OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enric Franch Miret

Enric Franch Miret (Barcelona, 1943 - 31 de març de 2024) fou un dissenyador català.

## Biografia

Va iniciar la seva tasca professional el 1968. Ha estat membre de diferents associacions de disseny com l'ADP, l'ADI-FAD, el BEDA o la Design Research Society. Va ser vocal (1976-79) de la junta del FAD sota la presidència d'Antoni de Moragas.
Franch va dirigir DPC (Disseny i Produccions Culturals), estudi professional de disseny integral dedicat principalment al desenvolupament de treballs de conceptualització i de projectes de disseny per a la indústria privada i institucions públiques que operen en el sector de la cultura. També va col·laborar en nombroses publicacions i imparteix classes en diferents institucions. Va ser comissari de la Primavera del disseny el 1995 i el 1997. Franch va rebre nombrosos premis i entre els seus dissenys més representatius es troba el llum de taula Calder (1976). Frattini, Gianfranco Padova, Itàlia, 1926.

## Referències

* ↑ Simon, Lluís. «Mor als 81 anys Enric Franch, un dels referents del disseny a Catalunya». El Punt Avui, 04-04-2024. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Tur, Antoni Ribas. «Mor el dissenyador Enric Franch als 81 anys». Ara.cat, 02-04-2024. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Mugilogobius myxodermus

Mugilogobius myxodermus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de la República Popular de la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elizabethville

Elizabethville és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.344 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elizabethville tenia 1.344 habitants, 579 habitatges, i 353 famílies. La densitat de població era de 961 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 579 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,7% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.406 $ i la renda mediana per família de 40.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.659 $ mentre que les dones 25.054 $. La renda per capita de la població era de 18.077 $. Entorn del 6,6% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elizabethville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elizabethville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dendrophryniscus

Dendrophryniscus és un gènere d'amfibis de la família dels bufònids que és endèmic del Brasil.

## Taxonomia

* Nom binomial
* Dendrophryniscus berthalutzae (Izecksohn, 1994)
* Dendrophryniscus bokermanni (Izecksohn, 1994)
* Dendrophryniscus brevipollicatus (Jiménez de la Espada, 1871)
* Dendrophryniscus carvalhoi (Izecksohn, 1994)
* Dendrophryniscus leucomystax (Izecksohn, 1968)
* Dendrophryniscus minutus (Melin, 1941)
* Dendrophryniscus stawiarskyi (Izecksohn, 1994)

## Referències

* «Amphibian Species of the World - Dendrophryniscus». [Consulta: 12 abril 2008].
# Dibromometà

El dibromometà és un halometà amb la fórmula ${\ce {Ch2Br2}}$. És insoluble en aigua, però molt soluble en dissolvents orgànics i té major densitat que l'aigua. És un líquid incolor amb una olor agradable. És un membre de la classe dels bromometans que són metans substituïts per dos àtoms de brom.

## Estat natural

Es produeix de manera natural per les algues marines que l'alliberen als oceans. Deixar-lo al sòl produeix la seva evaporació i filtració a terra. Posar-lo en aigua causa la seva desaparició per volatilització amb una mitjana de vida de 5,2 hores. No té cap efecte significant a la degradació biològica. A l'atmosfera es perd per la reacció amb els radicals d'hidroxils creats fotoquímicament. La durada estipulada d'aquesta reacció és d'uns 213 dies.

## Preparació

El dibromometà és preparat comercialment amb diclorometà i bromoclorometà:
6 CH₂Cl₂ + 3 Br₂ + 2 Al → 6 CH₂BrCl + 2 AlCl₃
CH₂Cl₂ + HBr → CH₂BrCl + HCl
Aquest procés requereix triclorur d'alumini com a catalitzador. El producte del bromoclorometà de qualsevol de les dues reaccions pot reaccionar d'una manera similar:
6 CH₂BrCl + 3 Br₂ + 2 Al → 6 CH₂Br₂ + 2 AlCl₃
CH₂BrCl + HBr → CH₂Br₂ + HCl
Al laboratori, es prepara des de bromoform utilitzant arsènic sòdic i hidròxid de sodi:
CHBr₃ + Na₃AsO₃ + NaOH → CH₂Br₂ + Na₃AsO$_4$ + NaBr
Una altra manera de preparar-ho és amb diiodometà i brom.

## Usos

El dibromometà s'empra com a dissolvent, fluid de mesura, i a la síntesi orgànica (normalment com a H-NMR international standard). És útil per a tornar els catecols als seus derivats metilendiòxids. Té un paper com un metabòlit marí i un metabòlit d'algues. És un membre dels bromometani i un bromohidrocarbur.

## Referències

* https://pubchem.ncbi.nlm.nih.gov/compound/3024
# Confederación Sindical Galega

Confederación Sindical Galega (CSG) va ser un sindicat nacionalista gallec que es va formar com una escissió de la Unió Sindical Obrera (USO) en 1980. Va celebrar el seu primer congrés al setembre de 1980, i bona part dels quadres triats eren membres del Partit Socialista Gallec. El setembre del 1982 es va integrar en la Intersindical Nacional dos Traballadores Galegos (INTG). Silo Castro fou el seu secretari nacional de coordinació.
# Torre del Felipet

La Torre del Felipet és un edifici del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La torre fou concebuda com a estiuegi. Planta quadrada. L'accés principal a l'interior es fa des del c/ Rocafort, tot i que pels darreres també té entrada. El portal d'entrada, de mig punt, està emmarcat per motllures. A cada lateral té tres finestres. L'interior està distribuït en tres cossos o sales que a la vegada (excepte el central) es reparteixen en altres dependències més petites. La planta baixa conserva treballs en guix a la part central dels sostres de gairebé totes les dependències. El cos central sobresurt un pis més que els laterals, formant una glorieta que queda il·luminada amb sis finestretes separades per pilars. Al cantó de llevant, una torreta amb tres finestres corona la casa. El ràfec de la teulada sobresurt bastant dels murs. La casa és envoltada per un jardí.

## Història

Aquesta casa es va construir al mateix temps que s'estava edificant l'església nova. El 1914 ja estava acabada; els seus darreres eren tot camps de vinyes.
Fou la primera casa del que després seria l'eixample d'Artés. El carrer Rocafort i el carrer Catalunya no s'urbanitzaren fins després de la guerra civil, especialment entre 1940-45. La casa fou feta construir per Felip Vergés, de Barcelona, casat amb una hereva del mas Ferreres, d'aquí li ha pervingut el nom de cal Felipet. En temps de la guerra va ser col·lectivitzada, va ser seu de la CNT-FAI; hi van viure refugiats i acabada la guerra va passar a la Falange Española que a la vegada la va vendre a un particular: Jaume Serra i Lladó, avantpassat dels actuals propietaris.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Felipet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Euphorbieae

Euphorbieae és una tribu de plantes de la família de les Euphorbiaceae. Comprèn 3 subtribus i 6 gèneres.
    Subtribu Anthosteminae
       Anthostema
       Dichostemma
    Subtribu Euphorbiinae
       Cubanthus
       Euphorbia
    Subtribu Neoguillauminiinae
       Calycopeplus
       Neoguillauminia

## Vegeu també

* Taxonomia de les Euforbiàcies
# Enric Francisco i Montlleó

Enric Francisco i Montlleó (Mataró, 11 de març de 1999) és un pilot d'enduro català que va guanyar la Copa del món d'enduro en categoria EJ2 i el campionat d'Espanya d'E3 el 2019. Actualment forma part de l'equip oficial de KTM WP Eric Augé, amb el qual disputa els campionats d'Espanya i del món d'enduro.

## Trajectòria esportiva

Enric Francisco va començar a portar motocicletes a 6 anys i ben aviat va començar a competir en enduro, inicialment als campionats de Catalunya i d'Espanya. El 2016 va guanyar el campionat d'Espanya Júnior i el Trofeo Nacional de 125 cc i va debutar al mundial d'Enduro Youth. El 2019, integrant l'equip de la RFME dirigit per Ivan Cervantes, va protagonitzar una bona temporada amb la seva KTM al mundial d'Enduro Júnior, amb nou victòries i dos segons llocs a les 14 jornades. A la darrera prova, celebrada a Embèrt, Occitània, es proclamà guanyador de la Copa del Món d'Enduro Junior 2, mentre que Andrea Verona, el campió de la Copa Junior 1, aconseguia el títol absolut del campionat.
El 2020, Francisco va fitxar per Sherco per a competir en categoria E3 als campionats estatal i mundial. Tant aquella temporada com la següent, però, va patir diverses lesions i no va aconseguir cap resultat destacable. De cara a la temporada del 2022, recuperat ja de les lesions, Francisco tornà a KTM, aquesta vegada a l'equip oficial d'Eric Augé.

