OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mare de Déu i el Nen amb santa Isabel i sant Joanet

Mare de Déu i el Nen amb santa Isabel i sant Joanet és un quadre de Peter Paulus Rubens pintat cap a 1618 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

La Mare de Déu, vestida de vermell amb el Nen a la falda, seu a terra i al seu costat apareix sant Joanet sobre un xai, el morro del qual Jesús està amanyagant. Isabel, per darrere, s'inclina cap al grup davant una arquitectura d'ordre clàssic que s'obre a un cel amb núvols. L'escena, que aplega la Sagrada Família amb santa Isabel i sant Joanet, il·lustra un tema apòcrif que es remunta al segle xiii, donat a conèixer a través del text del Pseudo-Bonaventura Meditationes Vitae Christi, en el qual es narra una visita que va reunir Jesús amb el seu cosí Joan a casa d'Isabel i Zacaries. L'assumpte, que permetia la inclusió del nu infantil en un tema sacre, va ser molt del gust dels pintors florentins del Renaixement. En aquest sentit, cal esmentar una pintura de Rafael coneguda com La perla, conservada al Museu del Prado, que va poder servir a Rubens de font d'inspiració. Una taula que era propietat de la família Gonzaga quan el mestre d'Anvers va residir a la cort de Màntua.
La tela que comentem, pintada cap al 1618, presenta una invenció rubeniana molt estesa, i se'n coneixen còpies i rèpliques, però aquesta versió, tot i que és de manufactura desigual, es considera autògrafa i una de les millors. Es tracta d'una composició religiosa que més aviat degué tenir una finalitat domèstica abans que litúrgica i de la qual es van obrir moltes estampes sota la direcció de Rubens, que van permetre'n la difusió i que van fer que es convertís en una obra molt popular.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Mare de Déu i el Nen entronitzats amb sis àngels

Mare de Déu i el Nen entronitzats amb sis àngels és un quadre del pintor italià Lorenzo Monaco pintat entre el 1415 i 1420, pertanyent a la Col·lecció Thyssen-Bornemisza, i exposat actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Maria Andrea

Maria Andrea és una cantant rossellonesa d'Ortafà.
Influïda per Pere Figueres, Joan Pau Giné i Lluís Llach, començà a cantar el 1977, a l'edat de setze anys, i participà en alguns festivals importants, com les Sis Hores de la Cançó a Perpinyà del 1978.
Bona intèrpret, físicament molt menuda, de veu comunicativa i potent, abandona tanmateix les activitats artístiques l'any 1980, amb un sol disc enregistrat (El meu poble).
A l'inici del 2000, Pere Figueres acarona la idea d'escriure-li nous temes i forçar el seu retorn a la Cançó.

## Obra

* Àlbum "El meu poble"

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 188

## Enllaços externs

* Esment de Maria Andrea com a col·laboradora de Joan Pau Giné Arxivat 2004-07-04 a Wayback Machine. (català)
* Maria Andrea canta 'El grec', cançó de Joan Pau Giné Arxivat 2008-11-13 a Wayback Machine. (català)
* Maria Andrea canta 'Bages', cançó de Joan Pau Giné Arxivat 2008-11-13 a Wayback Machine. (català)
# Marietta

«Marietta» té aquests significats:
# Marietje Schaake

Maria Renske (Marietje) Schaake (Leiden, 28 d'octubre de 1978) és una política neerlandesa militant dels Demòcrates 66 que és diputada del Parlament Europeu, amb el Partit de l'Aliança dels Liberals i Demòcrates per Europa (ALDE) des de juliol de 2009.

## Enllaços externs

* Marietje Schaake - Lloc web oficial
# Mas Viader (Santa Cristina d'Aro)

El Mas Viader és una masia de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de petites dimensions i de tipologia clàssica, amb planta baixa i pis i coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana principal. La planta baixa consta d'una sala central i diverses habitacions distribuïdes al seu voltant. Al pis hi ha els dormitoris als quals s'hi accedeix per una escala situada a la part posterior. Les obertures, rectangulars, són emmarcades amb pedra.

