OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat del món de ciclisme en pista de 2021 – Scratch femení

La competició de Scratch femenina al Campionat del món de ciclisme en pista de 2021 es va celebrar el 20 d'octubre del 2021.

## Resultats

La cursa va començar a les 19:35. La primera ciclista a creuar la línia d'arribada sense perdre una volta és la guanyadora.
| Posició | Nom | País | Voltes perdudes |
| 1 | Martina Fidanza | Itàlia | |
| 2 | Maike van der Duin | Països Baixos | |
| 3 | Jennifer Valente | Estats Units | |
| 4 | Maggie Coles-Lyster | Canadà | |
| 5 | Hanna Tserakh | Belarús | |
| 6 | Victoire Berteau | França | |
| 7 | Alžbeta Bačíková | Eslovàquia | |
| 8 | Daria Pikulik | Polònia | |
| 9 | Petra Ševčíková | Txèquia | |
| 10 | Neah Evans | Regne Unit | |
| 11 | Tania Calvo | Espanya | |
| 12 | Anita Stenberg | Noruega | |
| 13 | Olivija Baleišytė | Lituània | |
| 14 | Yumi Kajihara | Japó | |
| 15 | Tetyana Klimchenko | Ucraïna | |
| 16 | Aline Seitz | Suïssa | |
| 17 | Verena Eberhardt | Àustria | |
| 18 | Victoria Velasco | Mèxic | |
| 19 | Amber Joseph | Barbados | |
| 20 | Johanna Kitti Borissza | Hongria | |
| 21 !– | Maria Martins | Portugal | No va començar |

## Referències

* ↑ Schedule
* ↑ Start list
* ↑ Final results
# Zenó de Solos

Zenó (en grec antic: Ζήνων, llatí: Zenon) fou un escultor grec nadiu de Solos de Cilícia.
El seu nom s'ha trobat a una inscripció a Lindos, com l'autor d'una de les estàtues de bronze dels ἱεραγεύσαντες (potser sacerdot o el que fa els sacrificis) d'Atena Líndia i Zeus Polieu, que hauria esculpit juntament amb Sosípatre de Solos.

## Referències

* ↑ Sosipater and Zenon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 883
# Sant Jaume de la Manresana

Sant Jaume és una església que va ser la parròquia del terme del castell de la Manresana, documentat des del 1066. L'església és al mig del nucli de la Manresana, que forma un sol nucli urbà amb Sant Ramon.
L'actual església es va construir l'any 1742, tal com indica una placa de pedra ubicada a la façana principal, damunt de la porta d'accés, tot i que conserva a la part baixa dels murs nord i est restes de l'antiga església romànica. En concret a la part baixa del mur nord i el mur absidal fins a una alçada d'uns dos metres. Això ens permet deduir que originàriament era un edifici d'una sola nau, potser coberta amb volta de canó, amb un absis semicircular aixecat sobre un alt sòcol.
Pel que fa a l'església conservada actualment, data del segle xviii, està realitzada amb paredat, exceptuant els extrems de l'edifici, amb absis recte i coberta a dues aigües.
A la façana principal hi ha la porta d'accés amb llinda superior i brancals decorats i amb la presència a la part superior d'una placa ovalada adossada amb una altra de quadrada, on apareix una inscripció, molt malmesa a causa de l'erosió, on es pot llegir l'any de construcció de l'edifici, l'any 1742. Per damunt, hi ha una fornícula en forma de petxina a la part superior on al seu interior hi ha una imatge romànica del patró de l'església, Sant Jaume, molt malmès a causa de l'erosió de la pedra. Finalment, a la part superior de la façana s'obra una rosassa per il·luminar l'interior del temple.
Adossat a la dreta de la façana principal, hi ha situat el campanar de torre de base quadrangular, amb la presència als cantells de la part superior d'un rebaix que comporta una estructura octogonal, amb la presència de quatre obertures amb arc de mig punt rebaixat per les campanes, coronat per una balustrada superior realitzada amb maó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Jaume de la Manresana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Ernst Rudorff

