OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alondras Club de Fútbol

L'Alondras Club de Fútbol és un club de futbol gallec del municipi de Cangas, a la província de Pontevedra. Actualment juga al grup 1 de la Tercera divisió.

## Estadi

L'Alondras juga els seus partits com a local al Campo do Morrazo, amb capacitat per 2.500 espectadors. El terreny de joc és de gesta artificial i és propietat de l'equip, cedit durant 25 anys per l'Ajuntament de Cangas.

## Dades del club

* Temporades a Primera: 0
* Temporades a Segona: 0
* Temporades a Segona B: 0
* Temporades a Tercera Divisió: 40 (comptant la 2016-17)

## Palmarès

* Subcampió de Tercera Divisió (2): 2001-02, 2011-12.
* Campionat Gallec d'Aficionats (3): 1965-66, 1972-73, 1976-77.
* Copa Deputación de Pontevedra (1): 2007-08.

## Referències

* ↑ L'Alondras agreuja la seva crisi amb un empat a casa contra el Ribadumia

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Alondras CF
# Alondes

Els alondes o alondae foren un poble de l'interior de la Sarmàcia asiàtica que vivia a l'est dels diduris.

## Referències

* ↑ «DIDU´RI». Dictionary of Greek and Roman Geography, 1854. [Consulta: 17 gener 2021].
# Alon Shvut

Alon Shvut (en hebreu: אלון שבות) és un assentament israelià situat en l'Àrea de Judea i Samaria, en la Cisjordània ocupada per Israel, el poble és administrat pel consell regional de Gush Etzion. Es troba al sud-oest de Jerusalem, a mig camí entre les ciutats de Betlem i Hebron, a 4 quilòmetres i mig de la línia verda, a l'oest del mur de seguretat israelià. Alon Shvut va ser establert el 1970, i des d'aleshores ha esdevingut un centre regional per a les comunitats del bloc d'assentaments de Gush Etzion. A finals de 2011, el municipi tenia una població de 3.051 habitants.

## Referències

* ↑ «Locality File» (xls). Oficina Central d'Estadístiques d'Israel, 2011.
# Amesti

Amesti és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.436 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Amesti tenia 2.436 habitants, 760 habitatges, i 589 famílies. La densitat de població era de 322,1 habitants per km².
Dels 760 habitatges en un 38,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,2% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 17,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.558 $ i la renda mediana per família de 48.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.800 $ mentre que les dones 30.223 $. La renda per capita de la població era de 18.422 $. Entorn del 14% de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Amesti». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Amesti». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Ameselum

Ameselum (en grec antic Ἀμήσελον) era una ciutat de Sicília esmentada només per Diodor de Sicília, situada entre Centuripa i Agurion, en una forta posició defensiva.
L'any 269 aC Hieró de Siracusa la va ocupar i va destruir tant la ciutat com la fortalesa i va dividir el territori entre Centuripa i Agurion. La seva situació exacta no es coneix.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília, Bibliotheca historica, XXII, 13
# Alfoz de Santa Gadea

Alfoz de Santa Gadea és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Las Merindades. Inclou els nuclis d'Higón, Quintanilla de Santa Gadea i Santa Gadea.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 169 | 156 | 142 | 132 | 217 |
# Alfoz de Lloredo

Alfoz de Lloredo és un municipi costaner de la comunitat autònoma de Cantàbria.

## Localitats

* La Busta, 96 hab.
* Cigüenza, 87 hab.
* Cóbreces, 625 hab.
* Novales (Capital), 472 hab.
* Oreña, 819 hab., distribuïts en els barris de Viallán (245 hab.), Bárcena (62 hab.), Torriente (50 hab.), San Roque (80 hab.), Perelada (71 hab.), Padruno (31 hab.), Caborredondo (222 hab.) i Carrastrada (56 hab.), més dos habitants disseminats.
* Rudagüera, 351 hab., en tres barris: Fresnedo (84 hab.), Lloredo (159 hab.) i San Pedro(108 hab.)
* Toñanes, 110 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 2.544 | 2.855 | 2.900 | 3.149 | 2.990 | 3.182 | 3.146 | 2.949 | 2.919 | 2.836 | 2.614 | 2.600 |
Font: INE

## Economia

El sector primari ha estat durant anys, igual que en moltes altres parts de Cantàbria, el mitjà de vida dels seus habitants. Cal destacar que durant els mesos de tardor i hivern es practica el cultiu d'algues en la zona.