## Referències

* ↑ «Mas Viader». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Maria Lluïsa de Borbó-Parma

Maria Lluïsa de Borbó-Parma és el nom dels següents personatges:
* Maria Lluïsa de Borbó-Parma (reina d'Espanya). (1751 - 1819).
* Maria Lluïsa de Borbó-Parma (princesa de Saxònia). (1802 - 1857).
* Maria Lluïsa de Borbó-Parma (reina de Bulgària). (1870 - 1899).
# Mas (Corbera d'Ebre)

El Mas és una obra de Corbera d'Ebre (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita construcció popular, d'ús agrícola en mig d'un conreu de vinya; feta de pedra poc treballada i argamassa a algun lloc. Planta heptagonal i de grosses parets que es van tancant per dalt per cobrir-la com una volta esglaonada de lloses de pedra, després per fora és superposa terra que tot dotant-li d'una forma cònica. Cap finestra i una porta petita allindada per un arc molt caigut format per diverses peces de pedra. Espècie de guardapols de peces ceràmiques de damunt. A la seva bora restes d'un petit tancat amb el sostre tombat.

## Referències

* ↑ «Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 agost 2021].
# Navalla (mol·lusc)

El nom navalla s'utilitza per a definir mol·luscs bivalves de conquilla allargada i rectangular, molt apreciades en gastronomia. Viuen a prop del litoral enterrats en el sediments tous, tant sorrencs com fangosos. Reben també el nom de ganivets i canyuts. Hi ha diverses espècies que reben aquesta denominació, repartides en dues famílies:
* Família Solenidae: el principal gènere es Solen.
* Família Pharidae: el principal gènere és Ensis.

## Referències

* ↑ Sánchez-Lafuente, Antonio Caro. Elaboraciones básicas y platos elementales con pescados, crustáceos y moluscos. HOTR0408 (en castellà). IC Editorial, 2012-09-26. ISBN 978-84-8364-741-7.
* ↑ Martínez, Alfredo Gil. Preelaboracion y Conservacion de Alimentos (en castellà). Ediciones AKAL, 2010-03-29. ISBN 978-84-460-3135-2.
* ↑ «canyut, ganivet o navalla». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Muergo, el primo pobre de la navaja». Diario de Cádiz, 06-06-2019. [Consulta: 5 març 2023].
# Frantz Massenat

Frantz Massenat (Ewing Township, 17 de gener de 1992) és un jugador de bàsquet estatunidenc nacionalitzat haitià que pertany a la plantilla del JL Bourg Basket de la Pro A francesa. Amb 1,93 metres d'alçada, juga en la posició de base.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Va jugar quatre temporades amb els Dragons de la Universitat Drexel en les quals va fer una mitjana de 12,9 punts, 2,8 rebots i 4,3 assistències per partit. En les seves quatre temporades apareixeria entre els triats dels equips de l'any en la Colonial Athletic Association. Així, en 2011 ho faria en el millor quintet de novençans, en 2012 i 2014 en el millor quintet absolut i en 2013 en el segon millor quintet.

### Professional

Després de no ser triat en el Draft de la NBA de 2014, marxaria a Alemanya per a jugar durant dues temporades en les files del Mitteldeutscher BC.
En 2016 va fitxar pel EWE Baskets Oldenburg, club en el qual va estar fins a 2019.
El 4 de juliol de 2019 es fa oficial el seu fitxatge pel Morabanc Andorra per una temporada.
Durant la temporada 2020-21, forma part de la plantilla del Victòria Llibertes Pesaro de la Llega Basket Sèrie A, en el qual fa una mitjana de 11.8 punts, 2.4 rebots i 2.8 assistències.
L'11 de maig de 2021 fitxa pel TD Systems Baskonia de la Lliga Endesa, fins al final de la temporada per a ocupar la plaça de Lucca Vildoza, després de la marxa d'aquest als Nova York Knicks de la NBA.
El 15 d'agost de 2021, signatura pel BV Chemnitz 99 de la Basketball Bundesliga.
El 29 de juny de 2022 va signar contracte amb el JL Bourg Basket de la Pro A francesa.

## Referències

* ↑ sports-reference.com Frantz Massenat stats, consultado en junio de 2017
* ↑ realgm.com Historical Colonial Athletic Association Awards, consultado en junio de 2017
* ↑ Ficha en la BBL
* ↑ «Energia Massenat para el MoraBanc Andorra». acb.com, 04-07-2019. Arxivat de l'original el 6 de juliol de 2019. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «TD Systems Baskonia refuerza su línea exterior con Frantz Massenat». baskonia.com, 11-05-2021. [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «NINERS Chemnitz sign Frantz Massenat». baskonia.com, 15-08-2021. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ «Frantz Massenat, dernière clé des lignes arrières». JL Bourg Basket, 29-06-2022. [Consulta: 30 juny 2022].

## Enllaços externs

* Massenat signatura amb EWE Basket
* Fitxa en Realgm.com
* Fitxa en bbl.de
# Lipodistròfia associada al VIH

La lipodistròfia associada al VIH és un trastorn caracteritzat per la pèrdua de greix subcutani associada amb la infecció pel VIH.$^{:497}$

## Causa

El mecanisme exacte d'aquesta lipodistròfia no s'ha aclarit del tot. Hi ha evidència que indica que tant pot ser causada per medicaments antiretrovirals com pot ser causada per la infecció per VIH en absència de medicació antiretroviral.

## Clínica

Es presenta comunament amb la pèrdua de greix a la cara, les natges, els braços i les cames.
També hi ha greix acumulat en diverses parts del cos. Els pacients sovint es presenten amb "gepa de búfal": dipòsits de greix a la part superior de l'esquena. La mida del pit dels pacients (tant homes com dones) tendeix a augmentar. A més, els pacients desenvolupen obesitat abdominal.

## Referències

* ↑ James, William D.; Berger, Timothy G. Andrews' Diseases of the Skin: clinical Dermatology. Saunders Elsevier, 2006. ISBN 0-7216-2921-0.
# Widsith

El Widsith és un poema en anglès antic (Old English), en vers al·literatiu, de 143 línies, probablement compost el segle vii, si bé amb interpolacions posteriors. El poema només es troba recollit en l'actualitat en el Llibre d'Exeter (Exeter Book), un manuscrit de la poesia en anglès antic compilada a finals del segle x que conté aproximadament una sisena part de tota poesia en anglès antic que ha pervingut. El Widsith està inclòs, en el referit llibre, entre els poemes Vainglory i The Fortunes of Men. El Llibre d'Exeter es troba a la Catedral d'Exeter, al sud-oest d'Anglaterra, des que el 1076 fou objecte de donació a favor d'aquesta per part del primer bisbe d'Exeter, Leofric.
El poema consisteix majoritàriament la relació que el suposat scop (poeta oral o ministrer germànic ambulant) anomenat Widstht (el nom del qual significa "el que ha viatjat lluny"), fa dels llocs on ha estat i dels herois, reis, tribus i corts que ha conegut.
Conté una breu introducció de l'idealitzat Widsith, que passa a facilitar el que probablement fóra una llista mnemònica de tribus i cabdills, seguida per un resum de les tribus i corts que ha visitat, amb intercalacions sobre els elogis i recompenses que ha rebut per les seves declamacions. Acaba amb un breu comentari de la importància i fama dels poetes com el mateix Widsith.

## Referències

* ↑ Sedgefield 1922, pàgs. 1-2
* 1 2 3 4 Norton Anthology
* ↑ Chambers 2010, pàg. 4.

## Bibliografia

* «The Middle Ages: Topics - The Linguistic and Literary Contexts of Beowulf: text and Contexts» (html) (en ànglès). The Norton Anthology of English Literature. Norton Topics Online [Consulta: 5 abril 2016].
* Chambers, Raymond Wilson. Widsith: A Study in Old English Heroic Legend (html) (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2010.
* Sedgefield, M.A.. «Widsith». A: An Anglo-Saxon verse book (html) (en anglès). Londres: Manchester University Press, 1922 [Consulta: 6 abril 2016].
# Estació de Rocafort

* Aquest article tracta sobre l'estació de metro de Barcelona. Si cerqueu l'estació de metro del municipi valencià de Rocafort, vegeu «Estació de Rocafort (Horta Nord)».
Mapa Metro Línia 1 :
Rocafort és una estació de la L1 del Metro de Barcelona situada sota la Gran Via de les Corts Catalanes al districte de l'Eixample de Barcelona. L'estació es va inaugurar el 1926 amb el nom de Rocafor com a part del primer tram posat en servei del Ferrocarril Metropolità Transversal. Posteriorment al 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va adoptar el nom actual.

## Història

Els obres de l'estació es van inciar el 1923 a raó de la construcció del Metropolitano Transversal. Durant la construcció del túnel hi va haver un esfondrament, on 11 treballadors hi van perdre la vida. Després de 3 anys de construcció, l'estació s'obría al públic el 26 de juny de 1926, en el tram inaugural del Metro Transversal entre Plaça Catalunya i la Bordeta en un recorregut de 4 km i 9 parades. Era la segona línia de metro que es posava en funcionament a Barcelona.
Durant la Guerra Civil, l'estació va servir de refugi, en una àrea que va ser molt castigada pels bombardements aeris.
El 2006 l'estació es va fer accesible amb l'instal·lació d'ascensors d'accés al vestibul i d'accés a les andanes.

## Serveis ferroviaris

Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Hospital de Bellvitge | Espanya | | Urgell | Fondo |

## Accessos

* Carrer de Rocafort (banda Sepúlveda)
* Carrer de Rocafort (banda Diputació)
* Carrer de Calàbria (banda Sepúlveda)
* Carrer de Calàbria (banda Diputació)

## Referències

* ↑ «Rocafort». TMB. [Consulta: 4 març 2022].
* ↑ «Com eren les antigues estacions del Metro Transversal?». Històries de Barcelona. [Consulta: 4 març 2022].
* ↑ «El Transversal, un metro nonagenari». TMB. [Consulta: 4 març 2022].
* ↑ «La llegenda negra del metro de Rocafort». Betevé. [Consulta: 4 març 2022].
* ↑ «Es millora l'accessibilitat de les estacions de metro de Rocafort i Baró de Viver». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 març 2022].

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Estación Rocafort
# Jan-Willem van Schip

Jan-Willem van Schip (Schalkwijk, Houten, 11 d'abril de 1991) és un ciclista neerlandès, professional des del 2014. Combina la carretera amb la pista. En el seu palmarès destaquen el Tour de Drenthe de 2017 i diverses etapes en curses d'una setmana.

## Palmarès

* 2016
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mersin
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 2017
** 1r al Tour de Drenthe
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
** Vencedor d'una etapa a l'An Post Rás
** Vencedor d'una etapa a l'Okolo jižních Čech
* 2018
** 1r a la Slag om Norg
* 2019
** Vencedor d'una etapa al Volta a Bèlgica

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Cacatua negra beccurta

La cacatua negra beccurta (Zanda latirostris) és una espècie d'ocell de la família dels cacatuids (Cacatuidae) que habita boscos i matolls del sud-oest d'Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Llinars de l'Aiguadora

Llinars de l’Aiguadora, actual cap del municipi de Castellar del Riu (Berguedà), situat al vessant esquerre de l'aigua d’Ora (coneguda també com aigua de Llinars en el seu curs superior), afluent del Cardener.
En realitat no hi ha un nucli de població, sinó que es tracta de cases disperses. El 2009 hi constaven empadronats 31 habitants.
Pertanyia històricament al Solsonès i, per tant, al vescomtat de Cardona. Fins al 1840 va ser un municipi independent. El lloc de Llinars de l'Aiguadora és documentat des del segle IX i fou un dels punts claus de la repoblació del comte Guifré el Pelós a la vall de Lord en el curs de l'any 872 fins a 878. En aquest segle el bisbe Galderic de la Seu d'Urgell hi organitzà la primera vida parroquial i el nucli reeixí durant l'alta edat mitjana. Aquesta primera organització va permetre que l'església obtingués drets sobre les noves esglésies establertes a Sisquer, Castelltort, Selva, Tentellatge, Valldora, el Cint, la Mora, Travil, Terrers i la Pedra. Algun d’aquests drets van ser usurpats pel comte Sunifred II d’Urgell i el bisbe Guisad II en reclamava la restitució pels voltants de l’any 948.
L'església de Sant Iscle i Santa Victòria de Llinars de l'Aiguadora és una església parroquial bastida a finals del segle XVII o principis del XVIII, a partir de models del barroc rural. Consta d'una sola nau amb capelles laterals, presbiteri quadrat i la façana oberta al mur de migdia, on s'hi varen encastar unes laudes sepulcrals d'època romànica.

## Referències

* ↑ «Llinars de l’Aiguadora». [Consulta: 15 gener 2023].
* 1 2 «Sant Iscle i Santa Victòria de Llinars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Llengües tenda

Les llengües tenda són un petit grup de la branca senegambiana de les llengües atlàntiques dins de la macrofamília nigerocongolesa. El nombre total de parlants s'estimava en 21.970, dels quals 16.700 al Senegal en 2002 i 5.270 a Guinea en 2001.

## Classificació

* Bassari-Bedik
* Konyagi (Wamei)
* Biafada-Pajade (Badyara)

## Comparació lèxica

Els numerals para diferents grups de llengües tenda són:
| GLOSSA | Bassari-Bedik | Bassari-Bedik | Konyagui (Wamey) | Biafada-Pajade | Biafada-Pajade | PROTO- TENDA |
| GLOSSA | Bassari (Oniyan) | Budik (Tenda) | Konyagui (Wamey) | Biadada | Badyara | PROTO- TENDA |
| '1' | imɐt | riye~ diye | rjɐmpɔ | nəmma | painɛ/ pakkã | *ba-diyẽ(?) |
| '2' | ɓəki | xi~ ki | wɐhi | bihe | maːe | *ba-xi(?) |
| '3' | ɓətɐs | sas~ tas | wɐrɐr | biɟo | maʧaw | *ba-tʲar(?) |
| '4' | ɓənɐx | maxala~ maxana | wɐr̃ɐh | bini | manne | *ba-naxi |
| '5' | ɓəɲɟɔ | co(nje) | mbəɗ | ɡəbəda | kobəda | *-bəda/ *-ɲɟõ |
| '6' | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | mpaːɟi | 5 + 1 | *5+1 |
| '7' | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | 6+1 | 5 + 2 | *5+2 |
| '8' | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | wase | 5 + 3 | *5+3 |
| '9' | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | leberebo | 5 + 4 | *5+4 |
| '10' | ɛpəxw | ipox | pəhw | bapo | papːo | *-pahw? |

## Notes

* ↑ «Numerals in Atlantic languages». Arxivat de l'original el 2012-12-31. [Consulta: 7 juliol 2016].

## Bibliografia

* Guillaume Segerer y Florian Lionnet 2010. "'Isolates' in 'Atlantic'" Arxivat 2012-03-31 a Wayback Machine.. Language Isolates in Africa workshop, Lyon, Dec. 4
* Monique Gessain et Marie-Thérèse de Lestrange (édit.), Tenda 1980 : Badyaranké, Bassari, Bedik, Boïn, Coniagui, Paris, Société des africanistes, 1980, 178 p.
* Marie Paule Ferry, « Deux langues tenda du Sénégal oriental : basari et bedik », Bulletin de la SELAF, 1968 (réédité en facsimile en 1972)
* Marie-Paule Ferry, Thesaurus tenda : dictionnaire ethnolinguistique de langues sénégalo-guinéennes, -níyàn (bassari), -nik (bedik), -mè¤ (konyagi), Paris, Peeters, 1991, 3 tomes ISBN 2-87723-034-1 (t. 1) - ISBN 2-87723-035-X (T.2) - ISBN 2-87723-036-8 (T.3)
# Llengües tais

Les llengües tai són un subgrup de la família de llengües kra-dai. Aquests idiomes corresponen als grups de l'ètnia tai, formant un grup etnolingüístic.
Entre les llengües d'aquest subgrup cal mencionar el shan, parlat pel poble shan de Birmània, el zhuang del sud de la Xina, el lao, llengua oficial de Laos i el tailandès o "thai", llengua oficial de Tailàndia.

## Llista de les llengües tai

El nombre de llengües d'un grup està marcat entre parèntesis.
* Llengües tai centrals (6)
** Zhuang meridional (Xina)
** E (Xina)
** Man cao lan (Vietnam)
** Nung (Vietnam)
** Tày (tho) - (Vietnam)
** Ts'ün-lao (Vietnam)
* Llengües tai del centre-est (1)
** Llengües tai del nord-oest (1)
*** Turung (Índia)
* Llengües tai septentrionals (4)
** Zhuang septentrional (Xina)
** Nhang (Vietnam)
** Bouyei (buyi) - (Xina)
** Tai mène (Laos)
* Llengües tai del sud-oest (32)
** Tai ya (Xina)
** Llengües tai del centre-est (10)
*** Llengües chiang saeng (8)
**** Tai dam (Vietnam)
**** Thai septentrional (lanna o kam mueang, thai yuan) - (Tailàndia, Laos)
**** Phuan (Tailàndia)
**** Thai song (Tailàndia)
**** Tailandès o "thai" (Tailàndia)
**** Tai hang tong (Vietnam)
**** Tai dón (Vietnam)
**** Tai daeng (Vietnam)
**** Tay Tac (Vietnam)
**** Thu Lao (Vietnam)
** Llengües lao-phutai (4)
*** Lao (Laos)
*** Nyaw (Tailàndia)
*** Phu thai (Tailàndia)
*** Isaan (Tailàndia, Laos)
** Llengües tai del nord-oest (9)
*** Ahom (Índia, llengua morta — l'assamès actual és una llengua indoeuropea)
*** Lü o dai
*** Shan

## Bibliografia

* Ostapirat W (2000). "Proto-Kra." a Linguistics of the Tibeto-Burman Area 23(1). (anglès)
* Gedney, William J., i Robert J. Bickner. Selected Papers on Comparative Tai Studies. Michigan papers on South and Southeast Asia, no. 29. Ann Arbor, Mich., USA: Center for South and Southeast Asian Studies, University of Michigan, 1989. ISBN 0891480374 (anglès)
* Gedney, William J., Carol J. Compton, i John F. Hartmann. Papers on Tai Languages, Linguistics, and Literatures: In Honor of William J. Gedney on His 77th Birthday. Monograph series on Southeast Asia. [De Kalb]: Northern Illinois University, Center for Southeast Asian Studies, 1992. ISBN 1877979163 (anglès)

## Enllaços externs

* Ethnologue report (anglès)
# Les Avellanes

Les Avellanes és una vila i capital administrativa del municipi de les Avellanes i Santa Linya, a la Noguera.
Està situada a una altitud de 570 m, a la part central de les serres marginals dels prepirineus, zona compresa entre la serra del Montsec i els plans de l'Urgell, a la depressió central, zona també coneguda com els Aspres del Montsec o de Balaguer. Les seves cases s'estenen, amb fort pendent cap a llevant, a la vora i sota de la carretera C-12 (eix de l'Ebre) que l'uneix amb Balaguer (17,5 km) i amb Àger (14,8 km). Es comunica també amb Vilanova de la Sal per mitjà d'una carretera local de 4,6 km i amb Santa Linya per la carretera LV-9042 de 4,8 km, pobles que formen part del mateix municipi.
Les Avellanes comptava, a principis del segle xx, amb 464 habitants que es van anar reduint fins a 171 a principis del 2000. Els últims anys la xifra s'ha mantingut i fins i tot s'ha recuperat, amb petites fluctuacions, fins als 182 del 2019.
L'any 1970 es va fusionar a l'antic municipi de Santa Linya.

## Llocs d'interès

* Al centre de la població, a la capçalera de la plaça Major, s'aixeca la petita església de Sant Roc, de línies senzilles, amb una portada adovellada i arc de mig punt, lluint un escut a la dovella central amb data 1746.
* A la part baixa de la vila, prop de l'edifici de l'Ajuntament, es troba l'església parroquial de Santa Maria, romànica, amb absis semicircular, molt alt. Damunt la façana sud, molt a prop de l'absis, hi ha un campanar d'espadanya de factura moderna i a la façana de ponent la porta d'entrada coronada per un ull de bou, també moderns.
* L'Alzina dels Pous, arbre monumental catalogat (MA-23.037.33), es pot veure a 1,8 km en línia recta a ponent de les Avellanes, al peu de la Serra de Carlà, enmig de camps de conreus.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Lladonosa, 1983, p. 290.
* ↑ Cortès, 1984, p. 88.
* ↑ «250371 Avellanes i Santa Linya, les». Idescat. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Parcs naturals Gencat: fitxa». Arxivat de l'original el 2018-03-31. [Consulta: 30 març 2018].

## Bibliografia

* Lladonosa, Josep. Gran geografia comarcal de Catalunya. Vol. X. 1a edició. Sant Vicenç dels Horts: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1983. ISBN 84-85194-40-3.
* Cortès, Manuel. El Montsec i muntanyes veïnes : guia excursionista. Lleida: Centre Excursionista de Lleida, 1984. ISBN 84-398-2235-9.