OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quint Gel·li Canus

Quint Gel·li Canus (en llatí: Quintus Gellius Canus), era un cavaller romà que va viure al segle i aC. Era amic de Tit Pomponi Àtic i fou proscrit per Marc Antoni l'any 43 aC per la seva amistat amb Pomponi Àtic. Probablement la seva filla Cana va estar promesa en algun moment amb Quint Tul·li Ciceró el jove.

## Referències

* ↑ Canus, Q. Gellius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 596
# El Patronat (Premià de Mar)

El Patronat és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil format per una planta baixa, un pis i terrat. Té edificis adossats als dos murs laterals. Destaca la façana modernista, de línies sinuoses i corbes. Les dues portes estan emmarcades dins un cercle de motllures molt pronunciades, tallat només a la part inferior, i el coronament de l'edifici. A l'alçada del pis hi ha una petita tribuna.

## Referències

* ↑ «El Patronat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# Governador del Banc de França

El Governador del Banc de França (originalment i en francès gouverneur de la Banque de France) és el president del Banc de França. És membre del Consell de governadors del Banc Central Europeu (BCE). Des de la llei constitucional del 23 de juliol de 2008, el governador del Banc de França és nomenat per decret del President de la República Francesa, després de rebre el consell de les comissions financeres de l'Assemblea Nacional Francesa i del Senat de França, qui pot exercir el seu dret de veto amb una majoria de tres cinquenes parts.

## Llista de governadors del Banc de França

| Any | Nom | Naixement-Mort |
| 1806 | Emmanuel Crétet | 1747–1809 |
| 1807 | François Jaubert | 1758–1822 |
| 1814 | Jacques Laffitte | 1767–1844 |
| 1820 | Martin-Michel-Charles Gaudin | 1756–1841 |
| 1834 | Antoine Maurice Apollinaire d'Argout | 1782–1858 |
| 1836 | Jean-Charles Davillier | 1758–1846 |
| 1836 | Antoine Maurice Apollinaire d'Argout | 1782–1858 |
| 1857 | Charles Le Bègue de Germiny | 1799–1871 |
| 1863 | Adolphe Vuitry | 1813–1885 |
| 1864 | Gustave Rouland | 1806–1878 |
| 1879 | Louis Jules Ernest Denormandie | 1821–1902 |
| 1881 | Pierre Magnin | 1824–1910 |
| 1897 | Georges Pallain | 1847–1923 |
| 1920 | Georges Robineau | 1860–1927 |
| 1926 | Émile Moreau | 1868–1950 |
| 1930 | Clément Moret | 1886–1943 |
| 1935 | Jean Tannery | 1878–1939 |
| 1936 | Émile Labeyrie | 1877–1966 |
| 1937 | Pierre Fournier | 1882–1972 |
| 1940 | Yves Bréart de Boisanger | 1896 – ? |
| 1944 | Emmanuel Monick | 1893 – ? |
| 1949 | Wilfrid Baumgartner | 1902–1978 |
| 1960 | Jacques Brunet | 1901 – ? |
| 1969 | Olivier Wormser | 1913–1985 |
| 1974 | Bernard Clappier | 1913–1999 |
| 1979 | Renaud de La Genière | 1925–1990 |
| 1984 | Michel Camdessus | 1933 |
| 1987 | Jacques de Larosière | 1929 |
| 1993 | Jean-Claude Trichet | 1942 |
| 2003 | Christian Noyer | 1950 |
| 2015 | François Villeroy de Galhau | 1959 |
# Jardins de Ramon Aramon i Serra