Ernst Rudorff (Berlín, 18 de gener de 1840 - Berlín, 31 de desembre de 1916) fou un compositor i professor de música alemany, també un dels fundadors del moviment de protecció de la naturalesa.
Nascut a Berlín, Rudorff va estudiar piano amb Woldemar Bargiel del 1852 al 1857 abans de matricular-se al Conservatori de Leipzig el 1859, on va estudiar sota Ignaz Moscheles, Louis Plaidy i Julius Rietz. També fou deixeble privat de Moritz Hauptmann i Carl Reinecke.
El 1865 es va convertir en professor de piano al Conservatori de Colònia i va fundar el "Bach-Verein Köln" el 1867. Es va traslladar a Berlín el 1869 i, durant quatre dècades, es va retirar el 1910, va ser el professor titular de piano a la "Hochschule" de Berlín. També va dirigir la "Stern Gesangverein" entre els anys 1880 i 90, succeint a Max Bruch.
Entre els seus estudiants hi figuraven:
* Moritz Mayer-Mahr,
* Lazzaro Uzielli,
* Backer-Grøndahl,
* Wilhelm Berger,
* Leo Blech,
* Gerard von Brucken Fock,
* Leopold Godowsky,
* Siegfried Ochs,
* Alexandre Rey Colaço,
* Clemens Schmalstich,
* Carl Schuricht´
* Alfred Sormann.
Entre les seves obres destaquen:
* Simfonies Núm. 1 in B flat, Op. 31; Núm. 2 en re menor, op. 40; Núm. 3 en edat menor, op. 50;
* Serenates per a orquestra (Op. 20 en A; Op. 21 en G);
* tres obertures, a Märchen vom blonden de Ekstert de Ludwig Tieck (Op. 8); a Otto der Schütz (Op. 12); Ouverture Romantische (Op. 45);
* Ballade en 3 moviments per a orquestra (Op. 15);
* Variationen per a orquestra (Op. 24);
* Romança per a violí i orquestra (Op. 41);
* Der Aufzug der Romanze (llibret de Ludwig Tieck) per a solista, cor i orquestra (Op. 18);
* Gesang an die Sterne (llibret de Friedrich Rückert) per a sis veus amb orquestra;
* Herbstlied (Op. 43);
* Sextet de cordes en A (Op. 5), i moltes cançons.
Rudorff també va orquestrar la fantasia de Franz Schubert en Fa menor; va editar la partitura completa de Weber, Euryanthe i els concerts de piano i les sonates de piano de Mozart; i publicà cartes de Weber a Heinrich Lichtenstein (1900). La seva correspondència amb Brahms i Joachim també ha estat publicada a les col·leccions de les dues últimes cartes.

## Referències

* Nicolas Slonimsky, ed. (1958). "Rudorff, Ernst Friedrich Karl". Baker's Biographical Dictionary of Musicians (5th ed.). p. 1388.
* This article or an earlier version incorporates text from the 3rd edition (1919) of Baker's Biographical Dictionary of Musicians, a publication now in the public domain.
# Callogobius centrolepis

Callogobius centrolepis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Java, les Moluques, les Illes Marshall, Samoa i les Maldives.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F. 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Randall, J.E. i M. Goren 1993. A review of the gobioid fishes of the Maldives. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (58):1-37, 5 pls.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Antoni Parella i Trallero

Antoni Parella i Trallero (Alcorisa, Baix Aragó, 5 d'agost de 1937, Palamós, 29 de desembre de 2022) fou un jugador d'hoquei sobre patins català.
Antoni Parella va néixer el dia 5 d'agost, pero per culpa de la guerra, no el van inscriure fins al 14 de setembre a Alcorisa (Terol), l'any 1937, però als pocs mesos retornà a Catalunya, fixant la seva residència a Barcelona. Començà a l'infantil del Turó, passant la següent temporada al RCD Espanyol. Va jugar set temporades a l'Espanyol, jugant a l'infantil, juvenil i reserva. A continuació fitxà per CP Vic (1953) i CP Igualada OAR (1954), fins que l'any 1956 ingressà al CP Voltregà, club on passà la major part de la seva carrera, fins a l'any 1967, excepte una nova breu estada al Vic. Els darrers clubs en que jugà foren el SF Espona Terrassa i el CP Vilanova, on també fou entrenador. Fou internacional amb Espanya en categories inferiors (1953-1956), on fou campió d'Europa. Amb la selecció absoluta fou campió europeu l'any 1957 i del món el 1964. Fou més de 100 vegades internacional. Va morir el 29 de desembre de 2022.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Copa d'Europa d'hoquei sobre patins masculina: 1965-66
* 1 Copa de les Nacions d'hoquei sobre patins masculina: 1961
* 1 Campionat de Catalunya d'hoquei sobre patins: 1959, 1963 i 1965
* 1 Lliga espanyola d'hoquei sobre patins masculina: 1965-65
* 2 Copes espanyoles d'hoquei sobre patins masculina: 1959-60 i 1964-65

