OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Penya Tòtil

La Penya Llevantinista Tòtil és una penya d'aficionats del Llevant Unió Esportiva, que té presència majoritàriament a Picanya, on té la seu social, i el seu president és Xavier Rius i Torres. La seua ubicació a l'Estadi Ciutat de València és a la grada d'Alboraia. Cada any entreguen 6 premis Tòtil. L'objectiu dels premis és compartir una estona amb gent llevantinista i homenatjar als premiats.
La penya té una línia valencianista, progressista i antifeixista. Un dels seus objectius quan es fundà va ser la valencianització del club, aconseguint que la directiva tinga en compte el valencià en els cartells, el web del club, i l'himne del centenari. A més, des de la penya destinen el 10% dels seus beneficis a entitats benéfiques. El desembre de 2012 membres de la penya van mostrar una pancarta a favor de l'ensenyament en valencià durant un partit contra el RCD Mallorca. La penya Tòtil va començar el 2004 una campanya per a demanar que la RFEF reconeguera oficialment el trofeu de Copa de l'Espanya Lliure que el Llevant FC va aconseguir l'any 1937, i que no era reconegut per haver-se disputat en la zona republicana durant la Guerra Civil Espanyola.

## Referències

* ↑ Regües, Salvador «El rechazo federativo a la Copa de 1937» (en castellà). Levante-EMV, 03-08-2009.
* ↑ «La Penya Tòtil entregó sus premios de la temporada 09/10» (en castellà). Levanteud.com.
* ↑ «Una pancarta recorda Guillem Agulló al camp del Llevant». La Veu, 27-04-2018. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ «Una llengua que camina» (vídeo). TV3 i Vilaweb, 19-11-2011.
* ↑ «La Peña Tòtil celebró la cuarta entrega de sus premios» (vídeo). Llevant UE, 11-11-2011.
* ↑ «Sí al valencià» al camp del Llevant». Nació Digital, 09-12-2012.
* ↑ Vicent Añó Sanz. Passió per l'esport: De la pràctica als grans esdeveniments. Universitat de València, 28 novembre 2011, p. 163–. ISBN 978-84-370-8477-0.
* ↑ «Penya Totil, Copa de la República». La Sexta, en el programa No me digas que no te gusta el futbol, 12-12-2012.
* ↑ Añó Sanz, Vicent. Passió per l'esport: De la pràctica als grans esdeveniments. Universitat de València, 2011, p. 163. ISBN 8437084776.

## Enllaços externs

* Penya Llevantinista Tòtil Arxivat 2007-07-15 a Wayback Machine.
# Pierre Sancan

Pierre Sancan (francès: Pierre Charles Sancan) (Masamet, 24 d'octubre de 1916 - 15è districte de París, 19 d'octubre de 2008) fou un pianista, professor, i pianista francès.
Va iniciar els seus estudis musicals a l'Escola de Música de Meknes (Marroc), alhora que va ser campió marroquí de bàsquet. Després fou estudiant del Conservatori de Tolosa (1932-1934). El 1934 va ingressar al Conservatori de París, on va estudiar piano amb Yves Nat, i fuga amb Noël Gallon, composició amb Henri Büsser i direcció amb Charles Munch. El 1943, va guanyar el Prix de Rome.
Va començar una bona carrera notada pel concert en el terreny de Maurice Ravel. Moltes peces per a pianistes principiants serveixen de base per als professors de piano (sobretot, obres infantils, edició del cortina vermella).
Va ensenyar piano al Conservatori Nacional de Música i Dansa de París el 1956, on es va succeir en el càrrec a Yves Nat el 1985. La seva concepció de la tècnica del piano, vinculada a reflexions anatòmiques, el va convertir en un professor indiscutible. Va formar els més grans pianistes francesos de finals del segle xx, entre ells:
* Olivier Cazal,
* Abdel Rahman El Bacha,
* Jean-Efflam Bavouzet,
* Jean-Marc Savelli,
* Émile Naoumoff,
* Géry Moutier,
* Jean-Bernard Pommier,
* Jacques Rouvier,
* Jean -Filippe Collard,
* Olivier Gardon,
* Michel Béroff,
* Yves Henry,
* Thierry Huillet,
* Corinne Kloska,
* Alexander Bodak,
* Marc Laforest,
* Géry Moutier,
* Jean-Francois Zygel,
* i també el català Jordi Moraleda Perxachs,
* el suís Jean-François Antonioli,
* el turc Selman Ada,
* o el vietnamita Dang Thai Son.
Afectat per la Malaltia d'Alzheimer, es va retirar el 1985.

