OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel García Viñolas

Manuel Augusto García-Viñolas (Múrcia, 13 de gener de 1911-Madrid, 26 de juny de 2010) va ser un periodista, escriptor i crític de literatura i art espanyol.

## Biografia

Va néixer en Múrcia el 1911. Estava diplomat en Periodisme i doctorat en Dret.
El seu primer treball en un periòdic va ser a La Verdad, de Múrcia. Al començament dels anys 30 va arribar a Madrid, començant a treballar en El Debate, periòdic amb el qual va exercir de corresponsal en El Vaticà.
Afiliat a la Falange Española, es va sumar a les files del bàndol nacional després d'esclatar la Guerra Civil, establint-se a Burgos.
El 1938, en plena contesa, va ser nomenat director general de Cinematografia i Propaganda.
El 1940 va fundar el Círculo Cinematográfico Español (Circe), un centre cultural on es reunia la professió cinematogràfica per a intercanviar idees, assistir a conferències, consultar llibres i revistes especialitzades o participar en sessions de cineclub, totes elles activitats la comesa de les quals era millorar la cohesió i la formació dels professionals i, per tant, la qualitat del cinema espanyol.
Va ser director del Teatre Nacional durant una breu etapa, càrrec al qual va accedir a causa de la defunció del seu antecessor, Felipe Lluch Garín.
Així mateix va estar d'agregat cultural en les Ambaixades d'Espanya a Rio de Janeiro i Lisboa.
És un dels fundadors del NO-DO, noticiari que es va projectar de manera obligatòria en tots els cinemes espanyols entre 1942 i 1976 i ja de manera voluntària fins a 1981.
Així mateix també va ser un dels fundadors de la revista de cinema Primer Plano, que va funcionar entre durant un breu període (1940-1942). Va ser crític d'art en el diari Pueblo durant 17 anys.
Era amic de gran nombre d'intel·lectuals i artistes com Dalí, Alberti o García Lorca. També va ser legionari, diplomàtic i un gran col·leccionista d'art.
Va morir a Madrid als 97 anys.

## Filmografia

* Prisioneros de guerra (1938).
* 18 de julio (1938).
* La llegada de la Patria (1939).
* Boda en Castilla (1941).
* A los pies de usted (1945).
* Donaire de España (1963).
* Arte de América y España (1963).

## Llibres

* Los pasos contados (1962).
* Viaje a las tierras de Adán.
* Del Brasil, Brasilia.
* El arte de tentar.

## Premis

* Premio Nacional Francisco Franco de Periodismo.
* Premi Internacional de Venècia de Cinema.

## Condecoracions

* Medalla d'Or de l'Associació Espanyola de Crítics d'Art (AECA), de la qual era soci d'honor.
* Gran Creu de l'Orde del Mèrit Civil (1965).

## Referències

* ↑ «Manuel Augusto García Viñolas, periodista, director de cine y de NO-DO». Arxivat de l'original el 2018-10-02. [Consulta: 24 novembre 2019].
* ↑ «Fallece el periodista Manuel Augusto García Viñolas, uno de los fundadores del nodo». .
* ↑ «Manuel García Viñolas, promotor del 'No-Do'». .
* ↑ «Necrológica: Manuel García Viñolas, promotor del 'No-Do'». .
* ↑ «DECRETO 864/1965, de 17 de febrero, por el que se concede La Gran Cruz de l Orden del Mérito Civil a don Manuel Augusto García Viñolas.». http://www.boe.es/boe/dias/1965/04/12/pdfs/A05414-05414.pdf.
# Orangeville

«Orangeville» té aquests significats:
* Austràlia: Orangeville (Nova Gal·les del Sud)
* Canada: Orangeville (Ontario)
* Estats Units:
** Orangeville (Illinois).
** Orangeville (Indiana)
** Orangeville (Ohio).
** Orangeville (Pennsilvània).
** Orangeville (Utah).
** Orangeville Township (Indiana)
** Orangeville Township (Michigan)
# Palau-surroca

Palau-surroca és un nucli de població del municipi de Terrades, a l'Alt Empordà. El conjunt està inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al cens de 2006 tenia 24 habitants.
Està situat al sud-est del nucli urbà de la població de Terrades, al costat del pla i del rec de Palau.

## Arquitectura

Es tracta d'un petit nucli format pel castell d'origen medieval, l'església de Sant Llorenç, integrada dins del mateix edifici que el castell, i diverses masies escampades formant el terme, a tocar de les construccions anteriors. En general, aquest masos són d'època moderna, aïllats, de grans dimensions i formats per diversos cossos adossats que condicionen les seves plantes. Presenten les cobertes de teula de dues vessants i estan distribuïts en planta baixa i pis, i també amb golfes. Majoritàriament, les obertures són rectangulars amb els emmarcaments bastits en pedra desbastada o carreus de pedra calcària ben escairats. També hi ha obertures d'arc rebaixat i d'altres han estat reformades. A l'interior, els edificis estan distribuïts en diverses crugies i presenten estances cobertes amb voltes de mig punt.
Les construccions són bastides en pedra desbastada de diverses mides i sense treballar, lligades en morter de calç.

## Història

El nom de Palau-surroca prové del resultat d'un casament entre una pubilla de la família Palau, senyors del castell, i un personatge de cognom Surroca, durant el segle xv.
El Castell de Palau-surroca té els seus orígens en la primitiva església de Sant Llorenç, datada al segle X que posteriorment fou fortificada afegint vers el segle xiii muralles i torres quan era senyor Berenguer Palau.
En el segle xiv fou reformat tal como ho testimonien els grans merlets de mantellet. Es té documentat un assalt, saqueig i incendi el dia 17 de novembre de 1794 a mans dels republicans francesos. L'any 1855 fou ocupat pels carlins. Posteriorment fou aprofitat com a masia i actualment s'utilitza com a segona residència.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Palau-surroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Dickleburgh

Dickleburgh és una localitat situada al comtat de Norfolk, a Anglaterra (Regne Unit), amb una població estimada a mitjan 2016 de 1.075 habitants.
Està situada al nord-est de la regió Est d'Anglaterra, prop de la ciutat de Norwich —la capital del comtat— i de la costa de la mar del Nord.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del comtat de Norfolk. Consultat el 12 de juliol de 2018.
# Montcresson

Montcresson és un municipi francès situat al departament del Loiret i a la regió de Centre - Vall del Loira. El 2019 tenia 1.269 habitants.
# Tomoko Hagiwara

Tomoko Hagiwara (萩原 智子) (Osaka, 13 d'abril de 1980) és una nedadora japonesa retirada d'esquena, papallona i estils.
L'any 1998 va prendre part en els Jocs Asiàtics a Bangkok, en els quals va obtenir la medalla d'or en els 100 i 200 metres esquena, així com en els relleus 4x100.
És coneguda per la seva participació a la Universíada de 1999 que es va celebrar a Palma, en la qual va obtenir l'or en els 100 metres esquena, papallona i estils, així com la plata en els 200 metres esquena. També va competir dues vegades a Sasuke a la 28a i 29a edicions. En els Jocs Panpacífics del mateix any, a Sydney, va aconseguir la medalla de plata en els 200 metres esquena.
Va representar el seu país natal als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 a Sydney, va quedar en quarta posició en els 200 metres esquena i en vuitena en els 200 metres estils.
El 2008 ostentava el rècord nacional dels 200 metres estils amb una marca de 2,12”84.

## Referències

* ↑ «SWIMNEWS ONLINE: January 1999 Magazine Articles». [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ «Juegos Olímpicos Sydney 2000». El Mundo Deportivo, 22-09-2000, p. 31.
* ↑ «[https://e00-elmundo.uecdn.es/juegosolimpicos/delosjuegos/dia6b.pdf Nina Jivanevskaia siembra dudas, pero ya está en la final de los 200 metros espalda]». www.elmundo.es, 21-09-2000, p. 2.
* ↑ Cotrina, Dolors; Saurí, Martí «Impacte econòmic dels Jocs Olímpics». Papers. Revista de Sociologia, 38, 01-10-1991, pàg. 109. DOI: 10.5565/rev/papers/v38n0.1612. ISSN: 2013-9004.
* ↑ «La Natación del Imperio Japonés» (en castellà), 05-05-2008. [Consulta: 13 novembre 2021].
# La Cuevarruz