### Selecció espanyola

* Campionat del Món:
** 1964
* Campionat d'Europa:
** 1957
* Campionat d'Europa juvenil:
** 1955
* Copa de les Nacions:
** 1957, 1959, 1960
* Copa Llatina:
** 1958, 1963

## Referències

* 1 2 3 4 «La selección española». La Vanguardia. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 «Esquela de Ton Parella i Trallero». La Vanguardia. [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ «Antoni Parella i Trallero». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Los protagonistas». Mundo Deportivo, 28-05-1964. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Campeonato de Cataluña». Mundo Deportivo, 08-03-1956. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Ha sido designada la selección...». Mundo Deportivo, 25-10-1961. [Consulta: 1r octubre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Antoni Parella i Trallero - RinkHockey.net (anglès)
# Zenó de Mindos

Zenó de Mindos, en llatí Zenon, en grec antic Ζήνων, fou un escriptor grec d'època desconeguda.
És esmentat per Diògenes Laerci com l'autor d'alguns epigrames i algunes altres composicions. Alguns erudits han identificat Zenó, el nom que dona Diògenes Laerci, amb aquest Zenó de Mindos, que esmenten Eusebi de Cesarea, Teodoret i Esteve de Bizanci entre d'altres.

## Referències

* ↑ 6.Zenon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1318
# Segurina

La segurina, també anomenada securina, és una proteïna encarregada de la unió dels cromosomes abans de la separació d'aquests, que actua durant l'anafase, abans de ser degradada pel complex apc-cdc20 ubiquitina ligasa.
La seva tasca consisteix a protegir la cohesina de la degradació que patirà a posteriori de mans de la separasa, inhibint a aquesta última. En l'anafase, l'APC/C (Complex Promotor d'Anafase) marca la segurina per la degradació. Quan aquesta és destruïda, la separasa entra en la seva forma activa degradant la cohesina que manté unides les cromàtides i així permet la seva separació cap a les cèl·lules filles.
Tanmateix durant la meiosi I, concretament al centómero durant l'anafase I, l'encarregada d'estabilitzar a la cohesina serà la shugoshina. Aquest fet és un dels motius que permet que es porti a terme la segregació independent dels cromosomes homòlegs.

## Referències

* ↑ Morgan, David O. The cell cycle: principles of control. Londres: New Science Press / Oxford University Press, 2007. ISBN 0-87893-508-8.
# Oulad Amrane

Oulad Amrane (àrab أولاد عمران) és una comuna rural de la província de Sidi Bennour de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.252 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Església de la Preciosíssima Sang de Nostre Senyor Jesucrist (Roma)

L'Església de la Preciosíssima Sang de Nostre Senyor Jesucrist és un lloc de culte catòlic de Roma, seu de la parròquia homònima, al barri del Tor di Quinto, a Via Flaminia, 732/T.

## Història

La parròquia va ser erigida el 22 d'octubre de 1957 amb el decret del cardenal vicari Clemente Micara "Etsi antistitem", i pertany a la Prefettura XIII.
La parròquia rebé la visita de Sa Santedat Joan Pau II el 17 d'octubre de 1993, celebrant-hi la missa.

## El títol cardenalici

El títol cardenalici de Preciosíssima Sang de Nostre Senyor Jesucrist (en llatí: Titulus Pretiosissimi Sanguinis Domini Nostri Iesu Christi) va ser creat pel Papa Benet XVI mitjançant la butlla Purpuratis Patribus del 24 de novembre de 2007.

### Cardenals titulars

* John Njue, des del 24 de novembre de 2007

## Referències

* ↑ «Omelia del Santo Padre Giovanni Paolo II del 17 ottobre 1993 presso la Parrocchia del Preziosissimo Sangue di N.S.G.C.», 03-01-2016.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la parròquia (italià)
* El títol cardinalici a www.catholic-hierarchy.com (anglès)
* Butlla Purpuratis Patribus, AAS 99 (2007), p. 1028 (llatí)
# Cabeza guateada

La cabeza guateada és un plat típic de la gastronomia de l'Argentina. Es prepara amb el cap d'una vaca, condimentat i protegit amb mantes, el qual es cuina soterrat a terra. Aquest plat forma part de l'herència cultural dels pobles originaris que encara es conserva a l'Argentina.

