OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Llefià

Mapa Metro Línia 10 :
Llefià és una estació de la línia 10 Nord del metro de Barcelona. Dona servei al barri badaloní de Llefià, d'alta densitat de població i d'un terreny amb diversos desnivells. Se situa al costat del mercat de Llefià, on té tres accessos: a l'avinguda d'Amèrica amb el carrer de Bartomeu i dos a la Ronda de Sant Antoni de Llefià. L'estació té ascensors i escales mecàniques.
La previsió inicial era obrir l'estació l'any 2004 i posteriorment l'any 2008. però donats els contratemps no es va posar en funcionament fins al 18 d'abril del 2010.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| La Sagrera | Bon Pastor | La Salut | Gorg |
| Projectat |||||
| Pratenc | Bon Pastor | La Salut | Gorg |

## Accessos

* Ronda de Sant Antoni de Llefià
* Avinguda d'Amèrica

## Galeria

* Pou on estan ubicats els ascensors de gran capacitat.
* Accés a les andanes des de la preandana.

## Referències

* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «El Govern posa en marxa les noves estacions de l'L9/L10 de La Sagrera i Onze de Setembre» (PDF). gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 26-06-2010. Arxivat de l'original el 2012-04-07. [Consulta: 7 juny 2011].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estadi de la Licorne

L'Estadi de la Licorne, en francès Stade de la Licorne (pronunciació francesa: ​) és un estadi polivalent a Amiens, França. Actualment s'utilitza principalment per a partits de futbol i és l'estadi de l'Amiens SC.
L'estadi té capacitat per a 12.097 persones i es va construir el 1999. El primer partit celebrat a l'estadi va ser el Trophée des Champions entre el FC Nantes Atlantique i el FC Girondins de Bordeus el 24 de juliol de 1999. L'estadi és visualment cridaner, amb un sostre transparent inusualment gran.
L'RC Lens hi va jugar els seus partits a casa per a la temporada 2014/15 de la Ligue 1 perquè l'Estadi Bollaert-Delelis s'estava renovant per als Campionats d'Europa de 2016.
L'any 2018 l'estadi va patir una remodelació després d'un enfonsament de la barrera a la grada durant un partit contra l'OSC Lille. Les reformes es van completar per 15 milions d'euros, gairebé tant com el cost de construcció original. A la remodelació s'incloïa un sistema de calefacció per terra per a la gespa.

## Referències

* ↑ «Site Officiel de l'Amiens SC Football : Stade de la Licorne». Amiensfootball.com. [Consulta: 9 novembre 2011].
* ↑ «Renovations complete at Ligue 1 club's stadium», 05-12-2018.
# Nau del Port (Roses)

El Nau del Port és un edifici del municipi de Roses (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una edificació situada a la cruïlla de l'avinguda de Rhode i la carretera del Far, davant de la rotonda del moll comercial del port, dintre del nucli urbà.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat, tot i que per la part posterior se li adossa una altra nau de dimensions més petites. És de planta rectangular amb l'eix més llarg perpendicular al mar. Consta d'una sola planta, de gran alçada, coberta amb una teulada a dues vessants de plaques de fibrociment. Presenta una porta d'arc rebaixat a la façana principal, orientada a mar, i dues més a la paret lateral de llevant, una d'arc rebaixat i l'altra rectangular. Les finestres presents a totes les façanes són també rectangulars i algunes són posteriors a la construcció de l'edifici. Els paraments exteriors presenten la pedra vista, indicant-nos així que la construcció fou bastida amb pedra de diverses mides, sense treballar i lligada amb morter.

## Història

És una nau bastida cap a l'any 1921. Era propietat de la societat Bucknall, Schcotz & Co., amb seu a Sant Feliu de Guíxols. Va ser projectada en una època de creixement del port de Roses gràcies al comerç de cabotatge.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nau del Port». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Arraona (desambiguació)

«Arraona» té aquests significats:
* Esglésies:
** Sant Feliu d'Arraona, nom de l'antiga capella parroquial de Sant Nicolau, a Sabadell.
* Geografia:
** Turó del Castell d'Arraona, turó de Sabadell.
* Història:
** Arraona, assentament romà a Sabadell.
* Publicacions:
** Arraona, revista d'història de Sabadell.
I, escrit amb grafia prefabriana, Arrahonaː
# Aramis

Aramis és un dels tres mosqueters (els altres dos són Athos i Porthos) que protagonitzen, juntament amb d'Artagnan, la novel·la Els tres mosqueters de l'escriptor francès Alexandre Dumas. Dels tres mosqueters, és el que més històries amoroses té, i és alhora el més intel·lectual. L'autor es va inspirar en la figura històrica de l'abat laic Henri d'Aramitz o Aramis.
# Arsabenzè