Els Jardins de Ramon Aramon i Serra són una zona verda del barri d'Hostafrancs de Barcelona. És tracta de l'interior de l'illa delimitada pels carrers de la Creu Coberta, Mir i Geribert, Cap de Guaita i Leiva.
Aquest espai, era anteriorment u un solar sense cap ús i s'arrenjà com a zona verda l'any 2015. El jardí, de gairebé 2.000 metres quadrats de superfície, permet connectar els carrer Mir Geribert amb Cap de Guaita i Leiva, mitjançant un passeig verd. L'espai té dos vials per a vianants amb paviment de llambordes, envoltats de parterres amb arbres de les espècies Jacaranda mimosifolia, Fraxinus angustifolia, Prunus serratula i altres espècies arbustives. Hi ha una zona infantil adequada amb sorra i sauló. També s'hi han posat bancs, una font, papereres, baranes i fanals. i arbrat amb paviment de llambordes. Aquest incorpora mobiliari urbà propi d'una zona verda així com un espai de jocs infantils. Els usos d'aquest nou espai públic, així com el disseny, van ser acordats amb les entitats, els veïns i els comerciants del barri d'Hostafrancs.
Ramon Aramon i Serra, fou un medievalista i president d'honor de l'IEC, nascut al carrer Alcolea, al mateix barri on hi ha aquests jardins que li dediquen memòria.

## Referències

* ↑ «Jardins d'Interior d'illa de Ramon Aramon i Serra». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ «L'alcalde inaugura els jardins de Ramon Aramon i Serra». el3.cat.
# Convenció Democràtica Romanesa

Convenció Democràtica Romanesa (romanès Convenţia Democrată Română, CDR) fou una coalició política de Romania formada de cara a les eleccions legislatives romaneses de 1992 pel Partit Nacional Democristià Agrari (PNŢCD) i pel Partit Nacional Liberal per tal d'enfrontar-se al Front de Salvació Nacional, però fou la segona força més votada (amb 82 diputats i 25 senadors). A les eleccions locals de 1992 va obtenir l'alcaldia de Bucarest i la de les principals ciutats romaneses, però el FSN va conservar les zones rurals.
La coalició tornà a presentar-se a les eleccions legislatives romaneses de 1996, i se li uniren el Partit Ecologista de Romania, el Partit Nacional Liberal-Convenció Democràtica i la Federació Ecologista Romanesa. Dirigida per Emile Constantinescu, fou la força més votada, amb 3.692.321 vots i 122 escons ( 30,17% dels vots). El repartiment d'escons per partits fou:
* PNŢCD - 83 diputats
* PNL - 25 diputats
* PNL-CD - 5 diputats
* PAR - 3 diputats
* PER - 5 diputats
* FER - 1 diputat
Formà part del govern de coalició presidit per Victor Ciorbea. EL 2000 es trencà la coalició i a les eleccions legislatives romaneses de 2000 els diferents partits es presentaren per separat.

## Bibliografia

* Dan Pavel, Iulia Huia, <<Nu putem reuşi decît împreună.>> O istorie analitică a Convenţiei Democratice, 1989-2000, Editura Polirom, Iaşi, 2003

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions romaneses amb referència a la coalició Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine.
# Comtat de Melun

El comtat de Melun fou una jurisdicció feudal de França centrada a Melun.
Donat I de Melun († abans 866), fou comte de Melun vers 830 i missus dominicus a la regió de Sens. Se suposa que podia ser un rorgònida, fill de Gauslí I del Maine i la seva dona Adeltruda (pare de Rorgó I del Maine). Es va casar a Landrada filla probablement de Bigo de París, i va tenir sis fills dels que el gran Gauslí, i el tercer Hug, foren comtes de Bassigny, i el jove, Robert, bisbe de Mans (vers 857-883). El 834 els seus honors li foren confiscats per Lluís el Pietós per haver seguit el partit de Lotari I, però després els va recuperar. El 837 apareix com a missus dominicus a la regió de Sens amb el seu oncle Jeremies arquebisbe de Sens i el 853 tornava a ser missus amb un comte de nom Odó o Eudes i l'arquebisbe de Sens Weniló (o Ganeló). Fou partidari de Carles el Calb però el 858 es va passar amb altres nobles neustris a Lluís el Germànic. Va morir vers el 866.
El comtat va arribar un segle després a Elisabet de Melun (d'ancestres desconeguts) que es va casar amb Hamó comte de Corbeil, i quan va enviudar es va casar amb Bucard I el Venerable, comte de Vendôme (vers 960-1005) que després fou comte de París (987). Bucard va crear el vescomtat de Vendòme i mig segle després es formarà també el vescomtat de Melun.

## Referències

* Noblesa de la regió de Paris
# Confederació celtibèrica

La confederació celtibèrica era una federació tribal formada cap a mitjans del segle III aC, pels arevaci, lusos, Belli i Titii, amb la ciutat arevaciana de Numància, com la seu de capital federal.

## Antecedents

La primera incursió romana al cor celtibèric es va produir cap a l'any 195 aC sota el cònsol Cató el Vell, que va atacar sense èxit les ciutats de Seguntia Celtiberorum i Numància, on suposadament va pronunciar un discurs als numantins.
Durant la Segona Guerra Púnica, la confederació es va mantenir neutral, encara que s'esmenten mercenaris celtibers lluitant per ambdós bàndols en diverses ocasions.
A la caiguda de Numància el 134-133 aC, els romans van dissoldre per la força la confederació celtibèrica i van permetre que els Pellendons i Uraci recuperessin la seva independència dels Arevaci, que ara estaven tècnicament sotmesos i absorbits a la província Hispània Citerior.

## Vegeu també

* Guerres celtibèriques
* Guerra Numantina
* Pobles preromans de la península Ibèrica

## Notes

* ↑ «Acta Palaeohispanica XI» (en castellà). Alberto Pérez Rubio. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ Livy, Ab Urbe Condita, 34: 19.
* ↑ Aulus Gellius, Noctes Atticae, 16: 1, 3. Though neither Livy or any other Greco-Roman sources make no reference to such a speech.
* ↑ Livy, Ab Urbe Condita, 25: 32(3)-33; 34-36.
* ↑ Livy, Ab Urbe Condita, 28: 1, 5-8; 2.

## Referències

* Ángel Montenegro et alii, Historia de España 2 - colonizaciones y formación de los pueblos prerromanos (1200-218 a. C), Editorial Gredos, Madrid (1989)ISBN 84-249-1386-8
* Alberto José Lorrio Alvarado, Los Celtíberos, Universidad Complutense de Madrid, Múrcia (1997)ISBN 84-7908-335-2
* Francisco Burillo Mozota, Los Celtíberos, etnias y estados, Crítica, Barcelona (1998, edició revisada 2007)ISBN 84-7423-891-9
* Rafael Trevino i Angus McBride, Rome's Enemies (4): Spanish Armies 218BC-19BC, Men-at-Arms sèrie 180, Osprey Publishing, Londres (1986)ISBN 0-85045-701-7
* J. Alberto Arenas Esteban & Mª Victoria Palacios Tamayo, El origen del mundo celtibérico, Excmº Ayuntamiento de Molina de Aragón (1999)ISBN 84-922929-1-1

## Bibliografia addicional

* Aedeen Cremin, The Celts in Europe, Sydney, Austràlia: Sydney Series in Celtic Studies 2, Centre for Celtic Studies, Universitat de Sydney (1992)ISBN 0-86758-624-9 .
* Dáithí Ó hÓgáin, The Celts: A History, The Collins Press, Cork (2002)ISBN 0-85115-923-0
* John T. Koch (ed. ), Celtic Culture: A Historical Encyclopedia, ABC-CLIO Inc., Santa Barbara, Califòrnia (2006)ISBN 1-85109-440-7, 1-85109-445-8

## Enllaços externs

* http://www.celtiberia.net
# Confederació d'Entitats Sobiranistes dels Països Catalans

La Confederació d'Entitats Sobiranistes dels Països Catalans és una confederació d'organitzacions que té l'objectiu de fer créixer el dret d'autodeterminació i avançar en la consciència sobiranista als Països Catalans. Està formada per l'Assemblea Nacional Catalana, l'Assemblea Sobiranista de Mallorca i la Plataforma pel Dret a Decidir del País Valencià. Es va presentar el 20 de maig de 2016 a València de la mà d'Antoni Infante, Cristòfol Soler i Jordi Sànchez.

## Referències

* ↑ «ANC, PDaD i ASM creen la Confederació d'entitats sobiranistes dels Països Catalans». VilaWeb. [Consulta: 24 maig 2016].
* ↑ «Neix la Confederació d'Entitats Sobiranistes dels Països Catalans». El Nacional. [Consulta: 24 maig 2016].
# Constant de Ramanujan-Soldner

En matemàtiques, la constant de Ramanujan-Soldner (o simplement constant de Soldner) és una constant matemàtica definida com l'única arrel positiva de la funció logaritme integral. Es diu així en honor de Srinivasa Ramanujan i Johann Georg von Soldner.
El seu valor és, aproximadament, μ ≈ 1,451369234883381050283968485892027449493…
Com el logaritme integral es defineix com
    $\mathrm {li} (x)=\int _{0}^{x}{\frac {dt}{\ln t}},$
es té
    $\mathrm {li} (x)\;=\;\mathrm {li} (x)-\mathrm {li} (\mu )$
    $\int _{0}^{x}{\frac {dt}{\ln t}}=\int _{0}^{x}{\frac {dt}{\ln t}}-\int _{0}^{\mu }{\frac {dt}{\ln t}}$
    $\mathrm {li} (x)=\int _{\mu }^{x}{\frac {dt}{\ln t}},$
el que facilita el càlcul per a enters positius. A més, com la funció exponencial integral satisfà l'equació
    $\mathrm {li} (x)\;=\;\mathrm {Ei} (\ln {x})$,
es té que l'única arrel positiva de l'exponencial integral es produeix en el logaritme natural de la constant de Ramanujan-Soldner, el valor és aproximadament ln(μ) ≈ 0,372507410781366634461991866…

## Referències

* Soldners Constant, en MathWorld (anglès)
# Constant de Loschmidt

La constant de Loschmidt o Nombre de Loschmidt (en honor de Johann Josef Loschmidt) es defineix com el nombre de partícules d'un gas ideal, en condicions normals de pressió i temperatura, per unitat de volum. El seu símbol és N$_L$ i la seva unitat de mesura és la inversa de volum, en unitats del Sistema Internacional d'Unitats s'expressa en m$^{–3}$. A partir de la seva definició es pot escriure:
    $N_{L}={\frac {N_{A}}{V_{m}}}=2,686\,777\,4(47)\times 10^{25}\ {\textrm {m}}^{-3}$
on N$_A$ és el nombre d'Avogadro i V$_m$ és el volum molar. El valor de la constant correspon al publicat per CODATA el 2006, en condicions de temperatura igual a 273,15 K i pressió igual a 101,325 kPa.
El terme nombre de Loschmidt també s'usa als països germànics com a sinònim del nombre d'Avogadro, pel qual cal parar atenció, ja que pot provocar confusions. Entre la constant de Loschmidt i el nombre d'Avogadro hi ha la següent relació:
    ${N_{A}}={\frac {{N_{L}}p}{{k_{B}}T}}$
on:
    N$_A$ és el nombre d'Avogadro
    N$_L$ és la constant de Loschmidt
    p és la pressió
    k$_B$ és la constant de Boltzmann
    T és la temperatura

## Referències

* Valor de referència de la Constant de Loschmidt segons CODATA (anglès)
# Constant de Madelung

La constant de Madelung és un factor de correcció que contempla les interaccions electroestàtiques dels ions més allunyats que la simple parella anió-catió i depèn exclusivament de la geometria del cristall iònic. Es pot calcular com una suma de la contribució dels ions veïns més propers, més la dels segons veïns més propers, i així successivament. Fou determinada pel físic alemany Erwin Madelung el 1918.

## Referències

* ↑ Gilreath, E.S. Fundamental concepts of inorganic chemistry. McGraw-Hill, 1958.
* ↑ «Constant de Madelung». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Magnituds, unitats i símbols en química física. Volum 3 de Nomenclatura de química. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2004, p. 58. ISBN 9788472837331.
* ↑ Madelung, E «Das elektrische Feld in Systemen von regelmäßig angeordneten Punktladungen». Phys. Zs., XIX, 1918, pàg. 524–533.
# Consell Nacional de Defensa

El Consell Nacional de Defensa va ser un organisme que va assumir el paper de govern provisional en el que quedava de la República Espanyola després del cop militar protagonitzat pel coronel Casado contra el Govern de Negrín. Mitjançant aquest cop, que va tenir lloc a Madrid, el 5 de març de 1939, es va pretendre posar fi a la guerra civil mitjançant un acord, entre militars, que limités les anunciades represàlies dels vencedors i evitar l'intent comunista de perllongar el conflicte fins a enllaçar-lo amb la immediata conflagració europea; única possibilitat de pervivència del ja derrotat govern republicà.
L'origen del cop està en el 28 de febrer d'aquest any, després de difondre's la notícia del reconeixement de Franco per Gran Bretanya i França, Manuel Azaña, des de París, dimiteix de la presidència de la República. Azaña també s'havia negat prèviament a respondre a les peticions de Juan Negrín perquè tornés al seu lloc fins a aquesta dimissió. Amb aquesta actitud, va quedar palesa la falta d'autoritat formal de Negrin, el que va motivar que militars, republicans, socialistes i anarquistes, amb l'expressa exclusió de comunistes, propiciessin un govern substitut, sense ja més fi que el d'intentar negociar una pau amb les forces de Franco. La presidència li va ser oferta a Julián Besteiro, el personatge més popular dels membres, que no va acceptar al considerar que hauria de presidir-la un militar, a causa de les circumstàncies esmentades, encara que va acceptar una conselleria de les 8 que componien el Consell, i quedant la presidència en mans del General Miaja. El Consell es va constituir amb els següents membres:
| Presidència | José Miaja Menant |
| Estat | Julián Besteiro, (PSOE) |
| Governació | Wenceslao Carrillo, (PSOE) |
| Defensa | Segismundo Casado |
| Hisenda | José Manuel González Marín, (CNT) |
| Treball | Antonio Pérez, (UGT) |
| Justícia | Miguel San Andrés Castro (Izquierda Republicana) |
| Instrucció Pública | José del Río (Unió Republicana) |
| Comunicacions | Eduardo Val (CNT) |
# Consell Nacional de Forces Democràtiques

El Consell Nacional de Forces Democràtiques (CNFD) (en àzeri: Demokratik Qüvvələrin Milli Şurası, informalment el Consell Nacional, Milli Şura) és una aliança de partits d'oposició de l'Azerbaidjan. L'òrgan inclou el Partit del Front Popular de l'Azerbaidjan, la Societat Oberta, el Fòrum dels Intel·lectuals i el moviment El. Els seus objectius declarats són la «protecció dels drets humans, aconseguint un entorn d'eleccions lliures i justes que reflecteixin l'opinió de la gent, en particular garantint el dret de reunió, eliminant les pressions sobre els mitjans independents i la societat civil». El seu objectiu final declarat és l'establiment d'«un estat democràtic amb estat de dret i aconseguir la integració de l'Azerbaidjan a l'arena euroatlàntica».
L'organització es va establir el 2013, abans de les eleccions presidencials de 2013 en què Ilham Alíev va guanyar un tercer mandat. Jamil Hasanli va ser nomenat com el seu candidat presidencial conjunt, quedant segon en els resultats de la votació oficial. El 2019, el CNFD va organitzar una sèrie de protestes a Bakú, advocant especialment per l'alliberament dels presos polítics i per unes eleccions lliures i justes.