## Administració

Enrique Bretones Palencia (PP) és l'actual alcalde del municipi. En 2006, Félix Iglesias González (PRC) (alcalde electe a les eleccions municipals de 2003) dimití por discrepàncies internes del partit. D'aquesta manera, Luis Alfonso González Llanillo (PSC-PSOE) fou escollit alcalde, i ocupà el càrrec fins a les eleccions municipals de 2007, quan Enrique Bretones Palencia en resultà vencedor. En aquestes taules es mostren els resultats de les eleccions municipals celebrades els anys 2003 i 2007.
Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 950 | 49,66% | 7 |
| PP | 438 | 22,90% | 3 |
| PSOE | 137 | 7,16% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 767 | 42,00% | 6 |
| PSOE | 347 | 19,00% | 2 |
| PRC | 321 | 17,58% | 2 |
| VDA | 205 | 11,23% | 1 |

## Referències

* ↑ Entrevista amb Luis Alfonso González
* ↑ Resultats electorals a Alfoz de Lloredo, a ABC
# Amerika Perdida

Amerika Perdida és el primer disc recopilatori de Mano Negra, on inclou cançons dels tres discs publicats fins aquell moment: Patchanka, Puta's Fever i King of Bongo.

## Llista de cançons

* "Mano Negra" – 1:44 [Patchanka]
* "Mala Vida" – 2:53 [Patchanka]
* "Amerika Perdida" – 2:58
* "Peligro" – 2:52 [Puta's Fever]
* "Sidi H' Bibi" – 2:36 [Puta's Fever]
* "Noche de Accion" – 2:46 [Patchanka]
* "El Sur" – 1:00 [Puta's Fever]
* "Patchuko Hop" – 2:28 [Puta's Fever]
* "Mano Negra" – 0:57 [Puta's Fever]
* "Patchanka" – 3:05 [Puta's Fever]
* "Indios De Barcelona" – 2:34 [Patchanka]
* "Guayaquil City" – 3:01 [Puta's Fever]
* "El Jako" – 2:48 [King of Bongo]
* "Soledad" – 2:34 [Puta's Fever]
* "King Kong Five" – 1:56 [Puta's Fever]
* "Salga La Luna" – 3:34 [Patchanka]
# Anacroneuria marginata

Anacroneuria marginata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1998. Proc.Biol.Soc.Wash. 111(3):578.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «The Anacroneuria of Costa Rica and Panama (Insecta: Plecoptera: Perlidae). Los Anacroneuria de Costa Rica y Panamá (Insecta: Plecoptera: Perlidae)». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 30 novembre 2011].

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):161.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 30 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Aliyah Khalaf Saleh

Aliyah Khalaf Saleh (nascuda a Umm Qusay, Salah al-Din, Iraq, c. 1956) és una activista humanitària i una heroïna al seu país.

## Biografia

El 2014, durant la massacre del Camp Speicher (Tikrit), va rescatar joves soldats iraquians, perseguits pels gihadistes de l'Estat Islàmic de l'Iraq i el Llevant (ISIL). Els va proporcionar refugi, documents d'identitat i els va ensenyar a pregar d'acord amb el sunnisme per protegir-los.
El 2015, al final del conflicte, per la seva valentia, va ser decorada amb la Medalla Nacional iraquiana.
Va guanyar el Premi Internacional Dona Coratge el 2018.

## Referències

* 1 2 «Biographies of the Finalists for the 2018 International Women of Courage Awards». [Consulta: 29 avril 2018].
* ↑ Afp «Mother Courage: Iraqi woman stands out as a beacon of hope in post-IS scenario» (en Indian English). The Hindu, 24-03-2018.
* ↑ Morello, Carol «Melania Trump presents Women of Courage awards at State Department» (en anglès). Washington Post, 23-03-2018.
* 1 2 Carol Morello. «Melania Trump presents Women of Courage awards at State Department» (en anglès), 23-03-2018. [Consulta: 29 avril 2018].
* 1 2 3 «Mother Courage: Iraqi woman stands out as a beacon of hope in post-IS scenario» (en anglès), 24-03-2018. [Consulta: 29 avril 2018].