## Referències

* ↑ Boletín de la Academia Argentina de Letras, Volumen 36 (en castellà pàgines=44-4). Academia Argentina de Letras, 1971.

## Vegeu també

* Pachamanca
# Talpa (ciutat antiga)

* Per a altres significats, vegeu «Talpa».
Talpa era una ciutat del principat de Tegarama.
Quan els hurrites van atacar la ciutat de Kinza, Subiluliuma I, que segurament era encara príncep hereu, va marxar contra ells. Quan va arribar al territori de Tegarama va revisar i organitzar les seves tropes a la ciutat de Talpa i es va dirigir contra la ciutat de Karkemish, en la seva tercera campanya de Síria sobre l'any 1330 aC. Des de Talpa va enviar els seus fills Arnuwandas i Zita cap a l'interior del territori hurrita.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio i del Imperio Nuevo. Tres cantos: Akal, 2004, p. 68-69. ISBN 8446022532.
# Caledonia (Ohio)

Caledonia és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 578 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Caledonia tenia 578 habitants, 230 habitatges, i 169 famílies. La densitat de població era de 970,3 habitants per km².
Dels 230 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.804 $ i la renda mediana per família de 46.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.375 $ mentre que les dones 22.344 $. La renda per capita de la població era de 17.423 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Caledonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Caledonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Zehnacker

Zehnacker (en alsacià Zännàckre) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2004 tenia 216 habitants. Limita al nord amb Knoersheim, al sud-est amb Rangen i Hohengœft, al sud-oest amb Crastatt i a l'oest amb Jetterswiller.
Forma part del cantó de Saverne, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Mossig i del Vignoble.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 155 | 166 | 159 | 150 | 128 | 170 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Patrick Bastian | |
# Oulad Amer

Oulad Amer (àrab أولاد عامر) és una comuna rural de la província de Settat de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.673 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Fronçac (Alta Garona)

Fronsac és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Antoni Argilés Anton

Antoni Argilés Anton (Terrassa, 31 de desembre de 1931 - Terrassa, 21 d'agost de 1990) fou un jugador i entrenador català de futbol.

## Trajectòria

Va jugar la temporada 1949-50 amb el Terrassa FC, després de tres temporades en l'equip amateur, i va debutar amb el primer equip del Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona el 29 d'octubre de 1950, en el qual va jugar fins que es va retirar el 1964, excepte la temporada 1962-63, en la qual, amb l'equip a Segona, el club li demanà que renunciés als dos anys de contracte que li restaven. La següent temporada, Alejandro Scopelli li demanà que tornés, disputant la seva darrera temporada al club.
Jugador en la posició de lateral dret, va ser durant 44 anys el jugador amb més partits disputats al RCD Espanyol, amb un total de 301 partits, fins que el 13 de gener de 2008 Raül Tamudo iguala aquesta marca. Això sí, la marca de major nombre de minuts jugats amb el primer equip, 26.498 durant 13 temporades, car dels 301 partits, únicament en 3 d'ells no va poder acabar per lesió.
Va jugar cinc partits amb la selecció B de la Federació Espanyola de Futbol i quatre amb la selecció Catalana de Futbol.
Després de retirar-se, va treure's la llicència d'entrenador de futbol i va dirigir el Club de Futbol Badalona, Unió Esportiva Sant Andreu, Club Gimnàstic de Tarragona, Club Esportiu Europa i RCD Espanyol i va seguir vinculat a l'equip de veterans de l'Espanyol.
Antoni Argilés té dedicada una plaça a Terrassa.

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* 1 2 3 Argilés: se fue el gran capitán, Mundo Deportivo, 22 agost de 1990
* ↑ «CON EL NÚMERO 2, ARGILÉS». pericosonline.com, 24-05-2014. Arxivat de l'original el 2018-02-23. [Consulta: 15 febrer 2015].