La Cuevarruz és un llogaret del municipi valencià d'Alpont (comarca dels Serrans). Situada a 9 quilòmetres de la vila en direcció nord per la carretera CV-350 o carretera de la Iessa a Arcos de las Salinas, desviant-se per la CV-357.
Estava formada per tres barris, un ha quedat deshabitat, les altres dos formen un nucli i tenen la peculiaritat de què un barri pertany a la Iessa i l'altre a Alpont. Els principals monuments són l'Ermita de Sant Josep, la font-aveurador i un trinquet. Junt al trinquet hi ha un frontó que segons una inscripció és de l'any 1866.
Adossada al frontó es troba l'ermita, de façana gruixuda de maçoneria, coronada per una doble espadanya, amb dos buits de diferent grandària per a sengles campanes salvades de la Guerra civil espanyola. En les dovelles de la llinda apareix l'any 1745. Existeix un Catàleg on hi ha una relació dels llenços existents en l'Ermita de La Cuevarruz.
Les Festes de Sant Josep se celebren des de temps immemorial, el diumenge següent a la Vuitena del Corpus.
En 1969 tenia 129 habitants, cementiri propi i escola mixta. En 1991 tenia 89 habitants i en 2003 tenia els següents: 63 en la part alpontina (dividits en 37 homes i 26 dones) i 39 habitants en la part iessana (23 homes i 16 dones). En 2006 viuen en la part alpontina 60 persones.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Cuevarruz» (en castellà). Ayuntamiento de Alpuente. [Consulta: 1r novembre 2021].
# Marc Minuci Augurí

Marc Minuci Augurí (en llatí Marcus Minucius Augurinus) va ser un magistrat romà del segle v aC. Formava part de la família Augurí, la branca patrícia de la gens Minúcia.
Va ser elegit cònsol de Roma el 497 aC any en el qual es va consagrar el temple de Saturn i es va instituir la festa de la Saturnàlia. Va ser altre cop cònsol l'any 491 aC quan hi va haver una gran fam a Roma. Va participar en la defensa de Coriolà, que va ser jutjat aquell any, i no va poder obtenir la seva absolució. Quan més tard Coriolà es va acostar a Roma al capdavant dels volscs, va ser enviat com a ambaixador per parlamentar-hi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 419-420.
# PandaBoard

El PandaBoard és un ordinador monoplaca de baixa energia i baix preu basat en el SoC de Texas Instruments. La placa ha estat disponible al públic al preu subvencionat de 174$ des del 27 d'octubre de 2010. És una plataforma de desenvolupament suportada per la comunitat.
El PandaBoard ES és una versió més nova basada en el SoC OMAP4460, amb el CPU i GPU amb un ritme de rellotge més alt. Aquesta placa ha estat disponible al públic al preu subvencionat de 182$ des del 16 de novembre de 2011. Com el seu predecessor, és una plataforma de desenvolupament suportada per la comunitat.

## Característiques

El SoC OMAP4430 en el PandaBoard presenta un nucli dual 1 GHz ARM Cortex-A9 MPCore CPU, un 304 MHz PowerVR SGX540 GPU, maquinari multimèdia IVA3 amb un DSP programable, i 1 GiB de DDR2 SDRAM. El PandaBoard ES utilitza un SoC més, amb un nucli dual d'1.2 GHz CPU i 384 MHz GPU. L'emmagatzematge persistent primari és produït a través d'una Targeta de SD slot permetent targetes de SDHC fins a 32 GB per ser utilitzat. La placa inclou 10/100 Ethernet per cable així com Ethernet sense fil i connectivitat Bluetooth. La seva mida és lleugerament més gran que la de l'ordinador XTX/ETX amb 100 mm × 110 mm. La placa pot produir senyals de vídeo mitjançant interfícies DVI i HDMI. També té connectors d'àudio de 3.5 mm.

### Sistemes operatius

El dispositiu utilitza el Linux kernel, ja sigui amb distribucions tradicionals o Android o Mozilla Firefox OS.
OpenBSD suporta PandaBoard. FreeBSD va afegir suport per la PandaBoard l'agost del 2012.
Una versió de RISC OS 5 està sent activament desenvolupada.

## Referències

* ↑ «PandaBoard FAQ: Is TI subsidizing the PandaBoard?». OMAPpedia. Omap World, 24-12-2011. [Consulta: 24 desembre 2011].
* ↑ «PandaBoard ships Cortex-A9 board for devs, hobbyists». Electronista. MNM Media LLC., 27-10-2010. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2012. [Consulta: 6 novembre 2010].
* ↑ «PandaBoard ES equips open source mobile developers with TI's OMAP4460 processor». Pandaboard.org. EETimes, 11-12-2010. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2012. [Consulta: 11 desembre 2010].
* ↑ Chris Davies. «PandaBoard offers TI Cortex-A9 OMAP4 to imaginative devs». SlashGear. R3 Media LLC, 04-10-2010. [Consulta: 5 novembre 2010].
* ↑ https://developer.mozilla.org/en-US/docs/Mozilla/Firefox_OS/Pandaboard Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine.
* ↑ «OpenBSD/armv7». [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ http://lists.freebsd.org/pipermail/freebsd-hackers/2012-August/040263.html
* ↑ Lee, Jeffrey. «Have I Got Old News For You». The Icon Bar, 02-08-2011. [Consulta: 28 setembre 2011]. «[…] Willi Theiss has recently announced that he's been working on a port of RISC OS to the PandaBoard […]»

## Enllaços externs

* PandaBoard - Lloc web oficial
* Manual de referència del sistema Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Web de l'OMAP4430 de Texas Instruments
* PandaBoard ES
# Palau de Saint James

El Palau de Saint James és la residència reial més antiga de la ciutat de Londres. Saint James és al Mall londinenc, just al nord de Saint James Park i al costat de Clarence House.
El rei Enric VIII d'Anglaterra ordenà la construcció d'una residència palatina al lloc on abans s'havia ubicat un hospital de leprosos que havia estat clausurat l'any 1532. El Palau fou construït seguint l'estil Tudor imperant a l'època i utilitzant el maó de color torrat que li és tant característic i que també s'emprà en la construcció de la residència reial del Palau de Hampton Court.
Saint-James esdevingué la residència principals dels reis anglesos des de l'any 1698 quan el tradicional Palau de Whitehall de Londres fou destruït totalment per un incendi de grans dimensions. El Palau esdevingué el centre administratiu de la Cort i de la Monarquia anglesa a partir d'aquest mateix moment.
Els tres primers reis de la casa de Hannover, Jordi I del Regne Unit, Jordi II del Regne Unit i Jordi III del Regne Unit convertiren el Palau en el centre de la vida cortesa d'Anglaterra. fins que l'any 1809 el Palau patí un gravíssim incendi que afectà de forma principal els apartament de la família reial.
Aquest fet precipità la construcció d'una nova residència reial que amb els anys esdevingué el Palau de Buckingham. L'any 1762, el rei Jordi III del Regne Unit havia adquirit Buckingham House com a regal de noces a la seva muller, la duquessa Carlota de Mecklenburg-Strelitz. Saint-James mantingué el seu poder polític durant la primera meitat del segle xix durant els regnats de Jordi IV del Regne Unit i de Guillem IV del Regne Unit.
Quan l'any 1837 la reina Victòria I del Regne Unit decidí traslladar la seu central de la monarquia britànica al Palau de Buckingham la influència d'aquest quedà molt reduïda i s'emprà com un espai de treball complementari al Palau de Buckingham.
El palau és encara avui la residència oficial de la princesa Anna del Regne Unit i de la princesa Alexandra del Regne Unit, lady Ogilvy. En el complex del Palau també hi ha: York House, antiga residència del Príncep de recepcions.
# Dickthomssenita

La dickthomssenita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor del geòleg estatunidenc Richard "Dick" W. Thomssen (23 d'abril de 1933).

## Característiques

La dickthomssenita és un òxid de fórmula química Mg(V₂O₆)·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2000. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dickthomssenita pertany a «04.HD - Inovanadats» juntament amb els següents minerals: ansermetita, rossita, metarossita, munirita i metamunirita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Firefly–Pigmay, situada a La Sal Quadrangle, al comtat de San Juan (Utah, Estats Units). Tambá ha estat descrita en diverses mines tant de l'estat de Utah com de Colorado.

## Referències

* ↑ «Dickthomssenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2019].
# Grimpa-soques de Brígida

Hylexetastes brigidai és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita la selva humida de l'est de Pará i nord-est de Mato Grosso, al Brasil.
De vegades considerada una subespècie de Hylexetastes perrotii.
# Torrent de Lluc

El Torrent de Lluc o d'Albarca neix a la vall de Lluc per la confluència de diverses torrenteres, al municipi d'Escorca (Mallorca), discorre pel clot d'Albarca, on rep el torrent d'Alqueda, i s'ajunta amb el del Gorg Blau a l'Entreforc formant el Torrent de Pareis. Altres afluents del torrent són el torrent dels Boverons i el torrent dels Horts. Té una conca de 28 km² i un desnivell total de 500 m. Juntament amb el torrent del Gorg Blau o sa Fosca i Torrent de Pareis, el 2003 fou declarat Monument Natural.

## Referències

* ↑ Antoni Ordinas Garau; Gabriel Ordinas Marcé, Antoni Reynés Trias. Torrent de Pareis. Palma: Moll, 1996. ISBN 84-273-0766-7.
* ↑ Decret 53/2003, de 16 de maig, de declaració del Monument Natural dels torrents de Pareis, del Gorg Blau i de Lluc Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine. PDF
# Lance (ciutat)

Lance o Lància (en llatí Lance o Lancia o Lanciatum, en grec antic Λαγκία o Λαγκίατον) era la capital de la tribu àstur dels làncits (lanceati, Λαγκίατοι), a la Tarraconense.
Era una ciutat fortificada la més important de la regió, fins i tot més que la ciutat que era al lloc de la futura Legió VII Gemina (Lleó), fins que els romans es van establir en aquesta segona ciutat. Els romans van destruir Lance, però després la van restaurar. Era a la via de Cesaraugusta a Lleó, a uns 15 km (9.000 passos) a l'est de Lleó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lance». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 febrer 2021].
# Marc Minuci Fes

Marc Minuci Fes (en llatí Marcus Minucius Faessus) va ser un magistrat romà que va viure al segle iii aC. Formava part de la gens Minúcia.
Va ser un dels primers àugurs elegits entre els plebeus després de la reforma de la llei de Sacerdotiis, coneguda com a Llei Ogúlnia, l'any 300 aC, pels tribuns Quint i Gneu Ogulni.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X,9
# Pastor d'Arcàdia

Pastor d'Arcàdia (o Antonio Pastorello di Arcadia) és una obra neoclàssica realitzada per Cesare Saccaggi l'any 1927.
En la vasta producció artística de Cesare Saccaggi, hi ha obres mestres que fan referència a les mitologies del món grec i romà. El deute amb el neopaganisme de Gabriele d'Annunzio i la seva manera de proposar una imatge mítico-sagrada de la natura, lluny del realista proposat per la «pintura de camp» toscà o piemontès, és evident. Els temes principals són la nostàlgia de terres llunyanes, records antics velats en una atmosfera de somnis. El desig d'alliberar-se de les exageracions del manierisme i de la duresa del món modern va portar, de fet, a molts artistes de principis del segle XX per redescobrir la cultura clàssica, la puresa, la senzillesa i l'ideal de bellesa de la qual van apreciar.

## Descripció i estilisme

A Antonio Pastorello di Arcadia, el pintor demostra que posseeix, amb absoluta certesa, una alta habilitat tècnica d'execució, transmetent la sensibilitat de la complexió del petit pastoret i l'atenció suau als cabells i pelatges que envolten els seus lloms. La composició flueix ininterrompudament, molt més enllà dels límits físics del llenç, amb un moviment lleugerament ondulat, quasi musical, per transmetre la idea d'un somni d'una nit d'estiu, la nostàlgia d'una pau mil·lenària en la qual el pintor vol submergir-se completament. Només la cascada, brollant, sembla evocar un espai natural llunyà i intangible, tant primitiu com no contaminat. És un món permanentment suspès entre l'aigua i la terra. Els motius de la composició, temporalment immòbils, estan lluny d'arribar. El conjunt està il·luminat pel tint lunar d'una llum crepuscular, que destaca plenament la bellesa del cos del jove pastor. Tot és una revolta de bellesa arcadiana i l'escena sembla animada per un dolç alè de poesia; l'atmosfera mitològica, que l'autor va voler representar tan delicadament, es caracteritza pel fort contrast amb el caràcter prosaic de la vida real. En aquest treball, l'anomenat «panisme» de D'Annunzio s'expressa plenament per la qual cosa l'home es transforma en un element de la natura i la naturalesa mateixa s'humanitza.

## Vegeu també

* Incipit vita nova
* La Vetta

## Referències

* ↑ «italialiberty».
* ↑ «artisti-in-galleria».

## Bibliografia

* M. Galli, Cesare Saccaggi i el classicisme, Voghera, 2015
* M. Galli, El fill del sastre, Voghera, 2014.
# Palau de Rundāle

El Palau de Rundāle (en letó: Rundāles pils; en alemany: Schloss Ruhental, anteriorment també anomenat Ruhenthal i Ruhendahl) és un dels palaus barrocs més importants construïts pels Ducs de Curlàndia en el territori de l'actual Letònia, juntament amb el Palau de Jelgava. Situat a la localitat de Pilsrundale, a 12 km a l'oest de Bauska, el palau i els jardins dels voltants són ara un museu.

## Història

El palau va ser construït com a residència d'estiu per a Ernst Johann von Biron, duc de Curlàndia i Semigàlia, en dos períodes: 1736-1740 i 1764-1768, sota la direcció de l'arquitecte italià Francesco Bartolomeo Rastrelli.
Durant la Primera Guerra Mundial, l'exèrcit imperial alemany va instal·lar-hi un hospital de campanya. Durant els disturbis després de la caiguda de l'Imperi Rus, les tropes de Pavel Bermondt-Avalov van ocupar Rundāle i van causar greus danys a l'edifici.
Després de la independència del nou estat de Letònia, i d'acord amb la reforma agrària, el castell va ser confiscat i nacionalitzat. Malgrat el seu lamentable estat de conservació es va convertir en una escola i en apartaments. El 1933 va ser donat als museus de Letònia que, a poc a poc, van anar rehabilitant-ho. No va ser fins al 1972 que les autoritats van crear-hi un museu i les rehabilitacions es van reprendre fins a la seva finalització el maig del 2014.
* Saló interior
* Decoració d'una cambra
* Exemple de decoracció interior del palau
* Escala interior

## Referències

* ↑ «Rundāle Palace» (en anglès). [Consulta: 8 gener 2015].
* 1 2 3 «The Half-Century-Long Renovation of Rundale Palace, the Versailles of Latvia» (en anglès). New York Times, 11-08-2014 [Consulta: 8 gener 2015].

## Vegeu també

* Parc del Palau de Rundale
* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Diccionari per a ociosos

Diccionari per a ociosos és un diccionari d'autor de Joan Fuster, recopilació de diversos articles publicats per l'escriptor valencià. És considerada una de les obres més importants de l'autor i ha estat traduïda a diverses llengües com ara el castellà, el francès, l'anglès o l'italià.
El Diccionari barreja entrades curtes, properes a l'aforisme, amb d'altres assaigs relativament extensos. Fuster definí les intencions del Diccionari a la introducció:
| « | Ja des d'aquesta primera línia, vull desenganyar el lector respecte a l'abast del títol del llibre que té entre mans. La meva pretensió no ha estat —¿calia que ho digués?— de confeccionar un «diccionari». Com en altres ocasions, em limito a reunir en volum una sèrie incoherent d'escrits, diversos en el tema i d'extensió desigual, catalogables dins el gènere elàstic i modest de l'«assaig». | » |

## Referències

* Furió, Antoni. Nosaltres el valencians. Cinquanta anys després. En Martí Monteverde, Antoni y Rosell Nicolàs, Teresa (editors). Joan Fuster: figura del temps. Barcelona: Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2012. pp. 13/50. ISBN 8447536505.
* Fuster, Joan. Diccionari per a ociosos. Barcelona: Edicions 62, 2012. ISBN 9788492672004
* Salvador, Vicent. Estudi preliminar. En Fuster, Joan. Diccionari per a ociosos. Barcelona: Edicions 62, 2012. ISBN 9788492672004
# HD

HD té els següents significats:
Sigles en anglès:
* Catàleg estel·lar Henry Draper Catalogue utilitzada per a la nomenclatura d'estrelles incloses en aquest catàleg
* Alta definició, en anglès High-definition
* Disc dur, en anglès Hard Disk
* H-D o Harley-Davidson, marca de motocicletes
Vegeu també: HDTV