## Enllaços externs

* «Biographies of the Finalists for the 2018 International Women of Courage Awards», 09-12-1944.
* «State Department honors International Women of Courage», 23-03-2018.
# Alpos

Alpos (en grec antic Άλπος) era, com explica la mitologia grega, un gegant sicilià que vivia a la muntanya del Pelor (avui la Punta del Far). Com tots els gegants, era fill de la Terra, Gea, i nascut de la sang d'Urà.
Nonnos, a les Dionisíaques, ens transmet la seva llegenda. Posseïa un gran nombre de braços, i el seu cap tenia una cabellera formada per escurçons. Era tant alt que quasi arribava al Sol i molestava la Lluna i els estels. Esperava els viatgers que es perdien per la muntanya i els esclafava contra les roques. Després se'ls menjava. Per això la muntanya estava deshabitada i ni Pan, ni les nimfes, ni Eco volien entrar per aquelles terres, on només regnava el silenci. Aquesta situació s'allargà fins que Dionís es va presentar allà. Alpos el va atacar, protegit per un escut format per un bloc de pedra, i li llançà arbres sencers. Dionís li va llançar el tirs que se li clavà a la gola. Alpos, com si hagués estat ferit per un llamp, va caure al mar, prop de l'illa sota la qual vivia Tifó. L'aigua aixecada va apagar l'Etna per un temps.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 26. ISBN 9788496061972.
# Amanda Berenguer

Amanda Berenguer (Montevideo, 1921 - 2010) fou una poetessa uruguaiana. Va ser designada com acadèmica d'honor de l'Acadèmia Nacional de Lletres (2006). Casada des de 1944 amb l'escriptor José Pedro Díaz.
Quehaceres e Invenciones (1963) constituïx una bolcada fonamental en la seva poesia, que augmenta en la contínua recerca de noves estructures poètiques i exploracions sonores i fòniques per a expressar la seva visió del món i de l'art.
El 1986 va rebre el premi Reencuentro de Poesía, organitzat per la Universitat de la República, per Los signos sobre la mesa. Ante mis hermanos suplicados. La dama de Elche (1987) va rebre el primer premi en la categoria de poesia del Ministeri d'Educació i Cultura de l'Uruguai.
La segona edició de La dama de Elche, el 1990, va rebre el Premi Bartolomé Hidalgo.
Va ser membre de la famosa Generació del 45, juntament amb altres destacats intel·lectuals com Juan Carlos Onetti, Mario Benedetti, Sarandy Cabrera, Carlos Martínez Moreno, Ángel Rama, Carlos Real de Azúa, Carlos Maggi, Alfredo Gravina, Mario Arregui, Idea Vilariño, Manuel Flores Mora, Humberto Megget, Emir Rodríguez Monegal, Gladys Castelvecchi, José Pedro Díaz.

## Obra
### Poesia

* A través de los tiempos que llevan a la gran calma, Montevideo, 1940.
* Canto hermético, Montevideo, Sagitario, 1941.
* Elegía por la muerte de Paul Valéry, Montevideo, La Galatea, 1945.
* El río, Montevideo, La Galatea, 1952.
* La invitación, Montevideo, La Galatea, 1957.
* Contracanto, Montevideo, La Galatea, 1961.
* Quehaceres e invenciones, Montevideo, Arca, 1963.
* Declaración conjunta, Montevideo, Arca, 1964.
* Materia prima, Montevideo, Arca, 1966.
* Dicciones (disco), Montevideo, Ayui, 1973.
* Composición de lugar, Montevideo, Arca, 1976.
* Poesía (1949-1979), Montevideo, Calicanto, 1980.
* Identidad de ciertas frutas, Montevideo, Arca, 1983.
* La dama de Elche, Madrid, Edhasa. Banc Exterior d'Espanya, 1987.
* Los signos sobre la mesa, Montevideo, Universitat de la República, 1987.
* La botella verde (Analysis situs), Montevideo, Cal y Canto, 1995.
* El pescador de caña, Caracas, Fondo Editorial Pequeña Venecia, 1995.
* La estranguladora, Montevideo, Cal y Canto, 1998.
* Poner la mesa del 3r. Milenio, 2002.
* Constelación del navío, 2002.
* Las mil y una preguntas y propicios contextos, Montevideo, Linardi y Risso, 2005.
* Casas donde viven criaturas del lenguaje y el diccionario, Montevideo, Editorial Artefacto, 2005.

