OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pàmfil (fill d'Egimi)

Segons la mitologia grega, Pàmfil (grec antic: Πάμφιλος) va ser un dels dos fills d'Egimi i net de Doros. És l'epònim d'una de les tribus dòries, la dels pamfilis, que s'instal·laren després a Pamfília.
El seu pare li va deixar un terç del seu regne, que va compartir amb el seu germà Dimant i amb Hil·los, fill d'Hèracles, perquè aquest heroi havia ajudat Egimi a combatre contra Coronos. Va lluitar amb els heraclides contra Tisamen. Es va casar amb Orsòbia, filla de Deifontes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 410. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Pàmfil (escultor)

Pàmfil (en llatí Pamphilus, en grec antic Πάμφιλος) fou un escultor grec.
Va ser deixeble de Praxíteles i va florir probablement vers l'olimpíada 112, equivalent a l'any 332 aC. Plini esmenta una de les seves obres, el Jupiter hospitalis que era a la col·lecció de Gai Asini Pol·lió (Naturalis Historia XXXVI. 5. s. 4. § 10).

## Referències

* ↑ 2.Pamphilus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 105
Viccionari
# Rafael Gómez Ortega

Rafael Gómez Ortega (Madrid, Espanya; 16 de juliol de 1882 - Sevilla, Espanya; 25 de maig de 1960), apodat Gallito, el Gallo o, més tard, el Divino Calvo, va ser un cèlebre torero espanyol, germà gran de Joselito i membre de la família Gallo. Era d'ètnia gitana per part de la seva mare, l'artista Gabriela Ortega Feria.
Va pendre l'alternativa a la Reial Maestranza de Sevilla el 28 de setembre de 1902, mentre que la confirmació la realitzà al 1904 a Madrid. Va ser un torero clàssic, molt complert, fidel al vell estil, si bé va aportar importants innovacions com la serpentina, el par del trapeci, els canvis de mà per l'esquena o el pase "del celeste imperio".
Es va casar amb l'actriu sevillana Pastora Imperio el 20 de febrer de 1911, però el matrimoni no arribà a l'any. La tràgica mort del seu germà Joselito l'any 1920 el trastocà i abatí profundament. Es va retirar el 4 d'octubre de 1936 a Barcelona, però un cop acabada la Guerra Civil realitzà nombrosos festivals junt a Juan Belmonte, gran amic i valedor seu.
Les seves restes mortals descansen al al Cementiri de San Fernando de Sevilla, al mausoleu del seu germà Joselito, finançat per subscripció popular i realitzat per l'escultor valencià Marià Benlliure.

## Vegeu també

* Família Gallo

## Referències

* ↑ «Rafael y Jerezano | Fernando Martínez Hernández», 10-06-2016. Arxivat de l'original el 2016-06-10. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «Rafael “El Gallo” Gomez Ortega (1882-1960) - Find...» (en anglès). [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «83.-Panteón de Joselito “El Gallo”» (en castellà). [Consulta: 26 agost 2022].
# Província de Sud Cinti

La província de Sud Cinti és una de les 10 províncies del Departament de Chuquisaca a Bolívia. La seva capital és Villa Abecia.
# Puig de Sant Baldiri (Vilademuls)

El Puig de Sant Baldiri és una muntanya de 176 metres que es troba al municipi de Vilademuls, a la comarca del Pla de l'Estany. Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 306089001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de Sant Amand

El Puig de Sant Amand (o de Sant Amanç) és una muntanya de 1.851 metres que es troba al municipi d'Ogassa, a la comarca catalana del Ripollès.

## Vegeu també

* Subpirineu

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* Vídeo de la pujada a Sant Amand, el balcó del Ripollès.
# RJ-11

El RJ-11 és el connector utilitzat a les xarxes de telèfon. Es refereix exactament al connector que s'uneix al cable telefònic i té 6 posicions amb 4 contactes centrals pels 4 fils del cable telefònic, encara que normalment se n'usen només dos (els dos centrals).
A Espanya s'usa en totes les connexions telefòniques, però a altres països com Alemanya són utilitzats connectors RJ45 com a connectors telefònics.
* El RJ-14 és igual que el RJ-11, però per a dues línies (4 fils),
* El RJ25 és igual que el RJ-11, però per a tres línies (6 fils).
* El RJ61 en canvi és un connector R/T similar, però més ample, per a quatre línies (8 fils). El cable de línia telefònica i el connector són normalment un RJ-11 amb només dos conductors.