Arsabenzè, en anglès:arsabenzene, amb el nom (IUPAC: arsinina) és un compost organoarsènic heterocíclic que té la fórmula química C₅H₅As. Pertany al grup de compostos anomenats heteroarens els quals tenen la fórmula general C₅H₅E (E= N, P, As, Sb, Bi).
És un líquid sensible a l'aire que fa olor de ceba, i es descompon amb la calor. l'arsabenzè també és un lligand ambidentat i esprefereix coordinar usant les rutes η¹(As)- o η⁶(π)-.
L'estudi de l'arsabenzè i els compostos relacionats ha estat un pas important per a la comprensió dels compostos que contenen múltiples enllaços químics entre el carboni i els elements més pesants.

## Síntesi

L'arsabenzè es sintetitza en dos passos a partir de l'1,4-pentadiina.
    CH₂(CHCH)₂SnBu₂ + AsCl₃ → CH₂(CHCH)₂AsCl + Bu₂SnCl₂
    CH₂(CHCH)₂AsCl → C₅H₅As + HCl

## Reaccions

L'arsabenzè experimenta substitució electròfila aromàtica. També experimenta l'acilació de Friedel-Crafts

## Referències

* 1 2 Elschenbroich, C. Organometallics (en german). Wiley-VCH Weinheim, 2006, p. 229–230. ISBN 3-527-29390-6.
* ↑ Cadogan, J. I. G.. Dictionary of Organic Compounds. 10. 6th. CRC Press, 1997, p. 491. ISBN 0-412-54110-6.
* ↑ Sadimenko, A. P. «Organometallic Complexes of B-, Si- (Ge-), and P- (As-, Sb-) Analogues of Pyridine.». Advances in Heterocyclic Chemistry, vol. 89, 2005, pàg. 125–157. DOI: 10.1016/S0065-2725(05)89003-8.
* ↑ Eicher, T. The Chemistry of Heterocycles: Structure, Reactions, Syntheses, and Applications (en german). 2nd. Wiley-VCH Weinheim, 2003, p. 368. ISBN 3-527-30720-6.
# Ars sonora

Ars sonora és un programa de ràdio que es transmet setmanalment a través de l'emissora Radio Clásica de Radio Nacional de España. Creat el 1985 per Francisco Felipe i José Iges s'ha mantingut ininterrompudament en antena fins a l'actualitat. Des del 2008 el seu director i presentador és Miguel Álvarez-Fernández.

## Història

Plantejat com «una oïda oberta a l'art sonor i radiofònic internacional», el programa ha promogut des dels seus inicis la realització d'obres artístiques concebudes per al mitjà radiofònic sovint en coproducció amb diverses institucions. Els continguts estan oberts a l'art sonor, la poesia sonora, les instal·lacions sonores, l'actuació artística, la improvisació lliure, la música electroacústica i la música experimental, a través de programes monogràfics dedicats a autories, temàtiques, novetats discogràfiques, festivals i mostres sobre l'art sonor i la música experimental, amb especial atenció a les produccions realitzades per les diferents emissores integrades al grup Ars Acustica de la Unió Europea de Radiodifusió.
El programa ha dedicat monogràfics a figures com Juan-Eduardo Cirlot, John Cage, Esther Ferrer, Merce Cunningham, Andrés Lewin-Richter, Gabriel Brncic, Josep Maria Mestres Quadreny, José Val del Omar, Robert Gerhard, Carles Santos, Llorenç Barber, Eduardo Poloni, Henry Cowell, Bruno Maderna, Edgar Varèse, Wolf Vostell o Kurt Schwitters. També ha emès monogràfics específics dedicats a Fluxus, al Festival de Música Contemporània d'Alacant o a la Fundació Phonos.

