OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Alguaire

Del Castell d'Alguaire, d'origen àrab, esmentat per primera vegada al segle xi, es conserven els vestigis dels murs de la muralla, d'una torre quadrada i de l'antiga Església de Santa Maria. Les restes del castell són declarades bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les escasses restes del castell i convent d'Alguaire coronen un tossal situat a ponent de la població.
Del conjunt format per l'antic castell i monestir santjoanista resten escassos vestigis difícils de veure perquè al mateix indret hi ha un camp de conreu de cereals.
Es conserva part d'un mur de tanca, fet de tàpia sobre dues filades de pedra de gres, així com d'una torre quadrada (3 X 5 m) de característiques semblants, però massissa. Els carreus ben conservats han estat espoliats en alguns trams i ha quedat a la vista la maçoneria central del mur de basament.
També es conserven restes de l'absis de l'església, d'estil gòtic. Aquesta església, que en part donava a l'hospital, tenia cinc capelles principals i la capella del comanador.
Al mig del recinte s'ha localitzat la boca de la cisterna, la qual sembla que està intacta sota l'actual camp de cereals. D'altra banda, el material ceràmic trobat és força abundant i proporciona una datació que va des del segle xiii fins al segle xvii.

## Història

Com el seu topònim indica, Alguaire devia constituir originàriament un assentament musulmà. El primer esment del castell és del 1083, any en què el rei Sanç Ramírez, en el seu avenç per terres de Montsó i la Llitera, atorgava a Ramon Berenguer de Siscar i a Pere Bernat de Monesma unes terres properes al castell d'Alguaire ("Alguadra"). De tota manera, no sembla que la conquesta del castell d'Alguaire es fes fins poc abans de la conquesta definitiva de Lleida, el 1149.
En una data propera a aquesta conquesta, el comte Ramon Berenguer IV de Barcelona va encarregar al comte d'Urgell la presa de diversos pobles i castells de la baixa ribera del Noguera Ribagorçana i de la zona del Segre, entre ells Alguaire.
Sembla probable que el castell d'Alguaire fou pres per Ermengol VI d'Urgell, donades les pretensions de senyoriu que fins al segle xiv tingueren els comtes d'Urgell sobre aquesta baronia, atorgada a l'orde de l'Hospital de Sant Joan de Jerusalem.
El castell d'Alguaire consta, segons document fet per Alfons I l'any 1174, com un domini reial, fins que el 1186 el rei Alfons I atorgà als hospitalers la senyoria del castell i el terme d'Alguaire.
En el plànol i gravat del conjunt que va fer Beaulieu l'any 1640 són visibles, entre les fortificacions d'estrella de l'època, l'existència d'una muralla amb porta central i cinc torres rectangulars a cada banda, que devien correspondre a la fortificació medieval, de la qual hi ha les restes indicades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Castell d'Alguaire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* «Castell d'Alguaire». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Casa de la Vila (Malgrat de Mar)

La Casa de la Vila és un edifici de Malgrat de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici amb façana d'estil modernista on es combina el ferro forjat amb la ceràmica esmicolada i l'arrebossat. Probablement es tracta de la reforma de la façana, ja que tant l'interior com l'estructura general de l'edifici són molt comunes a la resta d'edificis de planta i dos pisos del mateix carrer.
La distribució de finestres i el balcó porxat, seguint la línia corba, queda reproduït en totes les obertures i el fris. La façana modernista no degué ser projectada abans de 1905 donat el cert retard amb que les institucions públiques adoptaren aquest estil.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Casa de la Vila (Bellver de Cerdanya)

La Casa de la Vila és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dos pisos. Dos arcs a la planta baixa conformen el porxo de la plaça. A la primera planta hi ha un balcó corregut amb dues obertures verticals.
A la segona planta s'observen dos balcons.
La façana és de composició simètrica. El ràfec és sostingut per tornapuntes de fusta i mènsules de pedra a la façana. La coberta és a dues aigües feta de teula àrab.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Casa de la Vila (Besalú)

