OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tamasna

Tamasna, també Tamesna (amazic: ⵜⴰⵎⵙⵏⴰ, Tamesna; àrab: تامسنا, Tāmasnā; de vegades erròniament Tamasma o Tamesma), és una antiga regió natural del Marroc que rep el nom de la paraula amaziga tamasna, que vol dir ‘palmell de la mà’ o ‘plana’. El nom fou aplicat a la regió de la plana atlàntica entre el riu Bouragrag i el Umm al-Rabi, des de Salé fins a Marràqueix. El terreny és fèrtil i el cultiu principal són els cereals. Era el pas natural entre les regions de Fes i Marràqueix; el seu límit oriental venia determinat per una zona de valls i boscos.
La regió s'esmenta per primer cop sota Idris I que la va conquerir durant el seu regnat; a la mort d'Idris II (Idrís al-Àsghar) el 828 la Tamesna, junt amb Wazekkur i la ciutat de Shalla (Salé) va ser pel fill Isa ibn Idris. Posteriorment la zona va anar a mans dels barghawata vers el 890, els quals la van dominar fins al segle xii. El 1059 van arribar els almoràvits i els barghawata van resistir ferotgement; en la lluita va morir el líder espiritual almoràvit Abd-Al·lah ibn Yassín al-Ghazulí, però finalment foren derrotats i en part aniquilats; no obstant quasi cent anys després encara quedaven grups a les muntanyes de Tamasma (1447) que es van oposar a la conquesta almohade, que van enviar diverses expedicions contra ells fins que els van dominar el 1448/1449. El califa almohade va establir a la regió de la Tamesma, que havia quedat despoblada, tribus àrabs nòmades (Khult, Sufyan i Banu Djabir); els marinídes van utilitzar la regió com a zona de pastura i van confiar els seus ramats als hilàlides àrabs i als amazics zenetes i hawwares. La barreja entre àrabs i amazics va donar origen a noves tribus de llengua àrab que es van sedentaritzar i foren conegudes com els Shawiya (Chaouïa). El nom va substituir al de Tamasna que tot i així encara es feia servir en documents oficials del govern al segle xix. Chaouïa designa un territori més petit.

## Bibliografia

* Villes et Tribus du Maroc, Casablanca et la Chaouia, París 1915
# Cabota

* Aquest article tracta sobre el material d'unió. Si cerqueu la revista satírica, vegeu «La Cabota».
La cabota o el cap és la part superior d'un clau, rebló, cargol o d'una eina: la part més gruixada que rep les picades o que es fa giravoltar amb una clau en el cas de reblons o cargols. En general es diu de l'extrem més gros i voluminós d'una cosa. La paraula prové del llatí caput que significa cap. De la persona que s'entossudeix en un procediment ineficaç o contraproduent, es diu que «vol clavar el clau per la cabota».
També és un augmentatiu de cap o un sinònim de cap gros, de capgròs o la llarva dels amfibis, de tossut o del temps que el treballador hi ha faltat del jornal.

## Referències

* ↑ «Cabota». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cabota». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «cabota». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 17 novembre 2021].
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «cabota». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4ª edició), p. 173. ISBN 9788441225169.
* ↑ «clau2». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 17 novembre 2021].
* ↑ Abril Español, Joan. Diccionari de frases fetes : català-castellà, castellà-català : amb índexs de significats. Barcelona: Edicions 62, 1996, p. 92. ISBN 84-297-4157-7.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Cabota». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
# Xiao Kedou zhao Mama

Xiao Kedou zhao Mama (xinès simplificat: 小蝌蚪找妈妈, pinyin: Xiǎo Kēdǒu zhǎo Māma, literalment 'Capgrossos busquen sa mare') és un curtmetratge d'animació xinés dirigit per Te Wei, Qian Jiajun i Tang Cheng el 1960.
Es tracta d’una adaptació lliure d'un conte popular que explica el naixement d'un grup de capgrossos que van immediatament a la recerca de sa mare, però que tarden en trobar-la perquè no saben com és. És el primer curt metratge de Te Wei en experimentar amb la tècnica del lavis animat. El curtmetratge s'inspira en les pintures de Qi Baishi.

## Reconeixements

És una pel·lícula destacada del cinema d'animació xinés i va obtindre diversos premis tant al seu país com a festivals internacionals. El curtmetratge obtingué el 1962, el premi a la millor pel·lícula per a infants al IV Festival de Cinema d'Animació d'Annecy. El 1964, va guanyar un premi honorífic al 17è Festival Internacional de Cinema de Cannes, i també fou guardonat a Locarno. A la República Popular de la Xina, va rebre un guardó a la primera edició del Festival de les Cent Flors.
El 2005, va ser inclòs en una recopilació en dos DVD que Shanghai Art Film Studios va dedicar a Te Wei. El 2006, el curt va ser publicat per Les Films du Paradoxe en una recopilació en DVD de diversos curtmetratges de l'estudi de Shanghai.

## Referències

* 1 2 Sullivan, Lawrence R.; Liu-Sullivan, Nancy Y. Historical Dictionary of Chinese Culture. Rowman & Littlefield, 2021-01-15, p. 22. ISBN 978-1-5381-4604-0.
* ↑ Yan Du, Daisy. «Animating Science and Technology: From Little Tadpoles to the Space Monkey (1950s–1980s)», 01-09-2017. [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «The 100 Sequences That Shaped Animation». Vulture, 05-10-2020. «Te Wei is unlike anyone else featured on this list. The cartoonist and animator did not come to the medium out of passion for the art or a desire to further innovate it; rather, Wei entered the world of animation because a government official ordered him to. A year after being hired by his China’s Ministry of Culture to run the animation division of Changchun Film Studio, he, along with a number of artists, moved to Shanghai to form the Shanghai Animation Studio, where together they would pioneer three new animation techniques: paper cutting, paper folding, and Wei’s speciality, ink-wash animation.»
* 1 2 «Where is Mama? (Xiao Ke Dou Zhao Ma Ma, 小蝌蚪找妈妈)». Jeremy C. Processing, 22-02-2021. [Consulta: 21 març 2021].
* 1 2 3 Livret d'accompagnement du DVD Impression de montagne et d'eau et autres histoires... dans l'édition de 2006 (Les Films du Paradoxe, 2006).
* ↑ LLC, A.-Net Digital. Schoolgirl Milky Crisis: Adventures in the Anime and Manga Trade. A-Net Digital LLC, 2010-07-15. ISBN 978-0-9845937-4-3.
* 1 2 «Te Wei and Chinese Animation: Inseparable, Incomparable». Animation World Network. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ Nan, Wang. «Water-and-Ink animation». China Daily, 04-06-2008. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ China's Screen. China's Screen, 1989, p. 26.
* ↑ Critique du DVD par Ed Liu sur Toonzone le 4 avril 2006 Arxivat 2011-08-08 a Wayback Machine.. Page consultée le 28 décembre 2011.
# Sant Joan Baptista (Piera)

Sant Joan Baptista és una església del poble de Can Canals de Masbover, al municipi de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita església entre mitgeres situada dins el nucli del poble. Presenta una estructura molt senzilla. La porta d'accés al recinte ocupa gairebé tota la façana principal de l'església i l'entrada es fa a partir d'una petita rampa. L'interior de l'església és força auster: hi trobem el presbiteri de dimensions molt reduïdes, obert per un gran arc a la paret i murs emblanquinats sense cap mena de decoració. El conjunt exterior està coronat per un petit campanar en forma de V invertida i una creu a la part superior.

## Referències

* ↑ «Sant Joan Baptista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Parc Nacional de Tazekka

El Parc Nacional de Tazekka (àrab: منتزه تازكة الوطني, Mutanazzah Tāzakka al-Waṭanī; amazic: ⴰⴼⵔⴰⴳ ⴰⵏⴰⵎⵓⵔ ⵏ ⵜⴰⵣⴽⴽⴰ) és un parc nacional localitzat al sud-oest de Taza, en la porció septentrional de l'Atles Mitjà oriental, englobant a l'oest el massís primari de Tazekka essencialment esquists i el massís calcari de Bab Bou-Idir a l'est, al Marroc.

## Descripció

Territori original, on s'individualitzen dues parts per la bellesa excepcional dels seus paisatges i per la biodiversitat: el relleu de la part occidental constituït per vessants abruptes, de crestes agudes i valls estretes i molt profunds; en l'est molt més suau i presentant nombroses grutes i avencs en raó de la gran activitat de fenòmens de karstificació. Es poden observar paisatges variats i característics del massís de Tazzeka. El cim del Jebel Tazzeka amb el seu cedrer natural, ofereix un punt de vista notable sobre tota la regió : Muntanyes de l'Atles Mitjà, humides i arbrades al contrari que el massís rifeny.

## Precipitacions anuals

Entre 600 mm a les valls orientals i prop d'1.500 mm als cims de les muntanyes. Nevades poc importants.

## Bioclimes

Semi-àrid en baixes altituds a l'est, subhumit temperat en l'oest, Humit fins a perhumit fresc a fred als cims de les muntanyes.

## Pisos de vegetació

Sostre del termomediterrani, Mesomediterrani, supramediterrani i nivell mínim de l'oromediterrani i crioromediterrani.

## Flora vascular

Espècies forestals majors: El cedre de l'Atles (Cedrus atlantica), el roure de fulla petita, la surera (Quercus suber), l'alzina (Quercus rotundifolia) i la teva de Barbaria (Tetraclinis articulata). El nombre total d'espècies al voltant de 600, de les quals nombroses endèmiques, i unes 50 notables, rares o molt rares.

## Fauna

Mamífers: 27 espècies recensades: el senglar (sus scrofa barbarus) que ocupa tots els massissos arbrats, el porc espí crestat (Hystrix cristata), la llúdria europea (Lutra lutra), la geneta (Genetta genetta), la llebre del cap (Lepus capensis), el conill europeu (Oryctolagus cuniculus), l'eriçó nord-africà (Atelerix algirus), la ratapinyada gran de ferradura (Rhinolophus ferrumequinum), la ratapinyada petita de ferradura (Rhinolophus hipposideros), l'esquirol nord-africà (Atlantoxerus getulus), el xacal daurat (Canis aureus), la guineu comuna (Vulpes vulpes) a més del cérvol de Barbaria (Cervus elaphus barbarus) reintroduït en 1993.

### Ocells

    83 espècies recensades entre elles rapaces rares o molt rares.

### Rèptils i amfibis

    28 espècies recensades de les quals 3 endèmiques.
El lleopard nord-africà (Panthera pardus panthera), la hiena ratllada (Hyaena hyaena) i el caracal (Caracal caracal), que havien habitat la zona, ara són extingits. El cérvol de l'Atlas (Cervus elaphus barbarus) també es va extingir, però hi ha estat reintroduït recentment.

## Referències

* ↑ Benabid, A. Flore et écosystèmes du Maroc. Paris:Ibis, 2000. ISBN 2-910728-13-7.
* ↑ Flora and Fauna - Park National de Tazekka, (official web page of the National Park).

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial
# Fuji Golf

Fuji Golf és un videojoc que va ser programat per Chiki Nagai quan treballava per ANK Software Co. Ltd; va ser presentat juntament amb el Microsoft Entertainment Pack de l'any 1991; és un dels primers jocs de golf creats per a Windows.

## Informació general

Es tracta d'un joc de golf on l'objecte és jugar un round (18 forats) en el menor nombre de cops possible. Factors com el vent són generats automàticament, i a part, competim contra diferents jugadors controlats per l'AI del PC; concretament, 40.
La mecànica del joc és la següent: podem elegir entre 13 pals; depenent de la distància del forat, l'ordinador ens assignarà un pal. Per colpejar la bola, clic al ratolí on diu "Backswing" i graduem la potència del cop; si és pròxima a la màxima potència, el botó passa a dir "Hit Ball". En funció del teu nivell d'encert, l'ordinador anirà donant comentaris positius o negatius.
Fuji Golf és un joc complicat de guanyar -no importa que tan baix puguis puntuar, perquè sempre l'ordinador puntuarà més baix-. Tot i així, el rècord és -15 i l'ordinador no sempre l'aconsegueix. Per tant, depenent de les habilitats del jugador, guanyar és possible.
També, existeixen alguns trucs per aquest joc com: Abans de fer el swing, escriu Fujiwallop i pegarà un "super drive".

## Enllaços externs

* Trucs pel joc (anglès)
* Actual pàgina de ANK Software (japonès)
# Blastema

Un blastema és una massa de cèl·lules capaç de creixement i regeneració dins òrgans o parts del cos. Històricament el blastema s'entenia que estava compost de cèl·lules pluripotents indiferenciades, però la recerca recent indica que en alguns organismes el blastema pot retenir memòria de l'origen del teixit. Els blastemes típicament es troben en els estadis primerencs del desenvolupament d'un organisme, com són els embrions, i en la regeneració de teixits biològics i os.
Alguns amfibis i certes espècies de peixos i dues espècies de ratolins espinosos africans poden produir blastemes en els adults. Per exemple, la salamandra pot regenerar molts òrgans incloent la retina i l'intestí. Tanmateix, la majoria d'animals no poden produir blastemes.

## Referències

* ↑ Krag, Martin; Knapp, Dunja; Nacu, Eugen; Khattak, Shahryar; Maden4, Malcolm «Cells keep a memory of their tissue origin during axolotl limb regeneration». Nature, 460, 7251, 01-07-2009, pàg. 60–65. DOI: 10.1038/nature08152. PMID: 19571878 [Consulta: febrer 2010].
* ↑ Tanaka, Elly «The cellular basis for animal regeneration». Developmental Cell, 21, 1, 19-07-2011, pàg. 172–185. DOI: 10.1016/j.devcel.2011.06.016.
* ↑ Godwin, James «The promise of perfect adult tissue repair and regeneration in mammals: Learning from regenerative amphibians and fish». BioEssays, 36, 9, 01-09-2014, pàg. 861–871. DOI: 10.1002/bies.201300144. PMID: 25043537.
* ↑ Wade, Nicholas «Regrow Your Own». New York Times, 11-04-2006 [Consulta: febrer 2010].
* Becker, Robert O.; Gary Selden The Body Electric. Harper Paperbacks, 1998. ISBN 0-688-06971-1.
# Amado Alonso

Amado Alonso (Lerín, Navarra, 13 de setembre de 1896 — Arlington, Massachusetts, 26 de maig de 1952) fou un poeta i filòleg, conegut per les seves aportacions al corrent crític de l'estilística, amb influències de l'estructuralisme lingüístic. Contribuí a l'apropament de les escoles americana i peninsular sobre els estudis hispànics i publicà un article de referència sobre el nom del castellà o llengua espanyola. Deixeble de Ramón Menéndez Pidal, el gruix de la seva tasca de divulgació es troba a la Revista de Filología Hispánica.

## Vida i obra

Alonso va anar a l'escola a Pamplona i a la Universitat a Madrid (a partir de 1915), on fou deixeble de Ramón Menéndez Pidal. De 1922 a 1923 fou lector a la Universitat de Berlín. El 1927 va defensar la seva tesi doctoral Estructura de las "Sonatas" de Valle-Inclán. Des d'aquest any i fins a 1946 fou el director del Institut de Filologia de la Universitat de Buenos Aires (que després seria anomenat "Instituto de Filología y Literaturas Hispánicas Dr. Amado Alonso"), on fou mestre de María Rosa Lida de Malkiel. Des de 1946 (arran de la pujada al poder de Perón) i fins a la seva mort fou professor de la "càtedra Smith" de la Universitat Harvard. La seva obra De la pronunciación medieval... fou publicada pòstumament a cura de Rafael Lapesa, a qui havia deixat instruccions essent conscient que la seva malaltia (un càncer) li impediria acabar-la.
Alonso va fundar i dirigir la Revista de Filología Hispánica (Buenos Aires, 1939–1946) i la Nueva Revista de Filología Hispánica (Mèxic, 1948–1952). També va ser el traductor del Curs de lingüística general de Ferdinand de Saussure a l'espanyol (Curso de Lingüística General, Buenos Aires 1945), i també traduí Karl Vossler (Filosofía del lenguaje, Madrid 1940, Buenos Aires 2008).
Fou investit doctor honoris causa per la Universitat de Chicago (1941).
La Fundación Amado Alonso es va crear a Lerín el 2001 amb la finalitat de contribuir al coneixement de la vida i obra d'Alonso.

## Obres

* Estructura de las sonatas de Valle-Inclán (1928)
* El problema de la lengua en América (1935)
* Castellano, español, idioma nacional. Historia espiritual de tres nombres (1938)
* Gramática castellana (Primer curso, 1938; Segundo curso, 1939) En col·laboració amb Pedro Henríquez Ureña.
* Poesía y estilo de Pablo Neruda (1940)
* Ensayo sobre la novela histórica: El modernismo (1942)
* Traducció i pròleg del Curso de Lingüística General de F. de Saussure (1945)
* Estudios lingüísticos. Temas españoles (1951)
* Estudios lingüísticos. Temas hispanoamericanos (1953)
* Materia y forma en poesía (1955) (amb pròleg de M. R. Lida de Malkiel)
* De la pronunciación medieval a la moderna en español (1955) (a cura de Rafael Lapesa)

## Referències

* ↑ «Amado Alonso». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Lecea Yáabar, Juan María «Amado Alonso (1896 - 1952)». Cauce. Revista de Filología y su Didáctica, Núm. 18-19, Data incorrecta, pàg. 17-70 [Consulta: 6 agost 2016].

## Enllaços externs

* Fundación Amado Alonso
# Cal Mata

Cal Mata és un edifici al municipi d'Albinyana inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici és compost per l'habitatge i una sèrie de dependències (celler, tancats per al ramat...). S'accedeix mitjançant un baluard amb porta d'arc rebaixat, on hi ha inscrita la data 1616. A l'exterior i a mà dreta hi ha un dels cellers de la casa construït el 1762. La façana de l'edifici presenta un bonic arc de pedra dovellat que emmarca la porta d'accés.
Consta de dues plantes. A l'interior de la planta baixa hi ha dos arcs de pedra (corresponen a la par més antiga de la casa), un dels quals és incrustat dins de la paret. El celler és una sala rectangular als baixos de l'edifici. Com tots els cellers està per sota el nivell de la casa, ja que és necessari que el lloc sigui fresc. La seva planta és dividida en dues parts mitjançant tres arcs rebaixats. La part dreta, més àmplia, presenta una filera de bótes i l'esquerra, més estreta, té una sèrie d'útils del camp. Els materials emprats en la construcció són carreus irregulars.
Entre els útils destaca la bomba de vi, un instrument de ferro que consta de dues potes i dues rodes, i un petit recipient amb dues boques de les quals surten dues gomes, una cap al cup i una altra cap a la bota, i una gran roda accionada mitjançant una maneta. S'utilitza per passar el vi del cup a les bótes. Aquest celler havia estat un corral per al bestiar. És la zona més antiga de la casa.
Segons ens explica el propietari, la casa té els sues orígens en un tancat pel ramat. A aquesta època pertany l'arc més rústic que hi ha en l'actual entrada. Més tard, entorn del segle xv, es construí l'habitatge. D'aquest període és l'altre arc de mig punt de l'estrada i el contrafort que actualment està dins una dependència de la part del darrere de la casa. A poc a poc, la construcció anà engrandint-se segons les necessitats dels propietaris, i al llarg dels segles l'estructura inicial de l'edifici es modificà totalment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Cal Mata». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Xiao Youmei

Yiu-Mei Hsiao (en xinès tradicional: 蕭友梅; en xinès simplificat: 萧友梅; en pinyin: Xiāo Yǒuméi; Canton, Xina, 1884 - 1940) fou un compositor xinès.
En la seva ciutat natal inicià els estudis musicals perfeccionant-los en el Conservatori de Leipzig, com alumne de Max Reger, i en. la Universitat de Leipzig, com alumne de Hugo Riemann, i en aquella població assolí el títol de doctor en Filosofia.
El 1920 tornà a la seva pàtria i al punt inicià una campanya artística de tendència occidental; fundà el Conservatori Nacional de Xangai i els Departaments de Música de la Universitat femenina de Peiping (Pequín) i el de l'Acadèmia de Belles Arts de la mateixa capital.
Entre les seves composicions hi figuren algunes peces per a piano, per a cors, música de cambra i dos ballets amb argument nacional.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement dels anys 1940-41, pàg. 320 (ISBN 84-239-4587-1)
# Fuji

«Fuji» té aquests significats:
* Esports
** Circuit de Fuji, traçat automobilístic situat a la rodalia del mont Fuji
** Fuji-Servetto, antic nom de l'equip ciclista Geox-TMC
* Geografia
** Mont Fuji, muntanya més alta del Japó
* Televisió
** Fuji TV, cadena de televisió del Japó
* Toponímia:
** Fuji (ciutat), ciutat de la prefectura de Shizuoka, al Japó
* Empreses:
** Fujifilm, companyia multinacional japonesa dedicada a la fotografia i la imatge
# Blastocel

Un blastocel (també anomenat cavitat del blastocist, o cavitat de segmentació) és la regió central plena de fluid d'un blastocist. Un blastocel es forma durant l'embriogènesi quan un zigot (un òvul fertilitzat) es divideix en moltes cèl·lules a través de la mitosi.
L'adjectiu corresponent a "blastocel" és blastocèlic.
Un blastocel es pot descriure com la primera cavitat cel·lular que es forma quan s'engrandeix. És essencial per la posterior gastrulació.

## Referències

* ↑ «The Carnegie stages». Arxivat de l'original el 2018-08-31. [Consulta: 13 octubre 2007].
# Tamarugita

La tamarugita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de la localitat de Pampa del Tamarugal, a Xile, on va ser descoberta.

## Característiques

La tamarugita és un sulfat de fórmula química NaAl(SO₄)₂·6H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tamarugita pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, niquelblödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, niquelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaïta i wattevil·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a finals del segle xix a Cerros Pintados, a la localitat de Pampa del Tamarugal, a la província d'El Tamarugal, a la Regió de Tarapacá, Xile. Ha estat descrita en diversos jaciments arreu del planeta, fins i tot a l'Antàrtida, on va ser trobada l'any 2003 a l'illa de Seymour.

## Referències

* ↑ «Tamarugite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2017].
# Cal Massot

«Cal Massot» té aquests significats:
* Cal Massot (Belianes), casa pairal al terme municipal de Belianes (l'Urgell)
* Cal Massot (el Palau d'Anglesola), habitatge amb elements barrocs al Palau d'Anglesola (el Pla d'Urgell)
* Cal Massot (Soses), casa de Soses (el Segrià)
# Xenos vesparum

Xenos vesparum és una espècie d'insecte de l'ordre dels estrepsípters, les femelles de la qual són paràsits permanents del gènere de vespes papereres Polistes. Viuen tota la seva vida a l'abdomen de la vespa hoste.
El paràsit infecta una vespa obrera i n'altera completament el seu comportament de casta obrera. La vespa infectada comença a patir de manera nutritiva i després vola per trobar-se amb altres vespes infectades. El paràsit masculí surt de l'abdomen de la vespa i es combina amb els paràsits femenins que queden dins del seu amfitrió.

## Referències

* ↑ Hughes, D.P.; J. Kathirithamby; L. Beani «Prevalence of the parasite Strepsiptera in adult Polistes wasps: field collections and literature overview». Ethology, Ecology and Evolution, 16, 4, 2004, pàg. 363–375. DOI: 10.1080/08927014.2004.9522627 [Consulta: 21 setembre 2014].
* ↑ Fabiola Giusti «The midgut ultrastructure of the endoparasite Xenos vesparum (Rossi) (Insecta, Strepsiptera) during post-embryonic development and stable carbon isotopic analyses of the nutrient uptake». Arthropod Structure & Development, 36, 2, 2007, p. 183. DOI: 10.1016/j.asd.2007.01.001.
* R. Dallai «New findings on sperm ultrastructure of Xenos vesparum (Rossi) (Strepsiptera, Insecta)». Tissue and Cell, 35, 1, 2003, p. 19. DOI: 10.1016/S0040-8166(02)00099-X.

## Enllaços externs

* Mating of Xenos vesparum
* Xenos vesparum electron-microscope image