## Bibliografia

* Antonio Losada, Argilés, una leyenda del RCD Espanyol. Diari de Terrassa, 19 de gener de 2008.
* Joan Segura Palomares, Cent anys d'Història del RCD Espanyol de Barcelona. Barcelona: Fundació Privada del RCD Espanyol (2000)

## Enllaços externs

* Perfil de jugador a BDFutbol
* Perfil d'entrenador a BDFutbol
* Perfil al RCD Espanyol (castellà)
# Can Cavaller (Tona)

Can Cavaller és una masia de Tona (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta de la tipologia típica de la plana: masia de planta rectangular amb teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. Destaquen les finestres amb llinda i muntants de pedra. Precisament és a la llinda del portal on trobem la data de construcció del mas: 1817. La finca també inclou antics coberts i corts de pedra. Els afegitons posteriors s'han fet amb maó.
La construcció consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana presenta un aparell de pedra i tàpia arrebossat i sense pintar. La façana oest, en canvi, ha estat reformada amb pedra i les obertures ornamentades amb rajola ceràmica.
L'entorn immediat es troba molt proper al torrent de Sant Cugat, amb arbrat dispers i camps de conreu.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cavaller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Zimmermann

«Zimmermann» té aquests significats:
* Biografies:
** Bernd Alois Zimmermann (Bliesheim, Rin del Nord - Westfàlia, 1918 - Frechen-Königsdorf, Colònia, 1970), compositor alemany
** Carl Johann Christian Zimmermann (Elbing, 1931 — Wandsbek (Hamburg), arquitecte i urbanista
** Franz-Peter Zimmermann (Duisburg, 1965), violinista alemany
** Jan Zimmermann, futbolista alemany
** Marie Claire Zimmermann (Brest, Bretanya, 1937) filòloga francesa
** Otto Zimmermann (Zuric, 1892 – 1979), jugador d'escacs suís
** Robert Zimmermann (Zuric, 1912 - 2006), ciclista suís professional entre 1937 i 1945
** Urs Zimmermann (Mühledorf, 1959), ciclista suís professional entre 1983 i 1991
* Miscel·lània:
** Zimmermann Musikverlag, editorial de música fundada el 1876 per Julius Heinrich Zimmermann
** Telegrama Zimmermann, telegrama enviat pel secretari d'afers exteriors de l'imperi Alemany, Arthur Zimmermann, el 1917, a l'ambaixador alemany a Mèxic durant la Primera Guerra Mundial
** Zar und Zimmermann, òpera en tres actes d'Albert Lortzing, estrenada a Leipzig el 1837
# Pauliena Rooijakkers

Pauliena Rooijakkers (Venray, 12 de maig de 1993) és una ciclista neerlandesa, professional des del 2012, que actualment corre per a l'equip Fenix-Deceuninck de l'UCI Women's WorldTeam.
La seva millor victòria és la Emakumeen Saria i un tercer lloc a la general del Tour de França 2024.

## Palmarès en ruta

* 2011
** 1a a la Crono de les Nacions-Les Herbiers-Vendée
* 2022
** 1a a l'Emakumeen Saria

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2018: 104a
* 2019: 60a
* 2020: 51a
* 2021: abandonament a la 9a etapa
* 2023: 12a
* 2024: 4a

#### Tour de França

* 2022: 22a
* 2024: 3a

#### Volta a Espanya

* 2024: 9a

## Referències

* ↑ «[https://www.uci.org/rider-details/79690 PAULIENA ROOIJAKKERS]». UCI.org. Union Cycliste Internationale. [Consulta: 19 agost 2024].
* ↑ «Kasia Niewiadoma salva els mobles a l'Aup Duès». L'Esportiu, 18-08-2024. [Consulta: 19 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
# Escarificadora

Una escarificadora és un instrument manual o motoritzat, agrícola, equipat amb dents o ganivets metàl·lics. Serveix essencialment per airejar els sòls en l'escarificació (per exemple de la gespa), o sigui trencar la capa de vegetació compactada que esdevé una barrera per l'entrada d'aigua i els elements nutritius dins el sòl.

## Gestió del sòl

Un sòl esdevé compacte per causa de les pluges, els regs i el trepig freqüent i per posar-hi remei cal escarificar-lo dues vegades l'any (a la tardor i la primavera). Això es pot fer manualment o amb màquines.

## Models

* Escarificador de mà.
* Escarificador amb motor tèrmic.
* Escarificador amb motor elèctric.

## Referències

* ↑ «Escarificadora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.