## Referències

* ↑ «Ars sonora» (en castellà). RTVE.es, 28-09-2021. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ «12. El arte radiofónico como elemento programático. De Ars Sonora a Ars Acustica». A: Sintonizando el futuro:Radio y Producción sonora en el Siglo XXI (en castellà). instituto rtve, 2012, p. 259-ss.. ISBN 978-84-88788-85-6.
* ↑ Mildorf, Jarmila; Verhulst. «Chapter 1. The making of a nomenclature. José Iges on Radiophonic Art.». A: Radio Art and Music: Culture, Aesthetics, Politics (en anglès). Rowman & Littlefield, 2020. ISBN 978-1-4985-9980-1.
* ↑ Pacman. «Santa Cecilia». radiochips, 22-11-2015. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ «Miguel Álvarez Fernández (Ars Sonora): «Resonancias en los confines del virus»» (en castellà). www.circulobellasartes.com. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ (EBU), European Broadcasting Union. «Ars Acustica Group» (en anglès). www.ebu.ch, 11-01-2021. [Consulta: 21 febrer 2022].
# Art coreà

L'art coreà és l'art que es practica a Corea o pel poble coreà, des de l'antiguitat fins avui. Corea és coneguda per les seves tradicions artístiques en ceràmica, música, cal·ligrafia i en altres gèneres, sovint marcada per l'ús de colors vius, formes naturals, i la decoració de superfícies. Amb una forta influència de l'art xinès, l'art coreà va arribar a influenciar l'art japonés.
Els primers exemples de l'art coreà es troben en obres que daten des de 3000 aC, durant l'edat de pedra. Aquestes consisteixen principalment en escultures votives, encara que també s'han descobert alguns petròglifs.
Aquesta primera etapa va ser seguida pels estils d'art de diversos regnes i dinasties coreanes. Amb una preferència natural per l'elegància simple, la puresa de la natura i l'espontaneïtat, els artistes coreans van anar adaptant i modificant les tradicions xineses. Aquest filtratge d'estils xinesos també va influir en l'art japonès, a causa de les circumstàncies culturals i geogràfiques.
La dinastia Goryeo, entre 918 i 1392, va ser un dels períodes més prolífics dels artistes en moltes disciplines, especialment en la ceràmica.

## Història de l'art coreà

Cronològicament, la història de l'art coreà es pot dividir en diferents períodes, que són:
* El període de Lolang (s. I aC — s. IV dC).
* El període dels Tres Regnes (s. I aC — s. VII dC).
* El període Silla (s. VII-IX).
* El període Koryo (s. X-XIV).
* El període Choson (segle xiv — any 1900).
* El període actual (s. XX - segle xxi).
Les primeres obres d'art coreà estaven fetes bàsicament amb bronze, per la qual cosa, tant per estil com per tècnica, denoten la influència de l'art escita. També s'han trobat alguns dolmens. Durant el període dels Tres Regnes, es va incrementar significativament la influència de l'art xinès al territori coreà. N'és un exemple els milers de tombes de P'yongyang situades al nord del país, o les tombes de Paekche, decorades amb murals de Kyongju i Puye. També destaquen les pagodes en pedra de Chongnimca. Durant el període del Regne de Silla, es va produir una segona eclosió artística, amb l'aparició de temples budistes, com el de Pulguksa. Durant els següents períodes, l'art coreà va lluitar per lliurar-se de la influència xinesa, intentant definir trets identitaris propis.

## El mercat de l'art coreà

El mercat de l'art coreà es concentra al districte d'Insadong de Seül, on hi ha més de 50 petites galeries d'art i hi ha ocasionals subhastes de belles arts. En cada poble, hi ha petites galeries regionals, amb artistes locals que fan mostres en els mitjans tradicionals i contemporanis. Els intents d'apropar-se a l'art conceptual occidental, en general, han tingut major èxit fora de Corea, en ciutats com Nova York, San Francisco, Londres i París.

## Referències

* ↑ «Art coreà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Artal de Claramunt

Artal de Claramunt (Barcelona?, ? - 1461) fou un polític, escriptor i frare barceloní, presumpte autor de la novel·la medieval Triste deleytación.

## Biografia

Se sap ben poc de la seva vida. La documentació històrica existent posa de manifest que, en certa manera, podria haver estat implicat en l'inici de la Guerra Civil Catalana (1462-1472) i que hauria mantingut una gran amistat amb el Príncep de Viana i amb el Comte del Pallars Sobirà, Hug Roger III. També va ostentar el Castell de la Torre de Claramunt, heretat de Pau Lluís de Claramunt i, després de la seva mort, lliurat a Joan de Claramunt.
Segons diversos medievalistes i historiadors —entre els quals Martí de Riquer i Morera—, el manuscrit anònim en castellà Triste deleytación hauria estat obra seva. Datat entre els anys 1458 i 1467, es tracta d'una novel·la romàntica amb abundants catalanismes i peces líriques (una de les quals íntegrament en català, el poema «Sy bé, Fortuna·, as dat lo torn»). Segons indica el manuscrit:
| « | Comiença el prólogo del libro llamado triste deleytaçion fecho por F·A·d·C | » |
| — Anònim, Triste deleytación, f. 1, p. 1 |||
Esdevenint aquestes inicials F.A.D.C. la prova de major pes sota la qual es fonamenten els experts per atribuir-la al religiós català.

## Referències

* ↑ Revista de..., 1991, p. 107.
* 1 2 Congreso de Historia..., 1992, p. 97.
* ↑ Revista de..., 1991, p. 107-108.
* 1 2 3 4 Marfany Simó, 2013, p. 282.
* ↑ Mapa de Patrimoni..., 2013, p. 23.
* ↑ Serrano, Martí Antonin i Taulé Delor, 2014, p. 160.

## Bibliografia

* Congreso de Historia del Descubrimiento (1492-1556) : actas (ponencias y communicaciones) (en castellà). Madrid: Real Academia de la Historia, 1992. ISBN 9788460081999.
* «Mapa de patrimoni cultural La Torre de Claramunt» (PDF). Diputació de Barcelona, 2013 [Consulta: 13 juny 2017].
* Marfany Simó, Marta «El lai en català de la "Triste deleytación"». Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes [Alacant], 2013.
* Revista de literatura medieval (en castellà). vol. 3 i 5. Gredos, 1991.
* Serrano, Sebastià; Martí Antonin, M. Antònia; Taulé Delor, Mariona. Homenatge a Sebastià Serrano. vol. 44. Barcelona: Universitat de Barcelona, 2014 (Homenatges (Universitat de Barcelona)). ISBN 9788447538041.
# Casa Uriach

La Casa Uriach és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici en xamfrà situat a la cantonada entre la Rambla del Doctor Pearson i el Passeig del Pare Manyanet. És una construcció que destaca per la seva horitzontalitat, marcada per les dues altures, planta baixa i primer pis, així com per la simetria i continuïtat de les obertures. Destaquen alguns elements classicistes com són els pilars adossats que emmarquen les tres parts de la façana i la divideixen verticalment o els guardapols de les finestres del pis superior, molt sobresortits en forma de cornisa motllurada. Destaca la decoració del intradós esglaonat de la porta d'accés.

## Referències

* ↑ «Casa Uriach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Can Bosc (la Vall de Bianya)

Can Bosc és una masia situada al municipi de la Vall de Bianya, a la comarca catalana de la Garrotxa. Es troba a la vora de la riera de Sant Ponç.

## Referències

* ↑ «Can Bosc (la Vall de Bianya)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josh McDermitt

Josh MCdermitt (Phoenix, Arizona, 4 de juny de 1978) és un actor estatunidenc. pel seu personatge de Eugene Porter a la sèrie The Walking Dead.

## Carrera

McDermitt va començar la seva carrera a l'espectacle per casualitat, trucant repetidament a un programa de ràdio local de Phoenix, Tim & Willy, per fer broma a les trucades telefòniques com a persones diferents. Més tard, va començar a treballar com a productor de ràdio al costat dels creadors del programa, passant a ràdios importants com KNIX-FM i KMLE.
El 2006, va aparèixer com a concursant al programa de talent còmic Last Comic Standing, on va arribar a la semifinal, abans de passar a la interpretació real amb la pel·lícula de televisió Rehab for Rejects de 2009. Un dels seus papers destacats va ser com Brandon a la comèdia del canal de televisió Land Meet the Parents, que es va emetre durant dues temporades el 2011 i el 2012 abans de ser cancel·lada. L'octubre de 2013, els productors de la sèrie de televisió AMC The Walking Dead van anunciar la inclusió de McDermitt al repartiment de la quarta temporada de la saga, en el paper del personatge d'Eugene Porter. El seu personatge va ascendir a un paper habitual a la cinquena temporada.
# Estadi de la Vallée du Cher

L'Estadi de la Vallée du Cher és un estadi polivalent a Tours, França. Actualment s'utilitza principalment per a partits de futbol i és l'estadi local del Tours FC. L'estadi té capacitat per a 16.247 persones i es va construir l'any 1978.

## Enllaços externs

* La Vallée du Cher al lloc oficial del Tours FC Arxivat 2017-12-02 a Wayback Machine.
# XKPTS

El Programa de Prevenció del Consum de Marihuana o Cànnabis "XKPTS.com" és un projecte de la Fundació Viure i Conviure de l'Obra Social de Caixa Catalunya, dirigit per l'Agència de Salut Pública de Barcelona.
El programa va destinat als joves en edat escolar d'entre 14 a 16 anys, i té com a objectiu augmentar els coneixements sobre els efectes i conseqüències del consum de cànnabis (marihuana), identificar la pressió social per consumir-ne que hi ha en el seu entorn i promoure habilitats per refusar-ne el consum.
El projecte és dirigit pel Consorci Sanitari de Barcelona i per l'Agència Catalana de Salut Pública.