### Prosa

* El monstruo incesante. Expedición de caza, Montevideo, Arca, 1990. (Autobiografia)

## Referències

* ↑ (castellà) Biografia d'Amanda Berenguer Arxivat 2009-01-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Henciclopedia: obra de Berenguer (en castellà)
# Andrés Diego Torrejón García

Andrés Diego Torrejón García (Móstoles, 30 de novembre de 1736- id. 17 de agost de 1812) va ser alcalde de la vila de Móstoles, el 2 de maig de 1808, juntament amb Simón Hernández, va firmar el conegut "Bando de Independencia", redactat per Juan Pérez Villamil, que alertava sobre la massacre comesa en Madrid per les tropes napoleòniques i que exhortava a auxiliar la capital, incitant a les autoritats i al poble a armar-se contra les tropes franceses. Va morir a Móstoles, l'any 1812, juntament a 190 persones de gana. Va ser enterrat a la capella de la Soledad de la esglesia de Nuestra Señora de la Asunción (Móstoles) el 1817 juntament amb la seva dona, Claudia Manrique. Amb el temps, les alteracions de la estructura de la esglesia varen convertir la capella en la sacristia romanent allà les restes d'Andrés Torrejón en un armari fins al 12 de setembre de 1981, en que foren traslladades a la seva ubicació actual a la capilla de la parroquia.
El text del ban que va iniciar la Guerra de la Independència és el següent:
| « | Señores justicias de los pueblos a quienes se presentare este oficio, de mi el alcalde ordinario de la villa de Mostoles. Es notorio que los franceses apostados en las cercanías de Madrid, y dentro de la Corte, han tomado la ofensa sobre este pueblo capital y las tropas españolas; por manera que en Madrid está corriendo a estas horas mucha sangre. Somos españoles y es necesario que muramos por el rey y por la patria, armándonos contra unos perfidos que, so color de amistad y alianza, nos quieren imponer un pesado yugo, después de haberse apoderado de la augusta persona del rey. Procedan vuestras mercedes, pues, a tomar las más activas providencias para escarmentar tal perfidia, acudiendo al socorro de Madrid y demás pueblos, y alistándonos, pues no hay fuerza que prevalezca contra quien es leal y valiente, como los españoles lo son. Dios guarde a vuestras mercedes muchos años. Mostoles, dos de Mayo de mil ochocientos ocho. | » |
| — Andres Torrejon Simon Hernández |||
Va ser fet presoner, juntament amb Simón Hernández, varen ser portats en presència del general Murat per haver firmat aquell ban de contingut sediciós. Tot i que varen ser condemnats a la pena capital, no varen ser executats, ja que varen pagar una fiança de més de 30000 reals, dient que varen firmar el ban per què un desconegut comandant unes tropes els va obligar a estampar la firma en el document la tarde del 2 de maig.

## Referències

* ↑ Iglesias, Julio Cesar «Los restos mortales del famoso "alcalde de Móstoles" recibieron ayer digna sepultura» (en castellà). , 12-09-1981 [Consulta: 5 octubre 2022].
* https://www.academia.edu/633738/El_bando_de_los_alcaldes_de_Mostoles_del_Dos_de_Mayo_de_1808_y_su_influencia_en_el_comienzo_de_la_Guerra_de_la_Independencia
# Alícia de Borbó-Parma

Alícia de Borbó-Parma és el nom dels següents personatges:
* Alícia de Borbó-Parma, gran duquessa de Toscana (1849-1935)
* Alícia de Borbó-Parma, infanta d'Espanya i duquessa vídua de Calàbria (1917-2017)
# Anna Solà (professora)

Anna Solà és una professora universitària catalana. Llicenciada en art per la Universitat Autònoma de Barcelona i ha estat professora associada de cinema, vídeo i televisió de l'Escola Multimèdia de la Universitat Politècnica de Catalunya, alhora que ha treballat en el camp de la crítica i la didàctica cinematogràfica. Gerent i Directora executiva de l'Institut Català de les Dones (ICD) del 2003 al 2010. Codirectora, juntament amb Marta Selva de la Cooperativa Promotora de Mitjans Audiovisuals, Drac Màgic i de Mostra Internacional de Films de Dones de Barcelona. És membre de l'Associació de Crítics i Escriptors Cinematogràfics i Membre d'Honor de l'Acadèmia del Cinema Català.

## Referències

* ↑ «Anna Solà». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 13 abril 2016].
# Tàngara de gorja escarlata

La tàngara de gorja escarlata (Compsothraupis loricata) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae)) i única espècie del gènere Compsothraupis Richmond, 1915.