La Casa de la Vila és un edifici del municipi de Besalú (Garrotxa). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici de l'Ajuntament s'aixeca sobre els dos primers arcs de la plaça de la Llibertat, consta de dos pisos, en el primer dels quals s'obre un balcó amb dues obertures emmarcades amb pedra de Girona. A la part alta d'una de les obertures hi ha esculpit l'escut de Besalú. Des de la plaça s'entra a l'interior de l'edifici passant per sota d'una volta que condueix a un pati interior en el qual hi ha dues mides oficials de grans, una força deteriorada i l'altra amb una inscripció que la data del 1730. Al fons, dues voltes sostenen una petita galeria. Per sobre la llinda de la porta que comunica amb la sala de sessions gravat de manera molt arcaica es pot veure l'escut de Besalú, format per la doble creu, els pals verticals i la casona comtal. L'actual edifici de l'ajuntament fou anteriorment la Universitat de la Vila.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2014].
# Castell de Quel

El castell de Quel és una fortalesa construïda l'any 1470 al municipi de Quel (La Rioja). Se situa en un turó de vessant suau pel nord i escarpada pel sud. Compta amb uns 100 metres d'altura, des d'on es podia vigilar i comunicar-se amb altres fortaleses com el castell d'Autol i el castell d'Arnedo. Aquest turó oferia als habitants del castell resguard en cas d'atac, perquè donava recés en un dels flancs. El castell de Quel es compon de dues parts: la torre principal i la muralla.
* Muralla
* Torre principal
# Castell de Sant Boi

El Castell de Sant Boi fou una fortificació a la vila de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) declarada bé cultural d'interès nacional. En el lloc on el trobava el castell al segle xix es va construir un gran casal que actualment és l'hotel El Castell. La vila de Sant Boi és documentada el 965 amb el nom àrab d'Alcalà, que significa castell. El castell d'Alcalà va ser bastit segurament pels musulmans cap al 801, quan els francs conqueriren la ciutat de Barcelona.
El 1238, durant el setge de la ciutat de València, Jaume I recompensà Guillem de Lacera, senyor (pel rei) del castell de Sant Boi, amb la concessió de la celebració de fires el dia del patró de la població. El 1299 el rei renuncià al domini reial de la vila a favor de Guillem de Lacera, probablement fill de l'anterior.
Posteriorment la senyoria del castell passà als Marc, després als Rosanes, als Torrelles i als Cardona. Durant la segona meitat del segle xix va ser cedit a la família Ramon, que va construir la casa que ocupa actualment el seti del castell. A partir dels anys seixanta del segle xx va convertir-se en hotel.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Sant Boi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].

## Vegeu també

* Baronia de Sant Boi
# Castell de Sant Agustí

El Castell de Sant Agustí fou un castell medieval situat en territori de la vila d'Abella de la Conca, del terme municipal del mateix nom, al Pallars Jussà.
Estava situat a ponent de la vila d'Abella de la Conca, al capdamunt d'un cingle rocallós situat al sud de Magaró i al nord i damunt de lo Trull del Carreu. És en un lloc mig ocupat per un bosquet d'alzines, i costa de trobar-hi les restes d'aquest castell.
Era un castell adaptat a la cinglera on es troba, per la qual cosa és allargassat: uns 25 metres de llarg per uns 4 d'ample. Està molt enderrocat, però encara s'hi ha pogut reconèixer una part del clos murat i del fossat, sobretot al costat de ponent. Constituïa una petita plaça fortificada, relacionada amb el Castell d'Abella de la Conca i, segurament, amb les altres restes arqueològiques trobades en els entorns, com l'antiga ciutat de Pil·la.
Tot i la migradesa de les seves restes, és un espai històric protegit, declarat BCIN (Bé cultural d'interès nacional) i considerat dins del catàleg del patrimoni cultural català.

## Etimologia

No es coneix amb exactitud l'advocació a la qual es refereix aquest castell. Podria ser el titular de la capella del castell, de la qual no en queda ni rastre.

## Referències

* ↑ Decret 22.4.1949 del Ministerio de Cultura (BOE 5.5.1949)
* ↑ Carta arqueològica d'Abella de la Conca. Direcció General del Patrimoni Cultural. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere [et al.]. "Castell de Sant Agustí", a el Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* El Castell de Sant Agustí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# ... Y eligió el infierno

... Y eligió el infierno és una pel·lícula dramàtica espanyola estrenada el 1957 i dirigida per César Fernández Ardavín. De tarannà fred, tens i anticomunista, està ambientada en la República Democràtica Alemanya.