## Enllaços externs

* http://www.laxarxa.com/societat/actualitat/joves/noticia/xkpts-dos-anys-de-sensibilitzacio-contra-el-consum-de-porros
# Nau de Can Pons

La Nau de Can Pons és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una nau de maó vist, de planta baixa i coberta dues vessants. Ha conservat íntegrament l'estructura i volumetria originaries. Les façanes presenten un ritme regular de grans obertures en forma de finestrals emmarcats entre pilastres. Alguns han estat modificats i la fusteria és d'alumini. Hi ha zones on el totxo ha estat arrebossat.

## Història

L'original fàbrica de Cal Pons, s'establí al carrer Calvari a càrrec de Francisco Pons i Sabaté, qui comprà la fàbrica amb vuit telers l'any 1904. L'any 1919 el nom de la fàbrica era Hijos de Francisco Pons, nom que mantingué fins a la separació dels germans Joan i Bernat Pons, l'any 1948. Joan Pons es va quedar amb la fàbrica del carrer Calvari i passà a anomenar-se Hijo de Francisco Pons S.A. Què tancà l'any 1976. El seu germà Bernat Pons, va construir al carrer Barcelona Tèxtil Pons S.A. que es mantingué fins al 1992.

## Referències

* 1 2 «Nau de Can Pons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Cartabó

Un cartabó és un instrument en forma de triangle rectangle isòsceles que s'utilitza en fusteria, construcció, cartografia i dibuix tècnic.
És un tipus particular d'escaire. Els cartabons poden ser de diferents grandàries i colors o tenir bisells en els cantells que els permetin ser utilitzats amb retoladors tècnics. Estrictament no haurien de dur escala gràfica al no ser eines de mesurament, però alguns fabricants els produïxen amb una escala gràfica que els permet ser utilitzats com a instrument de mesurament. Posseïx un angle de 90° i dos de 45°. Sol emprar-se, al costat d'un escaire o d'un regle per a traçar línies paral·leles i perpendiculars. Pot estar fet de diversos materials, encara que el més comú és el plàstic transparent.

## Evolució i actualitat

Tradicionalment la manufactura dels cartabons es feia de fusta. En l'actualitat, els progressos assolits per la indústria del plàstic i els mètodes moderns de fabricació, permeten fer cartabons lleugers a un cost reduït i amb transportador d'angles en el seu interior en ser transparents. D'aquesta forma, els preus han baixat fins al límit que fa possible la utilització d'aquests instruments pels estudiants de dibuix.

## Ús del cartabó

Donada la forma del cartabó, té un ús immediat per al traçat de rectes perpendiculars i inclinades a 45°. Aquestes inclinacions s'usen en la perspectiva cavallera. Per això, cal col·locar un regle inclinat a 45° que serveix de referència per recolzar el cartabó sobre el costat adequat segons la inclinació de la línia que es vulgui traçar.
Les línies de fuga de la perspectiva cavallera es tracen perpendicularment al regle. Si sobre els eixos col·loquem les coordenades d'un punt, dibuixant les paral·leles corresponents als eixos, situem un punt en l'espai, segons la perspectiva cavallera.
| 1. Recolzem el cartabó sobre el regle i tracem l'eix vertical. | 2. Tracem un eix horitzontal. |
| 3. Tracem l'altre eix horitzontal. | 4. Obtenim un cub en perspectiva cavallera. |
De la mateixa manera podem traçar la perspectiva militar amb els eixos horitzontals a 45°. Col·locant un regle horitzontal, podem traçar l'eix vertical i els dos del pla horitzontal a 45°; situant les coordenades en els eixos corresponents, tenim el seu traçat segons la perspectiva militar.
| 1. Recolzem el cartabó sobre el regle i tracem l'eix vertical. | 2. Tracem un eix horitzontal. |
| 3. Tracem l'altre eix horitzontal. | 4. Obtenim un cub en perspectiva militar. |

## Referències

* ↑ «Cartabó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Quina diferència hi ha entre escaire i cartabó?», 25-01-2018. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.95. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 26 novembre 2014].
* ↑ «quartabuòno - Treccani» (en italià). [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Quina diferència hi ha entre escaire i cartabó? | TERMCAT». [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «Drawing Angles with Set Squares». [Consulta: 27 març 2024].

## Vegeu també

* Compàs
* Escaire
* Regle
* Transportador

## Enllaços externs

* Butlletí de la direcció general de política lingüística Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine.