruff y Chema Madoz a El País, 21.6.2011 (castellà)
* ↑ Abad, Rubén «El fotógrafo Josep María Ribas i Prous, premio Piedad Isla» (en castellà). Diario Palentino, 17-10-2019 [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «Chema Madoz, Julieta Serrano y Patti Smith reciben la Medalla de Oro al Mérito en las Bellas Artes 2019» (en castellà). El Cultural, 20-12-2019 [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ Chema Madoz y sus naturales certezas en el Botánico de Madrid, a Teresa Herrero (castellà)
# Squalius lucumonis

Squalius lucumonis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Itàlia.

## Referències

* ↑ Bonaparte, C. L. 1837. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Vol. III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3: Fasc. 19-21, puntata 94-103, 105-109, 5 pls.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Squalius lucumonis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007 Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Bianco, P.G., 1983. Leuciscus lucumonis n. sp. From Italy (Pisces: Cyprinidae). Senck. Biol. 64: 81–87.
* Bianco, P.G. 1995 Mediterranean endemic freshwater fishes of Italy. Biol. Conserv. 72:159-170.
* Bianco, P.G. i Ketmaier, V., 2003. Threatened fishes of the world: Leuciscus lucumonis (Bianco, 1983) (Cyprinidae). Environmental Biology of Fishes 68: 370.
* Bogutskaya, N.G., 2002. Petroleuciscus, a new genus for the Leuciscus borysthensicus species group (Teleostei:Cyprinidae). Zoosystematica Rossica 11(1): 235–237.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Ketmaier, V., Cobolli, M., De Matthaeis, E. i Bianco, P.G., 1998. Allozymic variability and biogeographic relationships in two Leuciscus species complexes (Cyprinidae) from southern Europe, with the rehabilitation of the genus Telestes Bonaparte. Italian Journal of Zoology 65(Suppl.): 41–48.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Museu Magritte

El Museu Magritte és un museu de Brussel·les (Bèlgica), dedicat a l'obra de l'artista surrealista belga René Magritte. És un dels museus constitutius dels Museus Reials de Belles Arts de Bèlgica. El Museu Magritte es va obrir al públic el 30 de maig de 2009 a Brussel·les. Ubicat al neoclàssic Hôtel Altenloh de cinc nivells, a la plaça Reial, exposa uns 200 quadres, dibuixos i escultures originals de Magritte, inclosos El retorn, Shéhérazade i L'imperi de la llum. Aquesta instal·lació permanent multidisciplinària és l'arxiu Magritte més gran del món i la major part de l'obra prové directament de la col·lecció de la vídua de l'artista, Georgette Magritte, i d'Irène Hamoir, que va ser la seva principal col·leccionista. A més, el museu inclou els experiments de Magritte amb la fotografia a partir del 1920 i els curtmetratges surrealistes que va realitzar a partir del 1956.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Time, 30-05-2009 [Consulta: 15 maig 2021]. Arxivat 2009-06-11 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-06-11. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ Victor Zak October 2009 page 20 Westways Magazine
* 1 2 Oisteanu, Valery «Magritte, Painter-Philosopher». The Brooklyn Rail, July–August 2010.