## Palmarès

* Guanyador de la Copa del Món d'enduro EJ2 (2019)
* Campió d'Espanya d'enduro E3 (2019)
* Campió d'Espanya d'enduro Júnior (2016)
* Guanyador del Trofeu d'Espanya d'enduro Júnior (2016)

## Referències

* 1 2 «El mataroní Enric Francisco i Montlleó campió mundial júnior d'Enduro». totmataro.cat. Tot Mataró, 01-10-2019. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «Enric Francisco se corona como nuevo Campeón del Mundo de Enduro» (en castellà). super7moto.com, 2019. [Consulta: 31 març 2022].
* 1 2 «Enric Francisco competirá en el Mundial y el Nacional 2022 con el equipo WP Eric Augé» (en castellà). enduromagazine.com, 09-12-2021. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «RFME Campeonatos de España de Enduro» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 21-11-2019. Arxivat de l'original el 29 de gener 2021. [Consulta: 30 març 2022].
* ↑ «5 Minutos con: Enric Francisco, nuevo piloto Sherco en el Mundial de EnduroGP» (en castellà). enduro21.com, 11-02-2020. [Consulta: 31 març 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Enric Francisco al Web d'EnduroGP Arxivat 2022-04-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Mustafà ibn Mahmud

Mustafà ibn Mahmud (àrab: أبو النخبة مصطفى باشا باي) (Tunis, agost de 1786 - la Goleta, 10 d'octubre de 1837) fou bei de Tunis de la dinastia husaynita de Tunísia de 1835 a 1837.
Era fill de Mahmud ibn Muhammad i el germà petit d'al-Husayn II ibn Mahmud, i fou designat hereu pel seu germà el 1824 i el va succeir quan va morir el 20 de maig de 1835. El 15 de desembre següent fou nomenat general de l'exèrcit otomà.
El febrer de 1837, sota consell del gran visir Sidi Rashid al-Shakir Sahib al-Tabaa va fer un cens dels joves del àis entre 10 i 25 anys per reclutar-los per l'exèrcit; la població de la ciutat, que fins aleshores estava lliure de servir a l'exèrcit, es va enfurismar, i es va crear una gran tensió. Els notables van fer saber que el projecte violava els privilegis tradicionals dels ciutadans. El bey però mantenia el seu pla, i només el va abandonar per una revolta de les tribus de l'oest del país, fent necessari l'enviament a la zona de l'exèrcit; suprimida la rebel·lió el projecte fou arxivat. L'instigador, el gran visir, fou executat l'11 de setembre de 1837 al palau del Bardo; el bey el va acusar de conspirar contra la dinastia i contra la seva vida. El va substituir un altre mameluc de nom Mustafà Khaznadar, antic esclau d'origen grec, que tenia només 21 anys.
Va morir pocs dies després, el 10 d'octubre de 1837 i el va succeir el seu fill Ahmad I ibn Mustafà.

## Bibliografia

* El Mokhtar Bey, Les Beys de Tunis 1705-1957. Tunis, 2002.
# Font del Vinyal (Senyús)

La Font del Vinyal és una font de l'antic poble de Perauba al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Antigament pertanyia a l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca.
Està situada a 1.169 m d'altitud, als Rocs de la Torre de Senyús, al nord-oest de l'Obaga del Vinyal i al sud-est de la Rebolleda, a prop i al sud-est del Pas del Caragol.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Cós (l'Esquirol)

El Cós és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (8x7) coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a façana orientada a migdia. Consta de planta i primer pis. Presenta dos cossos antics, adossats a la planta original, de característiques molt semblants a aquesta. Un és un cobert i l'altre són corts i habitatge al primer pis. Les obertures no presenten cap eix composició. A la façana O hi ha un annexa modern de pedra més gran, utilitzat com a residència dels amos. Les restes del cos original i els emmarcaments d'algunes obertures són de pedra picada.

## Història

No està documentada, no obstant sembla que fou un masia de certa importància, puix que disposava de tres masoveries. Apareix mencionat en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com casa de pagès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. [Barcelona]: Generalitat de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans, 2009. ISBN 978-84-393-8146-4.
* 1 2 «El Cos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Columna Connolly

La Columna Connolly va ser una petita unitat de voluntaris irlandesos integrats en el batalló Lincoln i que va formar part de la XV Brigada Internacional en suport de la República durant la Guerra Civil espanyola. La denominació escollida ho va ser en honor del líder socialista irlandès James Connolly, executat el 1916 per la seva participació en l'Aixecament de Pasqua.
A l'inici del conflicte, el republicà esquerrà irlandès Peadar O'Donnell es trobava a Barcelona per a l'obertura de les Olimpíades Populars. L'esclat de la guerra el va impulsar a mobilitzar unitats de voluntaris en suport del Front Popular entre els membres de l'Exèrcit Republicà Irlandès (IRA) i altres activistes nacionalistes. Va ser també una reacció enfront de la creació de la Brigada Irlandesa, d'orientació feixista, que va agrupar a voluntaris que van combatre a favor del bàndol nacional també en la guerra espanyola.
Els primers integrants de la Columna van arribar a Espanya el desembre de 1936 amb Frank Ryan liderant el grup i es van instal·lar a Albacete, punt de concentració de tots els brigadistes. El conflicte amb Gran Bretanya que mantenien els irlandesos va impedir que s'integressin en el Batalló Britànic, quedant enquadrats en el batalló nord-americà Lincoln.
El nombre exacte de membres de la Columna al llarg de la seva estada a Espanya no ha estat fixat, però la majoria dels historiadors coincideixen a afirmar que estaria pròxim a uns 150 homes. Van participar en diferents batalles, com la de Madrid, la del Jarama (on van sofrir importants baixes) i la de l'Ebre. El líder del grup, Ryan, va ser ferit i, després de recuperar-se en el seu país, va tornar participant en el front d'Aragó, però fou capturat i dut al camp de presoners de Miranda de Ebro, on va ser sentenciat a mort. Tanmateix, la intervenció del president d'Irlanda, Eamon de Valera, va permetre que li fos commutada la pena capital per la de trenta anys de presó.
El setembre de 1938 els supervivents de la columna van tornar a Irlanda.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la unitat, (anglès)
* Article de Emmet O'Connor en el Journal of the Waterford Archaeological & Historical Society, vol. 61 de 2005. (anglès)

## Bibliografia

* O'Riordan, Michael. Connolly Column: The story of the Irishmen who fought for the Spanish Republic 1936-1939. Torfaen: Warren & Pell, 2005. ISBN 0-9548904-2-6.
# Tàntal (desambiguació)

«Tàntal» té aquests significats:
* Tàntal, element químic
* Tàntal (fill de Zeus), rei mitològic de Lídia
* Tàntal (fill de Tiestes)
* Tàntal (ocell), cigonya del gènere Mycteria
* Tàntal de Frígia, vers 1300 aC
* Tàutal, llatí Tautalus, general lusità
Viccionari
# Fedra (Jean Racine)

Fedra (títol original en francès, Phèdre o Phèdre et Hippolyte) és una obra de teatre escrita l'any 1677 per Jean Racine i que es basa en el mite clàssic grec de Fedra, i concretament inspirada en la tragèdia llatina del mateix nom escrita per Sèneca. La peça de Jean Racine consta de cinc parts escrites en versos alexandrins. Aquesta obra teatral va ser un fracàs tal que, com a conseqüència, Racine va decidir deixar la dramatúrgia per a dedicar-se a ser historiador de Lluís XIV de França. Només escriurà dues obres teatrals més a la seva vida, anys més tard, Esther (1689) i Athalie (1691), totes dues basades en temes bíblics.

## Tema

El tema repren un mite de la cultura clàssica. La història tracta sobre l'amor prohibit, Fedra s'acaba de casar amb Teseu (fill d'Egeu, rei d'Atenes) quan s'enamora d'Hipòlit, fill que Teseu havia tingut amb l'amazona Antíope. L'amor és tractat com una malaltia de la qual a més de Fedra, són preses la seva germana Ariadna i la seva mare Pasífae.

## Teatre francès del segle XVII

El segle d'or del teatre en francès és el XVII, i hi destaquen Molière, a les comèdies, i Racine i Pierre Corneille als drames. La diferència principal d'estil entre Racine i Corneille és que el primer té una concepció del món més pessimista, al qual les passions dels personatges sovint condueixen a la mort, mentre que Corneille fa passar dificultats als seus personatges, però aquests solen acabar superant-les.

## L'autor

L'autor és Jean Racine, considerat un dels mestres de la tragèdia a la literatura francesa. Es va quedar orfe als quatre anys, i llavors es va quedar a càrrec de les monges jansenistes de l'abadia de Port-Royal, a París. Segons el jansenisme, l'home és feble front a l'atracció vers el pecat i només Déu el pot salvar. Va rebre una sòlida formació moral jansenista que el va marcar tota la vida.
El món relacionat amb el teatre, i concretament escriure teatre, era considerat escandalós a la seva època, però Racine es va rebel·lar i ho va fer de tota manera, amb peces dramàtiques que s'inspiraven de l'antiguitat amb la intenció de donar-les una mica de dignitat i prestigi. De tota manera la seva carrera com a dramaturg no va ser gaire llarga, va tenir un notable èxit amb Andròmaca (1667) i va ser molt prolífic de 1664 a 1677, però el fracàs de Fedra el va acabar de convèncer per a deixar el teatre.

## Traduccions al català

* 1913/1926. Fedra de Joaquim Ruyra.
* 1964. Fedra de Bonaventura Vallespinosa.
* 1999. Fedra de Modest Prats.
* 2001. Fedra de Josep Maria Vidal.
* 2015. Fedra de Sergi Belbel.

## Bibliografia

* Littérature progressive du français. Niveau avancé. De Nicole Blondeau i Ferroudja Allouache. Editorial Clé International, 2005. ISBN 978-209-033731-0 (francès)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Littérature progressive du français. Niveau avancé., pàg. 30. De Nicole Blondeau i Ferroudja Allouache. Editorial Clé International, 2005. ISBN 978-209-033731-0 (francès)
* ↑ Història del teatre Arxivat 2012-09-28 a Wayback Machine. (castellà)
# Font (Mollet del Vallès)

La Font és una font pública modernista de Mollet del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És obra de l'arquitecte Domènec Sugrañes i Gras.

## Descripció

S'alça al bell mig de la plaça Prat de la Riba. De planta quadrada, formada per tres cossos ben diferenciats: la base d'obra vista, on hi ha quatre brolladors; un cos central recobert de petites rajoles ceràmiques blaves i blanques, on es reprodueixen motius aquàtics; i un tercer cos de ferro forjat, resolt amb quatre fanals, culminant la composició.
Obra de l'arquitecte Domènec Sugrañes i Gras fou bastida el 1921 per Pere Solà amb forja de Joan Fortuny. Fou enderrocada el 1961 durant una remodelació de la plaça però el 1983, a iniciativa de l’Associació de Veïns del Centre, es va fer una subscripció popular i es va reconstruir la font.
Constitueix una fita visual molt important dins el conjunt urbà de la plaça Prat de la Riba.

## Referències

* 1 2 «Font - Mollet del Vallès». Arquitectura Modernista.
* 1 2 3 «Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ «La Font modernista de la Plaça Prat de la Riba de Mollet del Vallès.». Fonts naturals, aigua, muntanya i més.

## Enllaços externs

* Escultures i monuments de Mollet del Vallès Arxivat 2019-05-07 a Wayback Machine., a la pàgina web de l'Ajuntament
# Mustafà Naima

Mustafà Naim conegut com a Naima (Alep, 1655 - Patres, 1716) és considerat el primer historiador oficial de l'Imperi Otomà. Era fill d'un genísser. El 1698 o 1699 el gran visir Amudja-zade Husayn Paixà li va encarregar escriure una història dels otomans. Hi va treballar fins al 1704. Va utilitzar cròniques d'autors anteriors, algunes perdudes avui. Va ocupar diversos càrrecs menors i el 1714-1715 va estar a la campanya de Morea en un lloc administratiu. La seva obra és coneguda com a Tarikh-i Naima i està escrita en forma d'annals cobrint els anys 1591 a 1660. Va recollir dades per continuar fins al 1689 però no es van publicar i els apunts es van perdre.

## Referències

* ↑ Tikkanen, Amy. «Mustafa Naima | Turkish historian» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 01-01-2020. [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ «Mustafà Naima». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopèdia de l'Islam. VII, p. 917-918.