## Sinopsi

Un grup de resistents clandestins encapçalats per una dona treballa a la República Democràtica Alemanya per ajudar els dissidents i fugitius a passar la frontera.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1956 | Millor pel·lícula | | Guanyadora |
| 1956 | Millor director | César Fernández Ardavín | Guanyadora |
| 1956 | Millor fotografia | Manuel Berenguer | Guanyadora |

## Referències

* ↑ ... Y eligió el infierno, El País, 26 de novembre de 1991
* ↑ La pesadilla roja del general Franco, sansebastianfestival.com
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1957». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 8 gener 2016].
# 374

El 374 (CCCLXXIV) fou un any comú començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Els quades travessen el Danubi i comencen a saquejar Pannònia.

## Necrològiques

* Macrià, rei dels alamans.

## Referències

* ↑ Westera, Rick. «Historical Atlas of Europe (summer 374): Hunno-Greuthungian War» (en anglès). Ominatlas. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Martindale, J.R.. The prosopography of the later roman empire, I: A.D.260- 395. Cambridge: Cambridge University Press, 1997, p. 527-528. ISBN 9780521072335.
# 370 aC

El 370 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del tribunat de Publícola, Potit, Maluginense, Pretextat, Medul·lí i Capitolí (o, més rarament, any 384 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «370 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Inici del regnat d'Alexandre II de Macedònia, el fill gran del rei Amintes III. Va pujar al tron encara molt jove, i va regnar possiblement dos anys, encara que Diodor de Sicília diu que només en va regnar un.
* Alexandre de Feres, tirà de la ciutat de Feres a Tessàlia, usurpa el poder després d'assassinar a Jàson, quan va accedir al poder Polidor, germà de Jàson, al que va enverinar al cap d'un any. Segons Xenofont, Polidor va ser assassinat per son germà Polifró, que al seu torn va morir assassinat per Alexandre, germà o nebot seu, el 369 aC.
* Licomedes de Mantinea i Epaminondes funden la ciutat de Megalòpolis, a la riba del riu Alfeu, poc després de la batalla de Leuctres, per unificar tots els arcadis que vivien dispersos pel territori. Van dirigir la fundació deu magistrats d'Arcàdia: dos eren de Tègea, dos de Mantinea, dos de Clítor, dos del districte de Menàlia i dos del de Parràsia. Per poblar la ciutat es van forçar quaranta comunitats perquè aportessin habitants: deu de Menàlia, vuit de Parràsia, quatre de Cinúria, sis d'Eutrèsia, tres de la Trípolis Arcàdia, sis del districte d'Egis i tres del territori d'Orcomen. El territori de la ciutat s'estenia fins a 40 km al nord i a l'est fins a Tègea, Mantinea, Orcomen i Càfies, i a l'oest fins a Messènia, Figàlia i Herea.
* Neoptòlem I, fill d'Àlcetes, és rei de l'Epir.

### Antiga Roma

* Aquest any hi va haver de nou tribuns amb potestat consular, després de cinc anys (a partir del 375 aC) en què l'elecció no es va dur a terme, perquè els tribuns de la plebs Gai Licini Calvus Estoló i Luci Sexti Sextí Laterà que havien presentat unes propostes legislatives favorables als plebeus, les Lleis Liciniae-Sextiae van impedir les eleccions. Són elegits: Publi Valeri Potit Publícola, Gai Valeri Potit, Servi Corneli Maluginense, Servi Sulpici Pretextat, Luci Furi Medul·lí i Aulus Manli Capitolí.
* La ciutat de Velitres estava en guerra amb Roma i va assolar el territori dels llatins (aliats romans). Va assetjar Túsculum, però va ser derrotada per Marc Furi Camil.

## Necrològiques

* Amintes III, rei de Macedònia, d'edat avançada, segurament amb vuitanta anys.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 60, 61
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VI, 4
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 62, 72, 92, 94
* ↑ Justí. Historiarum Philippicarum, VII, 6
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 5-7
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 36
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 37
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 62
# 1147

El 1147 (MCXLVII) fou un any comú començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Expedició catalana i castellana contra Almeria.
* Comença el Setge de Lisboa.
* Rescat de les 100 donzelles.

## Naixements

* Japó: Minamoto no Yoritomo, sisè shogun
# Aarab Sebbah Gheris

Aarab Sebbah Gheris (en àrab عرب صباح اغريس, ʿArab Ṣabbāḥ Iḡrīs; en amazic ⵄⵕⴱ ⵚⴱⴱⴰⵃ ⵖⵔⵉⵙ) és una comuna rural de la Província d'Errachidia, a la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.397 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Aardbeieneiland

Aardbeieneiland (Illa de les Maduixes) és una illa deshabitada d'una superfície de 4 hectàrees que se situa al Veerse Meer, a la província de Zelanda als Països Baixos. Originalment era un banc de sorra. Després de la creació del Veerse Meer, es pensava que l'illa desapareixeria automàticament. Al final, l'illa es va quedar i ara està en mans de l'associació Natuurmonumenten.
Com que al principi es pensava que l'illa desapareixeria, no es va establir cap pla concret. Això va resultar en el desenvolupament natural de la vegetació. Als primers anys, les maduixes hi tenien molta presència, cosa que va donar nom a l'illa. També hi ha moltes espècies de salzes. El sòl és sorra rica en calç i es troba 10–20 cm a sobre del nivell de mar. Una recerca del Deltadienst va demostrar que la superfície de l'illa està disminuint, per la qual cosa es va crear una defensa de riba.
L'illa no està tancada al públic, però la defensa de riba fa que no hi arribi gaire gent. Malgrat això, la presència de gent a l'Aardbeieneiland va donar peu a sendes. Fa anys que l'Associació Natuurmonumenten s'absté de fer res d'especial a l'illa per tal de promoure'n el desenvolupament natural.

## Bibliografia

* De spontane vegetatie van het Aardbeieneiland (Veerse Meer) in 1982 (mede gezien in vergelijking tot enkele aangeplante bossen) (en neerlandès). Middelburg: Deltadienst, Hoofdafdeling Milieu en Inrichting, (45 pàg.), 1984
* Informació sobre l'Aardbeieneiland
# Carnikava

Carnikava (en letó: Carnikavas novads) fou un municipi de la República de Letònia durant el període 2009-2021. Actualment i depsrés de la reforma administrativa de 2020 està englobat dins el municipi d'Ādaži que es troba localitzat al centre del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Carnikava.

## Ciutats i zones rurals

* Carnikava (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 6.261 persones (2009). La superfície del municipi té uns 80,2 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 78,07 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Saeima finally approves major regional reforms» (en anglès). Eng.LSM.lv (Latvian Public Broadcasting), 11-06-2020 [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 7 gener 2015].
# Celeste Lidia Juan Millet

Celeste Lidia Juan Millet (València, 1953) és una economista i política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats d'Espanya.

## Biografia

Llicenciada en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de València, ha estat sotsdirectora de Tributs en la Inspecció Regional de València del Ministeri d'Economia i Hisenda d'Espanya.
Militant del PSPV-PSOE des de 1974, participà en la Taula de Forces Polítiques i Sindicals del País Valencià, fou delegada de participació de la dona de la comissió executiva del partit, i diputada per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1986 i 1989. Fou Secretària Primera de la Comissió de Pressupostos de 1989 a 1993. No es presentà a la reelecció i de juliol de 1993 a juliol de 1995 fou Directora General d'Indústria i Energia de la Conselleria d'Indústria, Comerç i Turisme de la Generalitat Valenciana sota la presidència de Joan Lerma.

## Referències

* ↑ DECRET 120/1993, de 26 de juliol del Govern Valencià, amb el nomenament
* ↑ DECRET 194/1995, d'11 de juliol de 1995, del Govern Valencià, amb el cessament

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés
# 70 d'Aquari

70 d'Aquari (70 Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari de magnitud aparent 6,19. Es tracta d'una estrella blanca de seqüència principal; posseeix una magnitud absoluta de 0,87 i la seva velocitat radial negativa indica que l'estrella s'acosta al sistema solar.
Es tracta d'una estrella situada a l'hemisferi celeste austral, molt a prop de l'equador celeste; el que comporta que pugui ser observada des de totes les regions habitades de la Terra, exceptuant el cercle polar àrtic. A l'hemisferi sud sembla circumpolar només en les àrees més internes de l'antàrtida, sent de magnitud 6,2 no és observable a ull nu, encara que es pot observar amb binoculars petits en condicions adequades de foscor del cel. El millor període per a la seva observació és entre els mesos d'agost i desembre. El període de visibilitat és pràcticament el mateix en els dos hemisferis degut a la seva posició propera a l'equador celeste.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 01-03-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 01-10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 01-11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
# 842

El 842 (DCCCXLII) fou un any comú iniciat en diumenge de l'edat mitjana

## Esdeveniments

* Noves ofensives sarraïnes a la Cerdanya i el Pirineus Orientals. Aquestes són aturades pel comte Sunifred. Destaca la Ràtzia de 842
* Construcció de la mesquita de Samarra
* Revolta de Mussa ibn Mussa
* Juraments d'Estrasburg
* Fi de la monarquia al Tibet

## Naixements

* Pietro I Candiano, noble de Venècia

## Necrològiques

* Alfons II d'Astúries, el Cast

## Referències

* ↑ Fernanda Pirie Peace and conflict in Ladakh: the construction of a fragile web of order, BRILL, 2007
# Casa de Llar

La Casa de Llar, anomenada d'Agnès de Llar com a reclam turístic, és un edifici de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està inventariat com a monument històric. S'hi va celebrar una històrica reunió dels líders dels partidaris de la reintegració de la Catalunya del Nord al conjunt de Catalunya, poc després del Tractat dels Pirineus, amb participació de miquelets procedents de la Catalunya del Sud.
Està situat en el número 53 del carrer de Sant Joan, en el sector central - nord-oriental de la vila. Li correspon la parcel·la cadastral 308.
És un edifici amb elements des del començament del segle xiii fins ben entrat el XIV. Té un llarg ràfec de 6,53 m, i és obrat amb pedra tallada a la planta baixa, finament treballada amb l'escoda, i amb còdols als pisos. Hi ha dues arcades lleugerament apuntades, d'1,85 m d'amplada, amb arestes vives i dovelles extradossades, amb clau de volta. Al primer pis, un dintell de finestra de marre rosa, del segle xiv.
Quinze anys després que el Rosselló passés a formar part del Regne de França, els líders nord-catalans contraris a la integració en el Regne de França, amb el suport dels Miquelets, una milícia per reforçar l'exèrcit regular, es van reunir en aquesta casa amb conspiradors de la comarca que pretenien reunificar els territoris catalans. És el que es coneix com a Conspiració de Vilafranca. Una noia anomenada Agnès, de divuit anys, enamorada d'un oficial francès, el tinent de rei de la plaça, senyor de Parlan, filla d'un dels dirigents de la conspiració, va revelar la trama que pretenia assetjar les guarnicions franceses de la Catalunya del Nord. Els francesos van executar el seu pare, Carles de Llar i Teixidor, i la família es va refugiar a la Catalunya del Sud, amb la noia, Agnès de Llar i de Pasqual-Cadell, ingressada en un convent i rebutjada per la família pròpia.

## Referències

* ↑ A causa de la llegenda existent, explicada més avall.
* 1 2 «Casa d'Inès de Llar». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ La Casa de Llar en els ortofotomapes de l'IGN
# Casa de Josep Serdà i Vallès

Casa de Josep Serdà i Vallès és un edifici al municipi de Vilafranca del Penedès inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fa cantonada al carrer Consellers. Les seves característiques formals corresponen a l'eclecticisme. L'edifici és a la zona d'eixample vuitcentista, en contacte amb el nucli de la Plaça de la Vila i les voltes del carrer de la Cort. La Casa de Josep Serdà i Vallès va ser construïda l'any 1900, d'acord amb el projecte signat per l'arquitecte Santiago Güell el 30 de setembre i aprovat per l'Ajuntament el 9 d'octubre d'aquell mateix any. És una casa entre mitgeres que fa cantonada i es compon de planta baixa, dos pisos i terrat. És interessant l'ordenació d'obertures a la façana, amb balcó corregut en angle al primer pis.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de Josep Serdà i Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].