## Referències

* Mort du pianiste Pierre Sancan [archive] lefigaro.fr, 22 octobre 2008
* http://www.musimem.com/prix-rome-1940-1949.htm [archive] Biographie Sancan
* Marc VIGNAL, Dictionnaire de la musique, Paris, Larousse, 2005, p. 747
* http://www.musimem.com/prix-rome-1940-1949.htm [archive] Biographie Sancan - Jean-Marc Savelli élève de Pierre Sancan
* Pierre SANCAN, Rapsodie pour trompette et piano, Paris, Éditions Le Rideau Rouge, 1970
# Dubai Healthcare City

Dubai Healthcare City (DHCC) és una zona especialitzada de a la ciutat de Dubai, Emirats Àrabs Units, construïda pel govern de l'emirat de Dubai a la zona de la carretera d'Oud Metha al costat del khor, on es tracta tot el relatiu a la sanitat, la salut i la indústria farmacèutica, amb una sèrie d'institucions mèdiques localitzades a la zona, amb hospitals, clíniques, oficines farmacèutiques, centres d'investigació, de rehabilitació, etc. junt amb algunes vil·les residencials i apartaments i alguns hotels, tot rodejant un llac artificial; està destinat a promoure el turisme mèdic.
# Atanasio Ndongo

Atanasio Ndongo Miyono (els seus cognoms són també escrits a vegades com Ndong Miyone) (1928? - març de 1969) fou un polític de Guinea Equatorial.

## Biografia

Pertanyia a l'ètnia fang de Río Muni, i els seus pares l'enviaren al seminari de Banapá dels claretians a Fernando Poo. El setembre del 1951 n'és expulsat, amb el bubi Enrique Gori Molubela, per dirigir una vaga en protesta de la mala alimentació, vinculada al naixent moviment independentista Croada Nacional d'Alliberament de la Guinea Equatorial (després reanomenat MONALIGE). Va ser el president del MONALIGE (Moviment Nacional d'Alliberament de Guinea Equatorial), exiliant-se a Algèria i Gabon fins a la constitució del Govern autònom de Bonifacio Ondó el 1964, quan va poder tornar. Va impulsar l'organització de les anomenades "Milicias azules" (o "Jóvenes azules") afins al MONALIGE. Va participar en la Conferència Constitucional (1967-1968) que va elaborar la Constitució de Guinea Equatorial de 1968.
A les eleccions del 22 de setembre de 1968 va obtenir en la primera volta 18.223 vots, i va donar el seu suport per a la segona volta a la candidatura de Francisco Macías Nguema que es presentava pel partit IPGE (Idea Popular de Guinea Equatorial), ocupant el càrrec de Ministre d'Afers exteriors durant el primer govern d'aquest. Va compondre, en col·laboració amb Saturnino Ibongo, Caminemos pisando las sendas de nuestra inmensa felicidad himne nacional des de la independència del país.
Durant la crisi diplomàtica entre Espanya i Guinea Equatorial de 1969, es va enfrontar a Macías, i segons s'afirma, Ndongo es va tirar per una finestra del Palau Presidencial, restant en el sòl cinc hores, i fou apallissat durant aquest espai de temps, i posteriorment empresonat, on va morir en circumstàncies no aclarides. Posteriorment fou acusat també de l'intent de cop d'Estat del 5 de març de 1969 junt a Saturnino Ibongo Iyanga.

## Referències

* ↑ African Elections Database - Elections in Equatorial Guinea
* ↑ A Las Puertas Del 40 Aniversario De La Independencia de Guinea Ecuatorial
* ↑ Macías asume el poder absoluto en Guinea Ecuatorial, diari ABC, 09/03/1969, pàgina 23.
* ↑ Macías instaura una verdadera dictadura en Guinea Ecuatorial, diari ABC, 09/03/1969, pàgina 31 i pàgina 32.
* ↑ Parece que han muerto en Guinea Ecuatorial Bonifacio Ondó y Atanasio Ndongo, diari ABC, 01/04/1969. (Continuación)
* ↑ Marzo de 1969. El segundo golpe de estado de Franco. Más apuntes para la ley de la memoria histórica.

## Enllaços externs

* Atanasio Ndongo Miyono. Article de l'Enciclopèdia.
# Liga Económica

Liga Económica va ser una publicació sobre economia editada a Igualada entre els anys 1926 i 1933.

## Descripció i continguts

Portava el subtítol Publicación mensual.
S'imprimia als tallers de Nicolau Poncell. Tenia vuit pàgines, a dues columnes, amb un format de 27 x 17 cm. El primer número va sortir el mes de juliol de 1926 i l'últim, el 44, el desembre de 1930. Després, van sortir alguns exemplars solts, irregurars en el temps i sense numerar, el darrer dels quals el mes de gener de 1933.
A l'article de presentació deien: «Al agruparse bajo una denominación común las diferentes entidades económicas de Igualada procuraron los elementos directores conservar la organización de cadascuna de ellas en cuanto fuera compatible y adaptable con la única que se constituía. Uno de los componentes de la Liga, la Delegación de la Cámara de Indústria, venía publicando desde hace un año, un Boletín mensual ... acordó la Liga Económica publicar debidamente ampliada esta revista ... Esta publicación constituirá el nexo que mantendrá en relación constante nuestro organismo con dada uno de sus miembros componentes, a los cuales se repartirá gratuitamente». Ve a ser doncs, la continuació del Boletín de la Delegación de la Cámara Oficial de Industria de Barcelona en Igualada.
Tractaven especialment sobre aspectes de la indústria tèxtil i l'adobera, les més arrelades a la ciutat. Alguns articles eren resums de treballs d'altres publicacions i la majoria anaven sense signar, però el qui hi escrivia més habitualment era Manuel Mateu Solà. .

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 372.
* ↑ «Presentació». Liga Económica, 1, 01-07-1926.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 374.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# Universitat Pontifícia Lateranense

La Universitat Pontifícia Lateranense (Pontificia Università Lateranense) és una universitat de l'Estat del Vaticà amb seu a Roma. La universitat, coneguda com la universitat del Papa, també inclou el Pontifici Institut Joan Pau II per a Estudis sobre el Matrimoni i la Família. El Gran Canceller de la Universitat és el cardenal vicari general del Papa per la diòcesi de Roma, o sigui que la universitat està directament sota l'autoritat del Papa. El 2012 hi havia estudiants de més de 100 nacionalitats.
Del 2004 al 2006 es van dur a terme una profunda renovació arquitectònica per ampliar la biblioteca Pius XII i restaurar l'Aula Magna Benet XVI amb l'objectiu de "fer de la lectura i la consulta de textos el tema central de la universitat", segons va demanar el rector Fisichella. La biblioteca conserva 600.000 llibres, alguns del segle xvi, i la majoria de filosofia, teologia, dret canònic i cursos acadèmics. S'hi conserven també 25.000 textos antics en un ambient protegit.

## Referències

* ↑ «Alocución del Santo Padre Juan Pablo II durante su visita a la Universidad Pontificia Lateranense». Libreria Eritrice Vaticana, 16-02-1980 [Consulta: 9 març 2014].
* ↑ Roselli Architetti, King «Ampliación Biblioteca y Restauración Aula Magna Pontificia Università Lateranense». , Plataforma Arquitectura [Consulta: 9 març 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Parc nacional Sairam-Oguem

El Parc nacional Sairam-Oguem (en Kazakh Сайра́м-Өге́м мемлекетті́к ұлтты́қ табиғи́ паркі́) és un parc nacional que està situat en els districtes de Khazigurt, Tole Bi i Tulkibas, a la província del Kazakhstan Meridional del Kazakhstan. Situat a la part nord de la part occidental del Tien Xan inclou els contraforts de la Talas Alataui, així com les matrius de Ugam, Karjantau i Boraldaitau.

## Flora i fauna

El parc inclou set àrees naturals, des de l'estepa, a la falda de la zona alpina. S'ofereix una gran varietat de vida silvestre.Hi ha 59 espècies de mamífers, inclosa la marmota endèmica de Menzbier, al voltant de 300 espècies d'aus i 1635 espècies de plantes, 240 es troben en el Llibre vermell del Kazakhstan.

## Organització

El territori del parc nacional es divideix en tres zones amb diferents formes d'accés: manera protegida (accés tancat), el turisme i l'esbarjo.

## Enllaços externs

* La resolució del govern de la República del Kazakhstan "Sobre l'aprovació de la llista d'especialment naturals protegits territoris Republicans valor" Arxivat 2017-03-21 a Wayback Machine.
* Parc en el lloc web de la Conselleria de turisme i esports del Kazakhstan Arxivat 2008-10-29 a Wayback Machine.
# Petrell de les Bonin

El petrell de les Bonin (Pterodroma hypoleuca) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae), d'hàbits pelàgics que habita al Pacífic nord-occidental, criant a les illes Bonin, Vulcano i les més occidentals de les Hawaii.
# Ecsenius bathi

Ecsenius bathi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall fins als 10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia i Malàisia.

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius bathi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kuiter, R.H., 1992. Tropical reef-fishes of the western Pacific Indonesia and adjacent waters. Gramedia Pustaka Utama, Jakarta, Indonèsia. 314 p.
* ↑ Springer, V.G., 2002. Ecsenius niue, new species of blenniid fish, and new distribution records for other species in the Opsifrontalis species group. Zootaxa 72: 1-6.

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Chen, J.-P., R.-Q. Jan i K.-T. Shao, 1997. Checklist of reef fishes from Taiping Island (Itu Aba Island), Spratly Islands, South China Sea. Pac. Sci. 51(2):143-166.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Héctor Robles

Héctor Rosendo Robles Fuentes (nascut a Santiago de Xile el 7 de setembre del 1971) fou un futbolista professional xilè.
Fou jugador de Palestino, Santiago Wanderers i Coquimbo Unido i internacional amb Xile. Posteriorment ha estat entrenador.

## Referències

* ↑ Profile at BDFA (castellà)
* ↑ Entrenador a soccerway.com
# Athol (Massachusetts)

Athol és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 11.299 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Athol tenia 11.299 habitants, 4.487 habitatges, i 2.970 famílies. La densitat de població era de 133,9 habitants per km².
Dels 4.487 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.475 $ i la renda mediana per família de 41.061$. Els homes tenien una renda mediana de 34.414 $ mentre que les dones 23.156$. La renda per capita de la població era de 16.845$. Entorn del 8,3% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Athol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Athol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Les Amants du Pont-Neuf

Les Amants du Pont-Neuf és una pel·lícula francesa de Leos Carax estrenada l'any 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

Alex (Denis Lavant) viu a París, a prop del pont Nou, a prop de Hans (Klaus Michael Grüber), el seu vell company qui l'ajuda a trobar el son. La seva vida « tranquil·la » és pertorbada per l'arribada de Michèle (Juliette Binoche). Michèle perd la vista, i Alex descobreix l'amor. Junts, viuen, riuen, beuen, ballen al ritme de les orquestres parisenques i sota les llums de les commemoracions del bicentenari de la Revolució francesa.

## Repartiment

* Juliette Binoche: Michèle Stalens
* Denis Lavant: Alex
* Klaus Michael Grüber: Hans
* Marie Trintignant: la veu
* Jean-Louis Airola: l'enganxador de cartells
* Paulette i Roger Berthonnier: els mariners
* Daniel Buain: l'amic vagabund
* Georges Castorp: l'adormit
* Marc Desclozeaux, Pierre Pessemesse, Mestre Bitoun i Johnny Aladama: els adormits
* Chrichan Larson: Julien
* Marc Maurette: el jutge
* Albert Prévost: el comissari
* Édith Scob i Georges Apperighis: la parella en el cotxe
* Marion Stalens: Marion
* Michel Vandestien: el bomber

## Premis i nominacions
### Premis

* 1992: Premi European Film a la millor actriu per Juliette Binoche
* 1992: Premi European Film a la millor imatge per Jean-Yves Escoffier
* 1992: Premi European Film al millor muntatge per Nelly Quettier
* 1994: Sant Jordi a la millor actriu estrangera per Juliette Binoche

### Nominacions

* 1992: Nominació al César a la millor actriu per Juliette Binoche
* 1992: Nominació al Cèsar als millors decorats per Michel Vandestien
* 1993: Nominació al BAFTA al millor film no anglòfon
* 2000: Nominació al Premi Chicago Film Critics Association (CFCA) al millor film en llengua estrangera

## Al voltant de la pel·lícula

El rodatge del film coneix múltiples accidents: l'actor principal (Denis Lavant) es fereix el polze reparant una sivella de sabata suposant la parada del rodatge durant un mes (només es rodaran les escenes estàtiques, Leos Carax, el director, supera els retards i el pressupost, una decoració del pont ha de ser construïda a Lançargues prop de Montpeller, etc. Tanmateix, després d'haver rebut el finançament de tres productors successius, l'aportació final de Christian Fechner permet al film de sortir l'octubre 1991. Rep una acollida crítica moderada, a la vegada enaltida per la premsa dita «seriosa» i rebaixada per la premsa «gran públic». El periodista Marc Esposito escriu un article en què reprotxa al director el seu sadisme amb Juliette Binoche, que havia compartit la seva vida alguns anys abans.

## Referències

* ↑ «Les Amants du Pont-Neuf». esadir.cat.
* ↑ «Les Amants du Pont-Neuf». The New York Times.
* ↑ Jean-Baptiste Viaud, Site Arte, L'envers du décor
* ↑ Marjorie Lenhardt, Site Psychologies, Juliette Binoche en images
# Ubeda

    Per la ciutat del mateix nom a Espanya, vegeu Úbeda
Ubeda és una pedania pertanyent al municipi d'El Pinós en la comarca del Vinalopó Mitjà, del País Valencià. Està situada uns 7 km. al nord-est d'El Pinós. Té 73 habitants (INE 2006).
Els habitants d'Ubeda parlen el valencià de la zona, és a dir, la varietat "alacantí" amb els seus localismes propis.
# Petrell de la Reunió

El petrell de Reunió (Pseudobulweria aterrima) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) conegut per uns pocs exemplars. Cria a l'illa de Reunió, a l'oceà Índic.
# Neoperla punan

Neoperla punan és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malàisia: Borneo.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zwick, P., 1986. Aquatic Insects 8(1):44.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Bornean species of the stonefly genus Neoperla (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Uber Gradella

Uber Gradella (Màntua, 14 de juny de 1921 - Roma, 6 de gener de 2015) va ser un futbolista italià que jugava en la posició de porter.

## Carrera esportiva

Va debutar com a futbolista el 1937 amb el Mantova FC després d'haver-se format al planter del club. En 1939 va deixar el club per fitxar pel Hellas Verona FC durant una temporada, quedant tretzè a la Serie B. El 1940 va fitxar per la SS Lazio. La seva millor posició en lliga amb el club va ser una quarta posició el 1942, i en la Copa d'Itàlia, arribant a semifinals el 1941. El 1944, després de ser l'equip suspès de l'activitat oficial pel conflicte armat, va marxar a l'AS Biellese 1902 per un any. Després d'un altre any al Novara Calcio, va tornar a la SS Lazio el 1945 fins al 1949, any en el qual es va retirar com a futbolista. Va morir el 6 de gener de 2015 a Roma a 93 anys.

## Clubs

| Club | Any | Partits |
| Mantova FC | 1937 - 1939 | 1 |
| Hellas Verona FC | 1939 - 1940 | 33 |
| SS Lazio | 1940 - 1944 | 77 |
| AS Biellese 1902 | 1944 - 1945 | ? |
| Novara Calcio | 1945 | ? |
| SS Lazio | 1945 - 1949 | 75 |

## Referències

* 1 2 Santi, Carlo. «Lazio in lutto: è morto Uber Gradella storico portiere degli anni Quaranta» (en italià). Il Messaggero, 06-01-2015. [Consulta: 9 gener 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a worldfootball