## Referències

* 1 2 «Appeal of the National Council of Democratic Forces to the European Parliament» (en anglès). Turan.az, 10-05-2019. [Consulta: 26 octubre 2019].
* 1 2 «Azerbaijan Milli Mejlis (National Assembly)» (en anglès). IPU.org. [Consulta: 26 octubre 2019].
# Copperas Cove

Copperas Cove és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 29.592 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Copperas Cove tenia 29.592 habitants, 10.273 habitatges, i 8.023 famílies. La densitat de població era de 820,2 habitants/km².
Dels 10.273 habitatges en un 47,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,2% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 21,9% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32% tenia menys de 18 anys, un 14,2% entre 18 i 24, un 33,3% entre 25 i 44, un 15,4% de 45 a 60 i un 5,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.869 $ i la renda mediana per família de 40.517 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.406 $ mentre que les dones 22.270 $. La renda per capita de la població era de 15.995 $. Aproximadament el 8,1% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Copperas Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Copperas Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Cosas insignificantes

Cosas insignificantes és una pel·lícula mexicana, dirigida per Andrea Martínez Crowther, protagonitzada per Paulina Gaitán, Barbara Mori, Fernando Luján, Blanca Guerra, Carmelo Gómez i Lucía Jiménez. La seva estrena al principi era per a finals de 2008, però no es va estrenar sld cinemes mexicans fins al divendres 17 d'abril de 2009.

## Sinopsi

Esmeralda és una nena de tretze anys que col·lecciona compulsivament objectes perduts. oblidats o llençats per gent que no coneix i els guarda en una caixa sota el llit. Tres d'aquestes coses (un paper amb un número de telèfon anotat, un cavallet marí de paper i una fletxa de colors molt vius) amaguen tres històries: la d'un psicòleg fart de la seva solitud, un metge incapaç de superar un xoc emocional que ha congelat la seva relació de parella, i una mare que comença a ser-ho quan descobreix la gravíssima malaltia del seu fill. A més, les seves vides i la de la nena es creuen a la Ciutat de Mèxic,

## Repartiment

* Paulina Gaitán com Esmeralda
* Fernando Luján com Augusto Gabrieli.
* Barbara Mori com Paola.
* Arturo Ríos com Tomás.
* Lucía Jiménez com Eli.
* Blanca Guerra com Mara.
* Carmelo Gómez com Iván

## Producció

La pel·lícula és produïda per Guillermo del Toro, Luis de Val i Bertha Navarro. La Música original va ser creada per Leonardo Heiblum i Jacobo Lieberman. L'Edició va ser a càrrec d'Ángel Hernández Zoido.

## Sortida a la venda

La pel·lícula va sortir a la venda en DVD, a Mèxic a principis de setembre de l'any 2009. En la Pàgina de la botiga mexicana de discos i pel·lícules, Mixup, va ser una de les recomanacions a comprar del mes de setembre.

## Premis

Fou exhibida al 61è Festival Internacional de Cinema de Canes i a la secció Zabaltegi del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2008. Va guanyar el premi de l'audiència al Festival Internacional de Cinema Llatinoamericà de Biarritz de 2008. I en la LII edició dels Premis Ariel Paulina Gaitán fou nominada a Millor actriu.

## Referències

* ↑ Dramas y melodramas de la gente común y humor absurdo en Biarritz, El Economista, 2 d'octubre de 2008
* ↑ Cosas insignificantes a Fotogramas
* ↑ "Cinta de Bárbara Mori abrirá el próximo Festival de Cannes", Noroeste
* ↑ 'Cosas insignificantes' retrata un soplo de esperanza escondido tras los pequeños objetos, RTVE, 23 de setembre de 2008
* ↑ "Gana México en Biarritz", Noroeste
* ↑ Cosas insignificantes, Programa Ibermedia

## Enllaços externs

* Página oficial
* Entrevista a Paulina Gaitán i Andrea Martínez
* Entrevista a Barbara Mori