OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hicetes (filòsof)

Hicetes (Hicetes, Ἱκέτας o Ἱκέτης) fou un filòsof pitagòric grec natural de Siracusa que va viure entre el 400 aC i el 350 aC aproximadament. Ciceró, citant a Teofrast, l'esmenta i diu que considerava els cossos celestes com a estacionaris i la terra l'únic cos de l'univers que es movia. També creia que el moviment aparent de les estrelles, vistes des de la terra, era causat pel moviment de rotació del nostre planeta al voltant del seu eix. Diògenes Laerci diu que aquesta doctrina alguns l'atribuïren a Hicetes i d'altres a Filolau.

## Referències

* ↑ Teofrast en Ciceró, Academia Quaestiones II, 39
* ↑ Diògenes Laerci: De vita Pythagora VIII. 85
# Teatre Tirso de Molina (Barcelona)

El Teatre Tirso de Molina o Teatre Tirso va ser un teatre de Barcelona, que es va instal·lar a l'Església de Sant Gaietà, de l'antic convent dels teatins (llavors exclaustrat), a la cantonada del Portal de l'Àngel amb el carrer de Duran i Bas. Va inaugurar-se el 1864 i va funcionar fins al 1872. Després s'hi instal·laren un club de federalistes (el 1867), una caserna de bombers, una escola, els jutjats municipals i, actualment, al terreny hi ha l'Institut Municipal d'Estadística. Es va dedicar, sobretot, al teatre de text en castellà, a peces bilingües i a traduccions de melodrames francesos d'èxit.

## Referències

* ↑ Gelís i Codinach, Lluís. «ESGLÉSIA DE SANT GAIETÀ I CONVENT DELS TEATINS. Plaça de Santa Anna (Portal de l'Àngel). (1660's- 1940's)», 16-05-2016. [Consulta: 4 juliol 2022].
# Putnisita

La putnisita és un mineral de recent descobriment que sembla pertànyer a la classe dels carbonats. Ha rebut el nom dels mineralogistes Andrew i Christine Putnis, de la Universitat de Münster, Alemanya.

## Característiques

La putnisita és un mineral compost d'estronci, calci, crom, sofre, carboni, oxigen i hidrogen. La putnisita té unes propietats estructurals i químiques úniques, i no sembla estar relacionada amb cap família mineralògica existent. La putnisita cristal·litza en el sistema ortoròmbic, i es presenta en petits cristalls de forma cúbica (< 0,5 mm) en roques volcàniques. Els cristalls són d'un color morat translúcid, però mostren un pleocroisme diferent (des del lila pàl·lid al gris blavós, depenent de l'angle d'observació) i deixa marques de color rosa quan es frega sobre una superfície plana.

## Formació i jaciments

Els primers exemplars de putnisita es van descobrir en un aflorament de superfície a les roques volcàniques de la península de l'os polar, en Austràlia Occidental, durant unes prospeccions mineres l'any 2012. També se n'ha trobat a la mina Armstrong, a Widgiemooltha, també a Austràlia.

## Referències

* 1 2 3 4 «The world's newest mineral is unlike anything we've ever seen» (en anglès).
* 1 2 3 «Putnisite». Minerologial Magazine (anglès)
* ↑ «La putnisita, un nuevo mineral con propiedades nunca vistas hasta ahora» (en castellà).
* ↑ «Putnisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r setembre 2014].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: maig 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d'agost 2019. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «New Purple-Pink Mineral, 'Putnisite,' Discovered In Australia» (en anglès). Huffington Post, 28-04-2014.
* 1 2 3 «New Mineral Shows Nature's Infinite Variability» (en anglès).
# Arman Soldin

Arman Soldin (Sarajevo, 21 de març de 1991 - Txàssiv Iar, 9 de maig de 2023) va ser un periodista francès. Va ser assassinat el 9 de maig de 2023 mentre cobria la invasió russa d'Ucraïna.
Soldin va néixer a Sarajevo. Va treballar a Roma, a l'Agence France-Presse des del 2015, i després a Londres. Com que la invasió russa va començar el febrer de 2022, va ser enviat immediatament a Ucraïna amb l'equip de l'Agence France-Presse per cobrir la invasió. Més tard va haver de tornar, en contra dels seus desitjos, però va tornar a Ucraïna el setembre de 2022, treballant com a coordinador de vídeo.
El 9 de maig de 2023, l'equip es trobava a prop de la ciutat de Chasiv Yar, óblast de Donetsk, juntament amb un destacament de soldats ucraïnesos. Soldin va ser assassinat per un coet que va explotar prop del lloc on estava estirat, ningú més va resultar ferit. Soldin tenia 32 anys en el moment de la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 «AFP journalist killed by rocket fire in eastern Ukraine». Le Monde, 09-05-2023.
* ↑ «Ukraine: When things fall apart». Afence France-Presse, 24-03-2022.
* ↑ «French journalist killed in Russian rocket strike in Ukraine». The Guardian, 09-05-2023.
# Cristina Zumárraga Sirvent

Cristina Zumárraga Sirvent és una productora de cinema espanyola.

## Biografia

Va néixer a Madrid, on va estudiar la carrera de Filologia Anglesa en la Universitat Complutense. Va començar la seva carrera professional en la indistria audiovisual en Videospot, una productora de vídeo i televisió passant més endavant al cinema on ha realitzat nombrosos projectes com a Directora de Producció, alguns tan rellevants com Che de Steven Soderbergh, Alatriste d'Agustín Díaz Yanes, El Lobo de Miguel Courtois, Looking for Fidel d'Oliver Stone, También la lluvia d'Icíar Bollaín i Inmersión de Wim Wenders.
A més es coproductora de Room in Rome de Julio Medem, i productora executiva de 7 Días en La Habana de Benicio del Toro, Pablo Trapero, Laurent Cantet i Juan Carlos Tabío entre altres i de Thi Mai, rumbo a Vietnam de Patricia Ferreira.
Guanyadora de dos premis Goya a la millor direcció de producció per Alatriste (2007) i per También la lluvia (2011) i nominada per altres tres pel·lícules. És membre de l'Acadèmia de les Ciències Audiovisuals, del European Producers Club i de ACE Producers Network.
En 2012 va produir el llargmetratge Operación E, de Miguel Courtois, juntament amb el productor francès Ariel Zeïtoun (AJOZ Films), Farruco Castromán i Luis Tosar de Zircozine i en 2014 el documental de creació d'Icíar Bollaín En tierra extraña, tots dos estrenats al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. El 2019 va produir Lo nunca visto de l'argentina María Seresesky.

## Referències

* ↑ Quienes somos a Tandem Films
* ↑ Cristina Zumárraga Sirvent a expansion.com
* ↑ María Luisa Gutiérrez y Cristina Zumárraga, dos productoras y un destino: Gran Canaria
* ↑ Cristina Zumárraga: “Un plan B que cubra la subvención del ICAA es imposible”, audiovisual451.com, 19 de juliol de 2019
* ↑ Cristina Zumárraga (Tandem Films): “Después del éxito que tuvo en Argentina, esperamos que `No dormirás´ guste mucho también en España”, produccionlatina.com
# Hidròfon

Un hidròfon és un transductor de so a electricitat per ser usat en aigua o en un altre líquid, de forma anàloga a l'ús d'un micròfon en l'aire. Un hidròfon també es pot emprar com a emissor, però no tots els hidròfons tenen aquesta capacitat.

## Història

El primer sonar operatiu va ser construït per Reginald Fessenden als Estats Units el 1914. Aquest dispositiu emprava un oscil·lador de coure electromagnètic que emetia un soroll de baixa freqüència, a continuació commutava a una sistema d'escolta per rebre el ressò. A causa d'aquest tosc sistema de treball, no era gaire precís en la determinació de la direcció del blanc.
El primer dispositiu denominat hidròfon va ser desenvolupat quan la tecnologia va madurar i es van emprar ones ultrasòniques que milloraven la capacitat de detecció. Els ultrasons es generen mitjançant un mosaic de cristalls de quars prims enganxats entre dues làmines gruixudes d'acer de manera que s'obtenen freqüències de ressonància per sobre de 150 kHz. Els hidròfons són una part important del sonar usat per detectar submarís tant per vaixells de superfície com per altres submarins.

## Hidròfons direccionals

Un únic transductor ceràmic i cilíndric pot aconseguir una recepció omnidireccional gairebé perfecta. Els hidròfons direccionals milloren la sensibilitat en una direcció usant bàsicament dues tècniques:

### Reflector

Aquest mètode usa un únic element transductor amb un disc o un reflector acústic de forma cònica per enfocar addicionalment els senyals. Aquest tipus d'hidròfon es pot fabricar a partir d'hidròfons omnidireccionals de baix cost, però s'ha d'usar de forma estacionària, ja que el reflector impedeix el seu moviment a través de l'aigua.

### Matrius

Diversos hidròfons es poden muntar en una agrupació de manera que puguin sumar els senyals en una direcció mentre que es cancel·lin en altres.

## Usos
### Geofísica

Els hidròfons són usats per geòlegs i geofísics per a la detecció d'energia sísmica.

### Usos militars

Existeixen hidròfons capaços de detectar un submarí enemic a distància. Hi ha diverses xarxes d'escolta com la xarxa SOSUS o el projecte Azorian.

## Referències

* ↑ Pike, John (1999). SOSUS Retrieved Jan 28, 2005.
* ↑ Unknown. (2005) Oilfield Glossary: Term 'hydrophone' Retrieved Jan 28, 2005.
* ↑ André Dognon. Les Ultrasons et leurs applications. Presses Universitaires de France, 1953.
* ↑ Unknown. hydrophone Retrieved Jan 28, 2005.
* ↑ Sonar Surround Hydrophones, http://www.sonar-surround.com%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Quezaltepeque

Quezaltepeque és un municipi del departament de La Libertad, El Salvador. Tenia una població estimada de 56 181 habitants l'any 2013. El municipi té una àrea de 125,38 km², i una altitud de 415 msnm. El topònim nahuat Quezaltepeque significa: Turó del quetzal.

## Referències

* ↑ «Publicaciones - DIRECCION GENERAL DE ESTADISTICA Y CENSOS». Arxivat de l'original el 2016-05-07. [Consulta: 8 gener 2020].
# Bullidor

* Per a altres significats, vegeu «bullidora elèctrica».
Un bullidor, o bullidora és un recipient semblant a una tetera utilitzat a la cuina per escalfar l'aigua. A diferència de les teteres, que generalment només reben aigua preescalfada, les calderes poden ser usades tant per escalfar aigua directament com per servir-la. Solen ser metàl·liques, usualment d'acer inoxidable o alumini; esmaltades o enlozadas. Tenen una nansa superior lliscant amb fusta o resina plàstica incrustada per poder manejar.
En la indústria surera, el bullidor és l'home que fa bullir les pannes de suro dins la perola, un ofici d'especialista.

## Característica

Tradicionalment, un bullidor té una obertura superior amb tapa per on l'introdueix l'aigua, i un broc fi i corbat. Hi ha també la varietat sense orifici superior en què l'aigua és introduïda per un broc ample, curt i recte, que té una tapa amb un petit orifici per on surt el vapor en produir-se el bull, la sortida del vapor produeix una xiulada que avisa que l'aigua ja ha bullit. La nansa d'aquest tipus de calderes sol ser fixa. També hi ha bullidores elèctriques.

## Referències

* ↑ bullidor a Optimot
* ↑ Caner i Estreny, Pere «Oficis relacionats amb el món del suro». Revista de l'Ateneu Popular de Calonge, 16-06-2007.
# Argyrocytisus battandieri

Argyrocytisus battandieri és una espècie lleguminosa arbustiva caducifòlia i hermafrodita endèmica del Marroc, al nord-oest d'Àfrica. El seu nom comú és moroccan broom (anglès). És una planta susceptible a ser atacada per plagues com per exemple la cotxinilla Icerya purchasi.

## Morfologia

És un arbust de fins a 4 metres d'alçada, erecte. Les tiges i les branques velles són de color vermellós, amb lenticel·les de color negre, transversals. Les branques joves de menys d'un any presenten una densa vellositat sedosa i verdosa. Perd la fulla cap al final de l'hivern. Són alternes, molt grans, trifoliades, amb pecíol. Els folíols són més aviat semblants però el central és sempre més gran i tots de forma obovada, és a dir, en forma d'ou però invertida. El marge de les fulles és sencer i presenten pilositat sedosa platejada per ambdues cares. Presenten una inflorescència de color groc, en raïm terminal, erecte i molt densa, amb pedicels d'uns 2 mm de llarg. El Calze és allargat, campanulat i amb l'extrem terminal bilabiat. El fruit és un llegum comprimit de fins a 6 cm de llarg recte o insensiblement arquejat, acuminat, atenuat i densament pilòs. El color del fruit és verd als primers i marró quan va madurant. Presenta de 6 a 9 llavors, ovoides, comprimides i de color vermellós.

## Ecologia

Argyrocytisus battandieri és un endemisme del nord d'Àfrica. Creix en boscs de cedres i en menor mesura en alzinars (Quercus ilex, Q. canariensis i Q. faginea) de les muntanyes i altiplans de Rif centre-occidental i el Mig-Atles centre-septentrional. El seu hàbitat són els boscos de muntanya d'uns 1.200-2.100 metres d'altitud sobre terrenys silícics i en ambient fresc i humit.

## Referències

* ↑ «Argyrocytisus battandieri a EOL» (en anglès). [Consulta: 12 juny 2015].
* ↑ «Argyrocytisus battandieri a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 12 juny 2015].
# Caumont

«Caumont» té aquests significats:
* Toponímia:
** Caumont (Aisne), municipi francès al departament de l'Aisne (regió de Nord - Pas de Calais - Picardia)
** Caumont (Arieja), municipi francès al departament de l'Arieja (regió de Migdia-Pirineus)
** Caumont (Avairon), municipi francès al departament de l'Avairon (regió de Migdia-Pirineus)
** Caumont (Eure), municipi francès al departament de l'Eure (regió de Normandia)
** Caumont (Gers), municipi francès al departament del Gers (regió de Migdia-Pirineus)
** Caumont (Gironda), municipi francès al departament de la Gironda (regió de l'Aquitània)
** Caumont (Tarn i Garona), municipi francès al departament del Tarn i Garona (regió de Migdia-Pirineus)
** Caumont (Òlt i Garona), municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de l'Aquitània)
** Caumont (Pas de Calais), municipi francès al departament del Pas de Calais (regió de Nord - Pas de Calais - Picardia)
** Caumont (Valclusa), municipi francès al departament de la Valclusa (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
** Caumont-l'Éventé, municipi francès al departament de Calvados (regió de Normandia)
** Caumont-sur-Orne, municipi francès al departament de Calvados (regió de Normandia)
** Cantó de Caumont-l'Éventé, cantó francès al districte de Bayeux (departament del Calvados)
** Vesles-et-Caumont, municipi francès al departament de l'Aisne (regió de Nord - Pas de Calais - Picardia)
* Biografies:
** Arcisse de Caumont (Bayeux, 1801 - Caen, 1873), arqueòleg francès
** Jacques Nompar de Caumont (Castell de la Force, 1558 - Brageirac, Dordonya, 1652), marquès i duc de La Force, par de França, lloctinent general dels exèrcits francesos a Itàlia, la Lorena, Països Baixos i Alemanya
# Himantura toshi

Himantura toshi és una espècie de peix pertanyent a la família dels dasiàtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 86 cm de llargària màxima.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Alimentació

Menja peixets, gambes i d'altres crustacis.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 10 i 140 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord d'Austràlia i Nova Guinea, incloent-hi el mar d'Arafura i el mar de Timor.

## Observacions

És inofensiu per als humans i emprat comercialment per la seua carn, pell (d'alt valor) i cartílag.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ White, W.T., P.R. Last, J.D. Stevens, G.K. Yearsley, Fahmi and Dharmadi, 2006. Economically important sharks and rays of Indonesia. (Hiu dan pari yang bernilai ekonomis penting di Indonesia). Australian Centre for International Agricultural Research, Canberra, Austràlia.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Salini, J.P., S.J.M. Blaber i D.T. Brewer, 1994. Diets of trawled predatory fish of the Gulf of Carpentaria, Australia, with particular reference to predation on prawns. Aust. J. Mar. Freshwat. Res. 45(3):397-411.
* ↑ Last, P.R. i L.J.V. Compagno, 1999. Dasyatididae. Stingrays. p. 1479-1505. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* 1 2 Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Department of Fisheries Malaysia, 2009. Valid local name of Malaysian marine fishes. Department of Fisheries Malaysia. Ministry of Agriculture and Agro-based Industry. 180 p.
* ↑ White, W.T., P.R. Last, J.D. Stevens, G.K. Yearsley, Fahmi and Dharmadi, 2006.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Barcodes of Life (anglès)
* AQUATAB
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Tian Liang

Tian Liang (en xinès: 田亮; en pinyin: Tián Liàng) (Chongqing, República Popular de la Xina 1979) és un saltador xinès, ja retirat, guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 27 d'agost de 1979 a la ciutat de Chongqing, població situada al centre del país.

## Carrera esportiva

Va participar, als 16 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on finalitzà quart en la prova masculina de plataforma de 10 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) aconseguí guanyar dues medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova de plataforma de 10 metres i la medalla de plata en la prova de plataforma de 10 metres sincronitzada, fent parella amb el saltador Hu Jia. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) finalitzà tercer en la prova individual de plataforma de 10 metres i aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de plataforma de 10 metres sincronitzada al costat de Yang Jinghui.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 6 medalles en el Campionat del Món de natació, destacant entre elles tres medalles d'or. En els Jocs Asiàtics ha aconseguit guanyar dos títols.
# Radio-Electronics

Radio-Electronics va ser una revista d'electrònica nord-americana que va ser publicada sota diversos títols des de 1929 fins al 2003. Va començar amb Hugo Gernsback com Ràdio-Craft el juliol de 1929. El títol va ser canviat a Radio-Electronics a l'octubre de 1948 i va canviar novament a Electronics Now el juliol de 1992. El gener del 2000 es va fusionar amb la revista Popular Electronics de l'editorial Gernsback. Aquesta va cessar les operacions el desembre de 2002 i l'edició de gener de 2003 va ser l'última. Amb els anys, Ràdio-Electronics va presentar articles d'àudio, ràdio, televisió i tecnologia informàtica. Els articles més notables van ser TV Typewriter (setembre de 1973) i l'ordinador Mark-8 (juliol de 1974). Aquestes dos temes són considerats unes grans fites de la revolució de l'ordinador casolà.

## Vegeu també

* Byte Magazine
* Kilobaud Microcomputing
* Popular Electronics

## Referències

* ↑ Lancaster, Don «TV Typewriter». Ràdio-Electronics, 44, 01-09-1973, pp. 43-52.
* ↑ Titus, Jonathan «Build the Mark 8 Computer». Ràdio-Electronics, 45, 01-07-1974, pp. 29-33.
* ↑ Ceruzzi, Paul E. A History of Modern Computing. Cambridge, MA: MIT Press, 2003, p. 224-226. ISBN 0-262-53203-4.
# Whoopie pie

El whoopie pie (alfabet fonètic internacional /'wʊpi paj/) és un pastís típic de Maine, Estats Units. Des de 2011, també és la llaminadura oficial de l'estat de Maine (Maine state treat). El whoopie pie sol ser rodó, i consisteix en dues capes de pastís amb cacau (o, a voltes, carabassa) d'una textura i un gust semblant al del brownie. Entre les dues capes, duen una crema dolça feta tradicionalment de núvol. Tot i que els whoopie pies solen tenir un diàmetre d'uns 20 centímetres, també se'n fan de mides diferents. El 25 de març de 2011, a South Portland, Maine, es va fabricar el whoopie pie més gros de la Història, de 481 quilos. Hom creu que el nom d'aquestes postres ve de l'exclamació "whoopie!" ('visca!').

## Referències

* ↑ Associated Press «It's the law: Whoopie pie official 'treat'». Portland Press Herald, 21-04-2011.
* ↑ «Maine creates 1,062 pound Whoopie Pie». WHDH-TV, 28-03-2011.
# Catalunya (Buenos Aires)

Catalunya fou el nom d'una revista mensual fundada el 1930 a Buenos Aires pel casal català com a successora de Catalonia (1927-1929). Fou dirigida en els primers anys per Lluís Macaya i Sanfeliu (1930-1933), Ramon Canals (1934 - 1936), Ramon Girona i Ribera (1936-46) i Joan Merli i Pahissa (1946-1947),
Fou suspesa temporalment però reaparegué el 1953, sota la direcció de Joan Rocamora i patrocinada per Ramon Escarrà, Jaume Vachier, Josep Santaló, Joan Cuatrecasas i Arumí i Josep Rovira i Armengol, militant d'Acció Catalana i ex consol a Marsella. Va tenir una època d'esplendor quan hi col·laboraren importants personalitats de l'exili català com Josep Maria Batista i Roca, Vicenç Guarner, Josep Trueta, Pau Casals, Manuel Serra i Moret, Lluís Nicolau d'Olwer, Domènec Guansé. El 1956 publicà la important obra col·lectiva Llibre blanc de Catalunya. El 1964 deixà d'editar-se.

## Bibliografia

* Xavier Tudela i Penya Catalans de fora, Editorial El Llamp, Barcelona 1986.

## Enllaços externs

* «Catalunya (Buenos Aires)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Dades dels Països Catalans Arxivat 2011-12-03 a Wayback Machine. Catalan-Catz
* Fernández, Alejandro. La revista Catalunya de Buenos Aires, el exilio y la colectividad inmigrada (1927-1964) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (en castellà)
Viccionari
# Burnside

«Burnside» té aquests significats:
* Toponímia:
** Burnside (Arizona), concentració de població designada pel cens a l'estat d'Arizona (EUA)
** Burnside (Illinois)
** Burnside (Kentucky), població dels Estats Units a l'estat de Kentucky (EUA)
** Burnside (Pennsilvània), població a l'estat de Pennsilvània (EUA)
** New Burnside, població a l'estat d'Illinois (EUA)
** Pont de Burnside, edifici prop de Sharpsburg (Maryland) que creua el rierol Antietam
* Biografies:
** Ambrose E. Burnside (1824 - 1881), soldat estatunidenc, executiu de ferrocarrils, inventor, industrial i polític
** William Burnside, matemàtic anglès que va desenvolupar teories sobre els grups finits
# Aravenian

Els Aravenian van ser una família o dinastia de nakharark a Armènia que governaven el cantó de l'Aranean d'on van prendre el seu nom. Tradicionalment són considerats una dinastia oròntida de línia hàikida, això és, una branca dinàstica descendent del mític fundador de la nació armènia, Haik, igual que la dinastia dels Zarehawànides (Zarehavanian).
El fundador de la dinastia es considera que va ser el fill petit del rei Vahagn Haykazuni d'Armènia, anomenat Aravan Haykazuni, que va regnar del 493 aC al 475 aC. Molt més tard, Ěrstom Aravenian va prendre part en els esdeveniments vinculats a la partició d'Armènia de l'any 387 entre l'Imperi Sassànida de Pèrsia i l'Imperi Romà. Apareixen a la història per darrera vegada al segle vii quan els anomena el bisbe i historiador Sebeos.

## Referències

* ↑ Toumanoff, Cyrille. Studies in Christian Caucasian history. Washington: Georgetown University Press, 1963, p. 200.

## Bibliografia

* Eranshahr nach der Geographie des Ps. Moses Xoranac'i, per Joseph Marquart/Markwart, Berlin, 1901, (alemany), accessible a
* Ctril Toumanoff, Introduction to christian Caucasian history: II: States and Dynasties of the Formative Period, Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .