OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chris Mosier

Chris Mosier (Chicago, 1980) és un triatleta i activista transgènere estatunidenc. Va començar la seva carrera esportiva en competicions femenines i el 2010 va iniciar la transició. El 2015 va obtenir un plaça en l'equip masculí dels EUA en la categoria de duatló de velocitat per al Campionat Mundial de 2016. D'aquesta manera, es va convertir en el primer atleta obertament transgènere a unir-se a un equip nacional dels Estats Units amb un gènere diferent a l'assignat en néixer.
Si bé va ser qualificat, Mosier no tenia clara la seva elegibilitat per competir el duatló en grup del Campionat Mundial organitzat a Espanya el juny de 2016 a causa de la política del Comitè Olímpic Internacional (COI) sobre la participació d'atletes transgènere, amb les disposicions específiques del Consens de Estocolm de 2004. El 2015 Mosier va desafiar aquesta política i va aconseguir que es creesin i adaptessin noves directrius del COI per a la participació d'atletes transgènere.
Mosier va començar a competir en triatló el 2009 en categoria de dones. El 2010 Mosier es va definir públicament com un home transgènere a la revista The Advocate després de competir la seva primera cursa masculina. El 2011 Mosier va aparèixer a The New York Times abans de competir a la Triatló Nàutica de Nova York, una cursa que havia competit en els dos anys anteriors en la classificació femenina.
El 2016 Mosier va ser triat com el primer atleta obertament transgènere en ser presentat al "Body Issue" de la revista ESPN The Magazine. També va ser el primer atleta transgènere en aparèixer en un anunci de Nike.

## Referències

* ↑ Triathlete Chris Mosier Joins Men of Team USA, Making Transgender Sports History | Advocate.com
* ↑ Zeigler, Cyd «Trans endurance athlete Chris Mosier earns spot on Team USA». Outsports, 07-06-2015 [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Trans triathlete Chris Mosier may be barred from competing at World Championships». Outsports, 21-01-2016. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ «Olympic News - Official Source of Olympic News». Olympic.org, 14-06-2016. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ «The Olympics Are Now Much Friendlier For Transgender Athletes — ThinkProgress». ThinkProgress. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ «Exclusive: Read the Olympics' new transgender guidelines that will not mandate surgery». Outsports. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ Mosier, Chris. «An Iron Man». The Advocate, 21-02-2012.
* ↑ Dreier, Frederick «For Transgender Triathlete, a Top Finish in New York Is Secondary». The New York Times, 06-08-2011, p. 6 [Consulta: June 26, 2014].
* ↑ http://www.nytimes.com/2016/06/24/sports/transgender-athlete-chris-mosier-pose-espn-magazine-body-issue.html

## Enllaços externs

* Trans*Athlete (anglès)
# Antic magatzem de la Germandat

L'Antic magatzem de la Germandat és una obra de Sant Jaume d'Enveja (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de grans dimensions, de planta rectangular, amb teulada a doble vessant. En un principi, l'interior era un sol espai destinat a magatzem i amb estructura de coberta visible. Actualment, gairebé la meitat ha estat adaptat com a habitatge, compartimentant l'espai en dues plantes. En aquest sector s'han alterat les obertures originals. La part posterior de l'edifici i el capcer de la façana conserven el maó vist, mentre que en el mur dels habitatges està arrebossat.

## Història

Mentre va ser ocupat per la germandat de Llauradors, la propietat era del poble.

## Referències

* 1 2 «Antic magatzem de la Germandat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Antic magatzem de la Germandat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 3 juny 2020].
# Clodi (metge)

Clodi (en llatí Clodius, en grec antic Κλοδιός) era un metge grec que va viure al segle i aC, ja que era deixeble d'Asclepíades Bitini. Una de les seves obres és mencionada per Celi Aurelià i diu que fa referència als ascaris.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/820?rgn=full+text;view=image;q1=Clo+diusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 805. ]
# Cladoxilòpsides

Les cladoxilòpsides (Cladoxylopsida) són una classe plantes vasculars sense llavor coneguda només pels seus fòssils que es creu que són antecessor de falgueres i equisets. Els fòssils de Wattieza són el primer arbre identificat del registre fòssil.
Tenien un tronc central, des de la punta del qual en sortien branques laterals. Els seus fòssils són dels períodes Devonià i Carbonífer principalment i només es conserven les tiges.

## Taxonomia

La seva taxonomia és incerta; inclou dos ordres:
* Ordre Cladoxylales
* Ordre Hyeniales

## Referències

* 1 2 «Introduction to the Cladoxylopsida». Berkeley University. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ Stein, W. E., F. Mannolini, L. V. Hernick, E. Landling, and C. M. Berry. 2007. Giant cladoxylopsid trees resolve the enigma of the Earth's earliest forest stumps at Gilboa. Nature, 446:904-907.
# Cladoraphis

Cladoraphis és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Cladoraphis cyperoides (Thunb.) S.M. Phillips
* Cladoraphis duparquetii Franch.
* Cladoraphis spinosa (L. f.) S.M. Phillips
# Club Deportivo Walter Ferretti

El Club Deportivo Walter Ferretti és un club nicaragüenc de futbol de la ciutat de Managua.

## Història

El club es fundà l'any 1987 amb el nom de MINT i era la secció esportiva de l'exèrcit nicaragüenc. L'any 1991, l'antic president Walter Ferretti va morir en accident de cotxe i el nom del club fou canviat en el seu honor.

## Palmarès

* Lliga nicaragüenca de futbol:
** 1998, 2001, 2015, 2017

## Referències

* ↑ «Nicaragua - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Antologia de Filip de Tessalònica

Antologia de Filip de Tessalònica (en grec Ανθολογία) va ser una col·lecció d'epigrames destinada a conservar tota mena de poemes, feta per Filip de Tessalònica, a imitació de la Garlanda de Meleagre però centrada en escriptors grecs més recents. També va rebre el títol de στέφανος, o ἀνθολογία o συλλογὴ νέων ἐπιγραμμάτων. Va ser escrita, segons sembla en temps de l'emperador Trajà.
A imitació d'aquesta obra, es van compilar altres antologies per Diogenià d'Heraclea, Estrató de Sardes (Μου̂σα παιδική i Diògenes Laerci (ή πάμμετρος). Més tard va aparèixer l'antologia d'Agàties Escolàstic ja al segle segle vi, en set llibres. Totes aquestes antologies es consideren complementàries de la Garlanda de Meleagre.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/393?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PlanudesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 385. ]
# Antonio Fernández Bazán

Antonio Fernández Bazán (mort el 4 de març de 1826) va ser un polític i militar espanyol del segle xix d'ideologia liberal. Durant el Trienni Constitucional (1820-1823) va ser governador civil de la província de Castelló. Després de l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís va haver d'exiliar-se a l'estranger.
Amb el seu germà Juan intentaren organitzar unes guerrilles al Baix Vinalopó i un desembarcament per la platja de Tamarit, però la forta repressió de les autoritats en 1825 els obligà a ajornar el pla. La nit del 18 al 19 de febrer de 1826 ell i el seu germà van desembarcar amb 60 homes a Guardamar on van fer un pronunciament i proclamaren la Constitució espanyola de 1812. Però uns veïns de Rojals alertaren al governador d'Oriola, Antonio Salinas de Orellana, qui juntament amb el bisbe Félix Herrero y Valverde van organitzar una partida de voluntaris reialistes que s'enfrontaren als desembarcats a la Serra de Crevillent. Antonio fou ferit i fet presoner el 22 de febrer. Dut a Alacant amb 29 dels supervivents, fou condemnat a mort i afusellat a Oriola, ferit, en una llitera, el 4 de març de 1826.

## Referències

* ↑ «Los hermanos Bazán». Diario Información. Editorial Prensa Alicantina. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2017 [Consulta: 8 octubre 2017]. Arxivat 8 October 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Fuente, Vicente de la. Historia de las sociedades secretas antiguas y modernas en España y especialmente de la francmasonería. Editorial Maxtor, Juny de 2012, p. 490. ISBN 978-84-9001-323-6 [Consulta: 8 desembre 2017].
# Antonio Fernández Molina

Antonio Fernández Molina (Alcázar de San Juan, 20 de setembre de 1927 - Saragossa, 19 de març de 2005) va ser poeta, narrador, assagista, traductor, dramaturg, crític d'art i artista.

## Biografia

Influït per l'estètica de les avantguardes i fonamentalment pel postisme, va fundar el 1951 la revista Doña Endrina. Més tard Va ser cap de redacció de la revista Despacho literario, dirigida pel poeta Miguel Labordeta i secretari de Papeles de Son Armadans, la revista dirigida per Camilo José Cela.
Va conrear tots els gèneres literaris, i alguns dels seus relats breus o microrrelats, gènere en què se'l considera un mestre, figuren al Libro de la imaginación (1976), d'Edmundo Valadés.
De la seva obra narrativa, emparentada amb la de Gómez de la Serna i on prima el poder transformador de la imaginació, cal destacar la novel·la Solo de trompeta (1965); i els llibres de relats:
* La tienda ausente (1967);
* Cejunta y Gemud (1969);
* Dentro de un embudo (1973);
* Arando la madera (1977);
* Pompón (1979);
* Perro mundo (1994);
* La vida caprichosa (2003).
El 2006 aparegué Las huellas del equilibrista, antología de microrrelats preparada per José Luis Calvo Carilla. També cultivà la pintura i la il·lustració.

## Referències

* 1 2 Fernando Valls. «En memoria del escritor y pintor Antonio Fernández Molina» (en castellà). Ediciones EL PAÍS, 22-03-2005. [Consulta: 25 març 2022].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, suplement dels anys 2005/06 pàg. 260. (ISBN 978-84-670-0649-0)
# Club de Futbol Hèrcules Hospitalet

El Club de Futbol Hèrcules Hospitalet fou un club català de futbol de la ciutat de L'Hospitalet de Llobregat, al Barcelonès.

## Història

Malgrat la vida esportiva de l'Hèrcules no fou molt llarga (tot just quatre temporades, de 1953 fins a 1957), la història d'aquest club cal remuntar-la fins a l'any 1917, quan fou fundat el CF Torrassenc. El 1924 va ser fundat el CF Recreatiu Collblanc i el 1944 el CF Tecla Sala. Els tres clubs es van fusionar l'agost de 1953 formant el Club de Futbol Hèrcules Hospitalet, amb Amadeo Canela com a primer presidents. El nou club jugava amb samarreta blanca amb una franja diagonal blava.
El Torrassenc fou un destacat club amateur durant els anys 20 i 30. Malgrat ser fundat el 1917 no ingressà a la Federació Catalana fins al 1924. Fou campió del seu grup el 1925 i 1926, ascendint aquest any de categoria. El 1927 fou subcampió del seu grup. Als anys 30 arribà a disputar la Segona Categoria Ordinària del Campionat de Catalunya i la Lliga Amateur. Després de la Guerra Civil fou campió de grup de tercera categoria el 1943-44, subcampió de grup de segona categoria i campió d'aficionats el 1944-45, subcampió de segona categoria preferent i campió d'aficionats el 1945-46, campió de la copa federació el 1947-48 i subcampió de segona categoria preferent el 1947-48, ascendit a primera categoria regional. El 31 de juliol de 1953 el Torrasense es fusiona amb la Tecla Sala C.F. (1946) i la Unión Recreativo Coll-Blanch (1952) creant el C.F. Hércules Hospitalet.
Pel que fa a l'Hèrcules, ràpidament assolí una posició destacada al futbol català. Disputà tres cops la lliga de Tercera Divisió amb brillants classificacions.
El juliol de 1957, el club desaparegué després de fusionar-se amb el CD Santa Eulàlia i amb la UD Hospitalet. D'aquesta fusió sorgí el Centre d'Esports l'Hospitalet.

## Temporades

El club va jugar tres temporades a la Tercera Divisió.
* 1954-1955: 3a Divisió 3r
* 1955-1956: 3a Divisió 5è
* 1956-1957: 3a Divisió 5è

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1954/08/14/pagina-5/634519/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1955/07/03/pagina-2/641368/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1953/09/06/pagina-6/636935/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1935/12/27/pagina-3/620956/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca-paginas.elmundodeportivo.es/EMD02/HEM/1957/07/05/MD19570705-004.pdf

## Enllaços externs

* Història
# Club de Futbol Lloret

El Club de Futbol Lloret és un club de futbol català de la ciutat de Lloret de Mar.

## Història

La pràctica del futbol a Lloret de Mar es remunta a començament de segle xx, pel fet que el que fora president del Barça Joan Gamper hi passà alguns estius. Això feu que s'hi comencés a practicar el futbol, tot i que els primers clubs com a tals no aparegueren fins als anys 1915 a 1917. L'any 1918 nasqué el CF Lloret. El 1921 es fundà el SC Lloret, que després de la guerra civil adoptà la denominació actual.
El Club de Futbol Lloret és un dels club amb més antiguitat de la Selva. El formen avui en dia 20 equips de diferents categories amb més de 350 jugadors federats en les diferents estructures de competició i formació. Hi ha 13 equips de futbol 11 i 8 de Futbol 7 més una escola amb nens de 4 i 5 anys. Actualment el primer equip del CF Lloret A en categoria sènior, milita a la Preferent Catalana, i tots els equips "A" de les diferents categories juguen a la primera divisió de Girona. Els partits es juguen al Camp Municipal d'esports de Lloret de Mar i al Camp Municipal de El Molí de Lloret.

## Palmarès

* Copa Generalitat:
** 1987, 1988
* Campionat de Catalunya d'Aficionats:
** 1979
* Trofeu Moscardó:
** 1968

## Temporades

Fins a l'any 2011-12 el club ha militat 14 temporades a Tercera Divisió, 4 a Primera Catalana i 16 a Preferent Territorial.
| 1966-67: 3a Divisió 4t 1967-68: 3a Divisió 6è 1968-69: 3a Divisió 14è 1969-70: 3a Divisió 15è 1981-82: 3a Divisió 12è 1982-83: 3a Divisió 5è 1983-84: 3a Divisió 2n 1984-85: 3a Divisió 2n 1985-86: 3a Divisió 13è 1986-87: 3a Divisió 11è 1987-88: 3a Divisió 17è 1988-89: 3a Divisió 9è 1989-90: 3a Divisió 3r 1990-91: 3a Divisió 18è | 1991-92: Primera Div. Catalana 12è 1992-93: Primera Div. Catalana 18è 1993-94: Primera Div. Catalana 20è 2011-12: Primera Catalana (G1) 9è |

## Referències

* ↑ Mundo Deportivo 4 setembre de 1968, Pàgina 8
* ↑ «Club de Futbol Lloret». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Spain - Campeonato de Cataluña Amateur - Champions 1930-1987». RSSSF, 02-11-2018.

## Enllaços externs

* Club de Futbol Lloret - Lloc web oficial
Primera Catalana - Temporada 2017/2018 :
Grup 1Grup 2
Fundació Esportiva Grama Can Vidalet UE Llagostera UE San Juan At. de Montcada CE Farners CE Banyoles
UE La Jonquera AEC Manlleu CE Sabadell CE Manresa CF Montañesa FC Sant Cugat
CF Mollet UE CF Lloret FC Cardedeu CE Júpiter UE Vic UE Castellar
CE EFAC Almacelles CF Amposta CF Balaguer CE El Catllar CF Igualada Lleida Esportiu B
Juventud 25 Septiembre CFJ Mollerussa CE Morell UE Rapitenca CF Reddis FC Santboià
UE Sant Ildefons UE Tàrrega UD Torredembarra CDC Torreforta UD Viladecans CF Vilanova :
# Clôture de l'amour

Clôture de l'amour (en francès Clausura de l'amor) és un espectacle dramàtic de Pascal Rambert creat el 2011. Ha estat escrita pels comediants Stanislas Nordey i Audrey Bonnet, i es va representar per primer cop al Festival d'Avinyó de 2011. El text fou publicat el mateix any per l'editorial Les Solitaires intempestifs.

## Sinopsi

El text, format per dos monòlegs, tracta una ruptura romàntica entre els dos personatges.

## Premis

* 2012: Premi a la millor creació d'una obra teatral en francès del Sindicat de la crítica.
* 2012 : Gran Premi de literatura dramàtica.
* 2013: Premi de l'Autor al Palmarès du théâtre.

## Traduccions

Ha estat traduït al castellà com La clausura del amor produït per Jordi Buxó i representat per Bárbara Lennie i Israel Elejalde el gener d 2017 pel Teatro Kamikaze.

## Referències

* 1 2 «"Clôture de l'amour": rencontre avec Pascal Rambert et ses deux comédiens». lesinrocks.com.
* 1 2 «Clôture de l'amour». solitairesintempestifs.com. Arxivat de l'original el 2020-09-24. [Consulta: 18 agost 2020].
* ↑ La clausura del amor a madridesteatro.com
# Coca de Montblanc

La coca de Montblanc és una coca salada a base de conill rostit i picolat amb sofregit de ceba i tomàquets, amanida amb olives verdes trinxades i nous picades, farigola i coriandre. Té una forma oval i és oberta.

## Referències

* ↑ THIBAUT I COMALADA, Eliana, Les Coques Catalanes, Proa, Barcelona 1995 ISBN 84-8256-131-6
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Coca de Castelló

La Coca de Castelló és una coca feta principalment amb patata en comptes de farina i els elements bàsics comuns de les coques. És típica de Castelló de la Plana, i es vol convertir en un souvenir per als turistes que visitin la ciutat.
La coca va ser inventada per un llaurador de la Marjaleria de Castelló, aquest es disposava a preparar una coca, però no tenia farina, pel que va decidir utilitzar el menjar que més li sobrava: les patates. Aviat, la coca va ser duta a la ciutat, on es va convertir en el dolç típic dels diumenges. Va sofrir diversos anys de decadència, fins que va ser recuperada per les pastisseries de Castelló i, alhora, es va convertir de nou en el dolç típic dels diumenges. En un primer moment i fins ara, se l'ha denominat coca de patata i l'Ajuntament la va convertir en reclam turístic, la va denominar Coca de Castelló. Per al turisme, la coca es presenta en un envàs al buit. La coca està decorada amb un dibuix d'El Fadrí, i la caixa amb l'Escut de Castelló de la Plana. En les pastisseries on es ven tradicionalment, es pot comprar al pes.

## Referències

* ↑ «L'estand del Patronat Municipal de Turisme promocionarà en FITUR platja, sol, cultura, activitats naúticas, la ‘coca de Castelló´ i disposarà d'una antena bluetooth». Ajuntament de Castelló, 29-01-2007. [Consulta: 21 juny 2011].
* ↑ «La ´coca de Castelló´, la imagen dulce de la ciudad» (en castellà). El Periódico, 01-07-2006. [Consulta: 21 juny 2011].
* ↑ «El dulce más típico de Castellón» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 03-07-2006. [Consulta: 1r setembre 2011].

## Enllaços externs

* La Coca de Castelló mostra la seua nova imatge
* El Gremi de Forners va vendre 2.000 coques
# Apàlkovo

Apàlkovo (en rus: Апальково) és un poble de l'óblast d'Oriol, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 294 habitants. Pertany al districte municipal de Kromi.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Орловская область». База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2021-05-11. [Consulta: 9 març 2022].
# Cir d'Edessa

Cir d'Edessa (en llatí Cyrus, en grec antic Κύρος) va ser un metge grec nascut a Edessa a Osroene, les medicines del qual són esmentades per Aeci. Va arribar a la dignitat d'arquiatre. La seva època no és coneguda però no podia ser anterior al segle ii, quan Neró va donar el càrrec d'arquiatre per primera vegada a Andròmac el vell ni posterior al segle v, quan el càrrec va desaparèixer.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/939?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=CyrusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 924. ]
# Anaconda (pel·lícula)

Anaconda (títol original: Anaconda) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Luis Llosa, estrenada el 1997 i doblada al català.

## Argument

Un equip de rodatge s'aventura pel riu Riu Amazones, al Brasil, per rodar un documental. Tot va bé fins que la tripulació embarca a bord un aventurer de nom Paul Sarone, caçador d'una de les majors serps del món: l'anaconda. El nou passatger desvia el vaixell cap a una regió on aquests animals abunden. El que hi descobreixen no és una serp ordinària, sinó més aviat un depredador mortalment perillós que sembla impossible de vèncer.

## Comentari

L'anaconda és efectivament una serp molt perillosa però no es desplaça amb la rapidesa i l'agilitat (i fora de l'aigua encara menys, és incapaç escalar els obstacles) que se li veu a la pel·lícula: caça amb emboscades. D'altra banda, no s'empassa més que una presa cada sis mesos.
Més tard a la pel·lícula, el dolent intenta d'atreure l'anaconda posant sang de simi sobre els herois, mentre que la serp localitza les seves víctimes per la calor.

## Repartiment

* Jennifer Lopez: Terri Flores
* Ice Cube: Danny Rich
* Jon Voight: Paul Sarone
* Eric Stoltz: Doctor Steven Cale
* Jonathan Hyde: Warren Westridge
* Owen Wilson: Gary Dixon
* Kari Wuhrer: Denise Kalberg
* Vincent Castellanos: Mateo
* Danny Trejo: Caçador furtiu
* Frank Welker: Veu de l'Anaconda

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat als Estats Units (Arcadia, Las Vegas i Pasadena), així com al Brasil (Manaus).
* El personatge interpretat per Jennifer Lopez s'havia de dir de manera inicial Terri Porter.
* Una continuació Anacondas: The Hunt for the Blood Orchid, va ser dirigida per Dwight H. Little el 2004.

## Nominacions

* Nominació al premi de la millor pel·lícula de terror i a la millor actriu (Jennifer Lopez), per l'Acadèmia de cinema de ciència-ficció, fantàstica i terror 1998.
* Nominació al premi a la pitjor pel·lícula, pitjor director, pitjor guió i pitjor actor (Jon Voight), en els Razzie Awards 1997.

## Rebuda

James Berardinelli va escriure a movie-reviews.colossus.net que la pel·lícula li agradaria si fos encara un nen. Criticava com a "fins" ("thin"), els personatges i com "sense interès". Les imatges animades per ordinador de la serp les trobava convincents.
Roger Ebert marcava la pel·lícula al Chicago Sun-Times de l'11 d'abril de 1997 com a "Conversa|Entreteniment|Manteniment per un públic ampli|ample|extens". Lloava la direcció de Luis Llosa i la representació de Jon Voight.

## Referències

* ↑ Anaconda
* ↑ «Anaconda» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Anaconda (en anglès).
* ↑ Anaconda (en anglès).
# Cleàrides

Cleàrides (Clearidas, Κλεαρίδας) fou un amic de Bràsides i dels joves espartans nomenats per governs a l'estranger, que Tucídides considerava contrari als principis espartans.
Bràsides el va nomenar governador d'Amfípolis i en la batalla que s'hi va lliurar, en la qual Bràsides i Cleó van morir, manava el cos principal de les forces espartanes (422 aC). Després de la pau de Nícies va entregar Amfípolis no als atenencs sinó als propis amfipolitans.

## Referències

* Clearidas a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.