## Disposició dels contactes

Tots aquests connectors (R/T) es defineixen pel nombre de "posicions" potencials "P6" i el nombre real de contactes instal·lat dins d'aquestes posicions "P6Cx". Els connectors RJ-11, RJ-14 i RJ25 tots són físicament idèntics, tenen les sis mateixes "posicions", ja que (usen el connector modular), però en canvi fan ús d'un diferent nombre de contactes (dos, quatre i sis, respectivament).

### Cables RJ-11

Els connectors RJ-11 són gairebé sempre del tipus 6P4C (sis posicions, quatre contactes), amb quatre cables cap a una caixa de connexions central. Dues de les seves sis posicions de contacte són utilitzades com a connectors punta i anell, mentre que els altres dos conductors no són utilitzats. 6P2C i 6P6C també es pot trobar a les botigues.
Els conductors que no són la punta central i el conductor d'anell es fan servir en la pràctica per diverses coses, com a terminal de terra de trucada selectiva, com alimentació de baix voltatge per un pilot lluminós, etc.

## Pinouts

| Posició | RJ25 | RJ-14 | RJ-11 | Parell | T/R | ± | Colors cat 5e/6 | Colors | Colors antics | Alemanya |
| 1 | 1 | | | 3 | T | + | blanc/verd | blanc/verd | blanc | rosa |
| 2 | 2 | 1 | | 2 | T | + | blanc/taronja | blanc/taronja | negre | verd |
| 3 | 3 | 2 | 1 | 1 | R | – | blau | blau/blanc | vermell | blanc |
| 4 | 4 | 3 | 2 | 1 | T | + | blanc/blau | blanc/blau | verd | marró |
| 5 | 5 | 4 | | 2 | R | – | taronja | taronja/blanc | groc | groc |
| 6 | 6 | | | 3 | R | – | verd | verd/blanc | blau | gris |

## Vegeu també

* Registered jack
* RJ-12
* RJ-45

## Enllaços externs

* Cable UTP de terminació Normes 568A Vs 568B Arxivat 2008-05-30 a Wayback Machine.
# RIT

RIT té els següents significats:
* Institut de Tecnologia de Rochester (del seu nom en anglès Rochester Institute of Technology), universitat privada amb seu a Rochester, als Estats Units
* Reial Institut de Tailàndia, acadèmia nacional de Tailàndia
* Associació d'Escriptors de les Illes Fèroe (del seu nom en feroès Rithøvundafelag), associació dels escriptors en idioma feroès
* Rede Internacional de Televisão, canal de televisió del Brasil
* RIT Capital Partners (de l'acrònim en anglès Rothschild Investment Trust), fons d'inversió del Regne Unit
* Recording Industry Foundation in Taiwan, organització de les empreses de la indústria musical de Taiwan
* Railinfratrust, empresa pública propietària de la xarxa ferroviària dels Països Baixos
* Rede Integrada de Transporte, sistema d'autobús de trànsit ràpid de Curitiba, al Brasil
* Roosevelt Island Tramway, telefèric de Nova York, als Estats Units
* Riffelalptram, línia de tramvia del cantó de Valais, a Suïssa
* Radioimmunoteràpia, teràpia de medicina nuclear utilitzada contra els limfomes
* rit també és el codi ISO 639-3 del ritarungo, llengua australiana parlada al Territori del Nord d'Austràlia
* rit. també és l'abreviatura de ritardando, terme musical que avisa de la velocitat d'interpretació d'una obra
# Puig de Sant Isidre

«Puig de Sant Isidre» té aquests significats:

## Vegeu també

* Serrat de Sant Isidre
# Pseudocrenilabrus philander

Pseudocrenilabrus philander és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Subespècies

* Pseudocrenilabrus philander dispersus
* Pseudocrenilabrus philander luebberti (Hilgendorf, 1902)
* Pseudocrenilabrus philander philander (Weber, 1897)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pseudocrenilabrus nicholsi