## Hàbitat i distribució

Habita zones de bosc obert, generalment a prop de l'aigua, a les terres baixes a int de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tàngara de gorja escarlata». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Alexis

«Alexis» té aquests significats:
* Alexis (Illinois), localitat als comtats de Mercer i Warren (Illinois, EUA)
* Alexis Nakota, Primera Nació nakoda del Canadà
* Biografies: «Alexis» és un nom d'origen grec (grec antic: Ἄλεξις 'el qui defensa'), originàriament masculí però també emprat per dones
** Alexis de Turis (390 aC - 288 aC), poeta còmic de l'antiga Grècia
** Alexis de Sició (ca. 300 aC), escultor de l'antiga Grècia
** Alexis Fontaine des Bertins (1704 - 1771), matemàtic francès
** Alexis Claude Clairaut (1713 - 1765), matemàtic francès
** Alexis Chalbos (1736 - 1803), general de la Revolució Francesa
** Alexis Bouvard (1767 - 1843), astrònom francès
** Alexis-François Artaud de Montor (1772 - 1849), historiador francès
** Alexis Petit (1797 - 1820), físic francès
** Alexis Dupont (1796 - 1874), tenor francès
** Alexis de Chateauneuf (1799 - 1853), arquitecte francès
** Alexis de Tocqueville (1805 - 1859), historiador francès
** Alexis Pillet-Will (1805 - 1871), banquer francès
** Alexis de Castillon (1838 - 1873), compositor francès
** Alexis Brasseur (1860 - 1924), empresari luxemburguès
** Alexis Carrel (1873 - 1944), biòleg francès
** Alexis Ahlgren (1887 - 1969), atleta suec
** Alexis Michiels (1893 - 1976), ciclista belga
** Alexis Chantraine (1901 - 1987), futbolista belga
** Alexis Thépot (1906 - 1989), futbolista francès
** Alexis Kagame (1912 - 1981), filòsof i religiós ruandès
** Alexis Smith (1921 - 1993), actriu canadenca
** Alexis Weissenberg (1929 - 2012), pianista búlgar
** Alexis Kanyarengwe (1938 - 2006), militar ruandès
** Alexis Habiyambere (1939), religiós ruandès
** Alexis Hunter (1948 - 2014), artista neozelandesa
** Alexis Wright (1950), escriptora australiana
** Alexis Argüello (1952 - 2009), boxador nicaragüenc
** Alexis Valdés (1963), actor cubà
** Alexis Jenni (1963), escriptor francès
** Alexis Trujillo Oramas (1965), futbolista espanyol
** Alexis Arquette (1969 - 2016), artista de cabaret americana
** Alexis Marí (1972), polític valencià
** Alexis Tsipras (1974), polític grec
** Alexis Suárez Martín (1974), futbolista espanyol
** Alexis Cabrera (1976), jugador d'escacs cubà
** Alexis Rodríguez Hernández (1977), ciclista espanyol
** Alexis Morante (1978), director espanyol
** Alexis Bledel (1981), actriu americana
** Alexis Rhodes (1984), ciclista australiana
** Alexis Ruano Delgado (1985), futbolista espanyol
** Alexis Texas (1985), actriu americana
** Alexis Vastine (1986 - 2015), boxador francès
** Alexis Sánchez (1988), futbolista xilè
** Alexis Bodiot (1988), ciclista francès
** Alexis Vuillermoz (1988), ciclista francès
** Alexis Ford (1988), actriu americana
** Alexis Gougeard (1993), ciclista francès
** Alexis Ryan (1994), ciclista americana
** Alexis Ren (1996), model americana
** Alexis Guimond (1999), esquiador canadenc
Viccionari
# Sénia de Tortosa

La sénia de Tortosa és una sénia de Tortosa (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una sénia en desús, interessant per no haver estat alterada modernament, ni tampoc el seu entorn immediat. L'habitatge o mas, que es troba a la mateixa finca, a la seva vora, resta mig enderrocat. Presenta la característica planta rectangular amb coberta a dues aigües i porxo de pilars a nivell de planta baixa.
Entre la sénia i l'habitatge hi ha una bassa i un safareig de dos dipòsits, també força deteriorats, comunicats amb el reguer que uneix la Sénia. Els murets són de maçoneria i maó.
Conserva encara el mecanisme que feia girar la roda, també "in situ". Han desaparegut els cadufs, els fragments dels quals es troben pels voltants, i la fusta que unia l'animal amb l'eix de la sénia. El dipòsit on els cadufs abocaven l'aigua es troba força deteriorat. Comunica amb un regueró petit que portava aigua als camps i a les esmentades basses. Al voltant de la sénia es manté el cercle conformat perquè l'animal pogués girar i així pujar l'aigua, elevant, mitjançant un marge de pedra, uns 70cm.
El pou, de forma el·líptica per adaptar-se a la roda, té uns cinc metres de llargada per dos metres d'ample. Els murs interiors estan arrebossats i es troben en bon estat. L'eix que feia girar la roda es troba encastat a la base en un bloc de pedra en forma de dovella. La resta de mur de suport, de maçoneria i maó, es troba en part enderrocat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sénia de Tortosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].