Pseudocrenilabrus nicholsi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 22 °C-25 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 «Pseudocrenilabrus nicholsi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Skelton, P.H., 1991. Pseudocrenilabrus. p. 394-398. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Fish registrations within the museum database of the Vertebrate Section of the Royal Museum for Central Africa. MRAC, Tervuren, Bèlgica.
* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Greenwood, P. H., 1989: The taxonomic status and phylogenetic relationships of Pseudocrenilabrus Fowler (Teleostei, Cichlidae). Ichthyological Bulletin of the J. L. B. Smith Institute of Ichthyology Núm. 54: 1-16.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rafael Lozano Muñoz

Rafael Lozano Muñoz, conegut amb el sobrenom de El Balita, (Còrdova, Espanya 1970) és un boxejador espanyol, ja retirat, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 25 de gener de 1970 a la ciutat de Còrdova, població situada a la província del mateix nom (Andalusia).

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va finalitzar cinquè en la prova de pes minimosca, aconseguint guanyar així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla de bronze en aquesta mateixa prova, un metall que es transformà en plata en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla de bronze en el Campionat d'Europa de boxa, i dues medalles en els Jocs del Mediterrani.
L'any 2001 decidí tornar-se professional i lluità davant Brahim Asloum pel títol intercontinental de pes mosca de l'Associació Mundial de Boxa, perdent per knockout tècnic.
# Punta de l'Esperó

La punta de l'Esperó (popularment punta de s'Esperó), també dita simplement l'Esperó (s'Esperó), és un cap de la costa de Menorca que constitueix el punt més oriental de l'illa, de les Balears i de l'estat espanyol. Està situat a la península de la Mola (terme de Maó), on d'ençà del segle xix s'alça una fortalesa erigida durant el regnat d'Isabel II.

## Referències

* ↑ «Autoritat Portuària de Balears instal·la una nova balisa a la punta de s’Esperó de Menorca». IB3 Notícies, 10-03-2021.
* ↑ «Sapiens». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 agost 2015].
# Punta de l'Esterrossall

La Punta de l'Esterrossall és una muntanya de 917 metres que es troba entre els municipis de Paüls i Prat de Comte, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ecsenius frontalis

Ecsenius frontalis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mar Roja (incloent-hi els golfs d'Aqaba i Suez, i la part més occidental del Golf d'Aden).

## Referències

* ↑ «Ecsenius frontalis». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Ecsenius frontalis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Burgess, W.E., H.R. Axelrod i R.E. Hunziker III, 1990. Dr. Burgess's Atlas der Meerwasser Aquarium Fische. Bede Verlag, Kollnburg, Alemanya.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Cuvier, G. i A. Valenciennes, 1836. Histoire naturelle des poissons. Tom 11. Chez F.G. Levrault, París. 506 p.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Lotan, R., 1970. Systematic remarks on fishes of the family Salariidae in the Red Sea. Isr. J. Zool. 18:363-378.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Fil·loquinona

La fil·loquinona, en anglès:Phylloquinone, és una quetona aromàtica policíclica, basada en la 2-metil-1,4-naftoquinona, amb un substituent 3-fitil.
És una vitamina liposoluble estable a l'aire i la humitat però que es descompon amb la llum solar. Es troba de manera natural en moltes plantes que fan la fotosíntesi.

## Terminologia

Sovint s'anomena vitamina K$_1$ o fitonadiona. De vegades la distinció es fa considerant la fil·loquinona com natural i la fitonadiona com sintètica.
Un estereoisòmer de la fil·loquinona s'anomena vitamina k$_1$

## Vegeu també

* Vitamina K

## Referències

* ↑ Haroon Y, Shearer MJ, Rahim S, Gunn WG, McEnery G, Barkhan P «The content of phylloquinone (vitamin K1) in human milk, cows' milk and infant formula foods determined by high-performance liquid chromatography». J. Nutr., 112, 6, juny 1982, pàg. 1105–17. PMID: 7086539.
* ↑ «Vitamin K». [Consulta: 18 març 2009].
# Granadilla de Abona

Granadilla de Abona és un municipi situat al sud de l'illa de Tenerife, a les illes Canàries.

## Localitats

* Los Abrigos
* Los Blanquitos
* Cruz de Tea
* Charco del Pino
* Chimiche
* El Desierto
* Granadilla de Abona
* El Médano
* El Salto
* San Isidro

## Imatges

* Granadilla de Abona
* Monument Natural Muntanya Pelada. Punta de les Coves del Blat.
* Los Abrigos
* Cueva del Santo Hermano Pedro
# Guerxon

* No s'ha de confondre amb Guerxom.
Segons l'Èxode, capítol sisè, Guerxon (en hebreu גֵּרְשֹׁם בן-לֵוִי Gērəšōm ben Lēwî) va ser el primogènit de Leví, fill del patriarca Jacob.
Guerxon és comptat entre els hebreus que segons la Bíblia van emigrar des de Canaan a Egipte amb la família de Jacob.
Els seus fills, ja nascuts a Egipte, van ser:
* Libní o Ladan, pare de:
** Jehiel, el primer
** Zetam
** Joel
* Mixmí o Ximí, pare de:
** Jàhat, pare de Ximí, pare de Zimmà, pare d'Etan, pare d'Adaià, pare de Zèrah, pare d'Etní, pare de Malquià, pare de Baasseià, pare de Micael, pare de Ximà, pare de Berequiahu, pare d'Assaf, el cantor escollit pel Rei David per entonar càntics al temple de Jerusalem.
** Zizà
** Jeuix
** Berià

## Referències

* ↑ Èxode. 6:16
* ↑ Llibre de les Cròniques. 6:2; 6:5
* ↑ Segon llibre de les Cròniques. 34:12
# Guerres sueco-novgorodeses

Les guerres sueco-novgorodeses són els diversos episodis bèl·lics en què es van enfrontar la República de Nóvgorod i la Suècia medieval per obtenir el control sobre el Golf de Finlàndia, àrea vital per al lucratiu comerç de la Lliga Hanseàtica.

## Història

El 1142 les tropes sueques van atacar comerciants de Nóvgorod a la regió del mar Bàltic i van matar 150 nóvgorodins. És el primer fet conegut d'hostilitats entre Suècia i Nóvgorod. En 1164, una poderosa flota sueca va atacar a la important ciutat de Vell Ladoga, però va ser derrotada.
Al segle xii els novgorodesos van contractar pirates per atacar Suècia. Durant un d'aquests atacs (1187), van prendre com a trofeu les portes de la catedral de Sigtuna i les van dur a Nóvgorod. Actualment es troben a la Catedral de Santa Sofia de Nóvgorod.
El 1240, a instigació del Papa Innocenci IV, Birger Jarl va dirigir les "Croades bàltiques" en contra dels russos. Quan els suecs van desembarcar al riu Neva, van ser derrotats a la coneguda batalla del Nevà, pel jove príncep, Alexandre Nevski, al qual després se li va donar en el seu epitafi el nom de "Nevsky" en memòria de la seva victòria.
A partir de 1283, les flotes sueques van prendre sistemàticament el Llac Ladoga, impedint el pas dels navegants nóvgorodences. Per protegir-se i contraatacar Nóvgorod van construir grans Kremlin (fortalesa) a Koporye, Ladoga i Korela.
El 1293 els suecs van conquerir una part de Carèlia occidental i van construir la fortalesa de Vyborg.
A principis del segle xiv, les tensions militars van créixer i els dos poders van continuar en guerra. el 1311, els novgorodensos van devastar Finlàndia, que els suecs declaraven com a seva. Com a resposta, la flota sueca va cremar el gran empori del comerç del nord, Staraya Ladoga.
Tres anys després, els carelians descontents amb el regnat de Nóvgorod, van començar a matar governadors russos i a demanar ajuda de Suècia. Després de diversos mesos d'hostilitats, Carèlia fou subjugada a Nóvgorod novament.
Diversos tractats de pau, com el Tractat de Nöteborg amb els suecs (12 agost 1323) o el Tractat de Nóvgorod amb els noruecs (3 juny 1326), van aconseguir un cessament d'hostilitats temporal. el 1318, els nóvgorodians saquejar Åbo. Quatre anys després, van prendre Vyborg i van fundar Oreshek, una de les fortaleses més importants del Ladoga.
El 1348, el rei Magnus Eriksson va enviar una altra croada contra Nóvgorod. Va prendre Oreshek i va convertir tota la comunitat, al catolicisme romà. L'any següent els russos van recuperar els terrenys perduts i van devastar Vyborg.
Les hostilitats van tornar el 1392 i 1411 augmentant l'interès pel Mar Blanc. L'últim conflicte va ser el 1445, unes dècades abans que Nóvgorod fos absorbida per Moscòvia.

## Bibliografia

* Els annals de Novgorod. La col·lecció completa dels annals russos, vol.42, St.Petersburg, 2002
# Guillem II de Cerdanya

Guillem II Jordà de Cerdanya (v 1079 - Trípoli, Líban 1109), comte de Berga (1094-1109) i comte de Cerdanya i de Conflent (1095-1109). Va rebre el sobrenom de Jordà després de rebre bateig a les aigües del riu del mateix nom a Palestina.

## Orígens familiars

Fill del comte Guillem I de Cerdanya i la seva segona esposa, Sança de Barcelona. Fou germà del també comte Bernat I de Cerdanya.

## Ascens al tron

El 1094 va heretar, juntament amb el seu germà, el comtat de Berga. A la mort del seu pare l'any següent ell fou nomenat hereu, en solitari, del comtat de Cerdanya.
El 1102 viatjà fins a Palestina com a croat, acompanyant a Ramon IV de Tolosa, germanastre de la seva mare, creador del Comtat de Trípoli. Aprofitant la mort de Ramon, el 28 de febrer del 1105, i amb l'excusa de l'absència del fill gran d'aquest (Bertran) i la minoria del menut (Alfons Jordà), s'intitulà comte de Trípoli. Aquell any 1105 va substituir el seu oncle en el comandament de les tropes en el setge de Trípoli i fou conegut pels àrabs com "al-Cerdani". Va endurir el setge i va orquestrar la presa de la ciutat que fou totalment assolida el 1109.
Va morir a Trípoli el 1109 assassinat per ordre del seu cosí Bertran de Tolosa, per apoderar-se del títol i l'herència que li corresponien.

## Títols i successors

Guillem II de Cerdanya Naixement: v. 1079 Mort: Setge de Trípoli, Comtat de Trípoli 1109 :
| Títols |||
| Precedit per: Guillem I de Cerdanya (pare) | Comte de Cerdanya (Llista de comtes de Cerdanya) Comtat de Cerdanya, Comtat de Conflent (1095–1109) | Succeït per: Bernat I de Cerdanya (germà) |
| Precedit per: Guillem I de Cerdanya (pare) | Comte de Berga (Llista de comtes de Berga) (1094–1109) amb el seu germà Bernat I de Cerdanya | Succeït per: Bernat I de Cerdanya (germà) |

## Referències

* L'Empire du Levant : Histoire de la Question d'Orient. Payot, 1949, p. 648.
# Guillem Arbós

Guillem Arbós (Mallorca, s. XIX) Sabater, sindicalista i internacionalista mallorquí.
Militant republicà, va ser un dels components del primer grup de treballadors, clarament obreristes, que el 1869 organitzaren el Centre Federal de Societats Obreres de Palma, que aviat tendria un caire internacionalista. L'any següent, ingressà a l'Aliança de la Democràcia Socialista, grup bakuninista clandestí. El 1870 també és esmentat com a membre del consell de redacció de "El Obrero", setmanari fundat per Francesc Tomàs el novembre de 1869.Director de la revista La Revolución Social(1871), fou membre del Consell Local de Societats Obreres, on intentà imposar els principis bakuninistes i representà la societat obrera de sabaters de Palma en el II Congrés de sabaters (Maó, 1872). Posteriorment, va esser un dels fundadors de la Unió Obrera Balear (1881) i col·laborà en el periòdic Unión Obrera Balear. Capdavanter de la federació local de Palma, de la Federació de Treballadors de la Regió Espanyola –FTRE-. Tengué un paper fonamental en la creació de l'Ateneu Obrer Mallorquí (1890).

## Referències

* ↑ Diccionari Biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000. P. 108
* ↑ «Arbós, Guillem». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 1. Palma: Promomallorca, p. 206. ISBN 84-8661702-2.