OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resclosa i canal de l'Almoina

La Resclosa i canal de l'Almoina és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La resclosa, de forma corba, presenta moltes escletxes que faciliten el pas de l'aigua. Es veuen diverses èpoques de construcció a causa de l'acció de les riuades. La part superior és feta amb formigó armat. El canal s'inicia a la banda esquerra del riu. Té una llargada de 670 m, una amplada de 4 m, una fondària d'1 m. Les parets tenen un gruix de 40 cm. El canal està descobert en la major part del seu recorregut, està tapat, però, en el tram que passa per sota la variant de la carretera C-17 i des del carrer del 27 de maig fins a la farga Palau, en què es tapà i s'anul·là en passar per l'escola salesiana.

## Referències

* ↑ «Resclosa i canal de l'Almoina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Goteló II el Gandul

Goteló II el Gandul (probablement mort el 1046 o abans) fou un fill de Goteló I de Baixa Lotaríngia, possible successor del seu pare en el ducat el 1044.
Segons certes interpretacions de les fonts hauria succeït al seu pare a Baixa Lotaríngia, però no es pot dir amb certesa que aquesta successió es produís, ja que hi ha qui opina que el ducat va quedar vacant. En resposta a la rebel·lió de Godofreu II el Barbut (que segons els mateixos historiadors només hauria estat investit amb el ducat d'Alta Lotaríngia i no amb els dos), l'emperador alemany Enric III només hauria amenaçat de donar el ducat a Goteló II, que a més sembla que era incompetent. Fos com fos va morir a tot tardar el 1046 quan el seu germà Godofreu II el Barbut, en revenja per no haver rebut la Baixa Lorena (només havia rebit l'Alta Lorena) es va revoltar, sent vençut al cap de poc i l'emperador va donar el ducat d'Alta Lorena a Adalbert d'Alsàcia, però Godofreu va continuar la lluita i l'emperador per assegurar la seva posició a Lotaríngia va concedir el ducat de Baixa Lorena a Frederic de Luxemburg bé deposant a Goteló II o bé cobrint un ducat vacant.

## Referències

Hermann Vogel: Friedrich II. a: Neue Deutsche Biographie (NDB), Duncker & Humblot, Berlin 1961
# Chauvin

Chauvin és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 3.229 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chauvin tenia 3.229 habitants, 1.090 habitatges, i 886 famílies. La densitat de població era de 267 habitants/km².
Dels 1.090 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,6% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 18,7% no eren unitats familiars. En el 14,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.922 $ i la renda mediana per família de 28.897 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.168 $ mentre que les dones 16.495 $. La renda per capita de la població era de 10.492 $. Entorn del 17,1% de les famílies i el 20,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chauvin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chauvin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cançó de gesta

Les cançons de gesta són epopeies medievals europees en llengua romànica, redactades en vers i transmeses originalment per joglars que narren incidents llegendaris, sovint basats en fets reals, que fan èmfasi en els combats entre cristians i sarraïns. En general, les cançons de gesta les recitaven intèrprets professionals, mentre que les novel·les de cavalleries s'associen amb la lectura privada.
Les cançons de gesta narren les proeses en combat d'herois nacionals; els fets són adaptats al gust local mitjançant la incorporació d'elements de la mitologia o la toponímia coneguts pels oients. Usen recursos per afavorir la memorització per part del joglar, com ara la repetició d'estrofes o la inclusió de fórmules estereotipades, així com apel·lacions a l'auditori per fer-lo partícip de la història. Sovint el recitat s'acompanyava de dibuixos explicatius o de música per fer-lo més entretingut, o bé s'explicaven només els fragments de més èxit (que van acabar esdevenint històries independents, els romanços). Les estrofes eren de versos llargs, amb una rima senzilla.
Algunes de les cançons més famoses tenen com a protagonistes Rotllà (el Roland francès), Carlemany, Guillem d'Aquitània i el Cid, i també és un tema de la cançó de gesta l'epopeia de les croades, cançons equiparables a la tradició britànica de les aventures dels herois artúrics. Tots els cavallers eren devots del senyor feudal i de Déu i combatien en honor per defensar la seva terra i els ideals de la cavalleria o per lluitar contra els infidels musulmans. El cavall i l'espasa de cada heroi estan envoltats de llegenda pels seus suposats poders en la guerra.
Se n'han conservat principalment en francès (un centenar), occità, castellà i italià. Es té constància també de l'existència d'aquest tipus de cançons en la tradició catalana, de les quals no en queda cap rastre en forma original, però que es poden deduir a través de la seva manifestació en prosa a les cròniques de Jaume I, Bernat Desclot i Ramon Muntaner; els temes tractats serien les aventures de Guillem Ramon de Montcada, la unió de Catalunya i Aragó, la batalla de Las Navas de Tolosa, la llegenda de l'engendrament de Jaume I, la conquesta de Mallorca, i molt més. Sembla que devien ser una mena de reportatges en vers per tal d'informar el poble dels fets destacats que s'havien esdevingut, que eren divulgats pels recontadors de noves de què parla Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Cançons de gesta i poesia trobadoresca». Web. Generalitat de Catalunya. Romànic Obert. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2014. [Consulta: 18 gener 2014].

## Vegeu també

* Cançó de Rotllan
* Cantar de Mío Cid
* Llista de cançons de gesta franceses
# Cançó de guerra I (Janáček)

Cançó de guerra I, JW IV/2 (en txec Válečná I), és un coral per a cor de veus masculines sense acompanyament compost per Leoš Janáček i estrenat el 5 de juliol de 1873 a Brno.
La va acabar el 24 de juny de 1873, per la consagració de la bandera de l'associació coral masculina Svatopluk de Brno, fundada el 1868, que Janáček va dirigir de 1873 a 1876 i per la qual va escriure vuit cors masculins.

## Referències

* 1 2 «Dades de l'obra» (en alemany). Leoš Janáček Gesellschaft. [Consulta: 10 febrer 2020].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Carlos Martín Ferrera

Carlos Martín Ferrera també conegut com a C. Martín Ferrera (Minas de Riotinto, província de Huelva, 1974) és un guionista i director de cinema espanyol.
Establert a Barcelona, va cursar estudis de direcció cinematogràfica, i el 2001 va debutar amb el curtmetratge El barbero. El 2005 va dirigir el seu primer llargmetratge, Zulo, una pel·lícula claustrofòbica, arriscada i valenta de baix pressupost que va rebre el premi de la crítica al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. El 2010 va rodar el seu segon llargmetratge, Suspicious Minds, un thriller psicològic sobre la infidelitat i la gelosia que va obtenir dues Bisnagues de Plata al Festival de Màlaga. L'any següent va dirigir el telefilm Codi 60, un thriller psicològic i policíac estrenat per TV3. El 2018 va dirigir L'any de la plaga, basada en el best seller de Marc Pastor i en la que fa un homenatge a La invasió dels ultracossos. El 2019 va dirigir La jauría, amb la que fou nominat al Premi Òrbita del Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Filmografia

* El barbero (curtmetratge, 2001)
* Zulo (2005)
* Suspicious Minds (2010)
* Codi 60 (2011)
* L'any de la plaga (2018)
* La jauría (2019)

## Referències

* ↑ Carlos Martin Ferrera a cinerama.es
* ↑ 'Zulo' recrea como metáfora la infamia de la falta de libertad
* ↑ Carlos Martín Ferrera al web de Sitges
* ↑ El segon llargmetratge de Carlos Martín Ferrera "Suspicious minds", la nit de diumenge al 33, ccma.cat, 16 d'abril de 2015
* ↑ Málaga 2010 a universocinema.com
* ↑ Codi 60 a ccma.cat
* ↑ C.Martín Ferrera rescata para el cine "El año de la plaga" de Marc Pastor, La Vanguardia, 14 de maig de 2019
* ↑ El director Carlos Martín Ferrera explora la claustrofobia en "La jauría", La Vanguardia, 5 d'octubre de 2019
# Carlos Martín Arceo

Carlos Martín Arceo, més conegut com a Kaiku (Galdakao, 26 de juliol de 1972) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Després de militar en un bon grapat de modestos equips bascos, com l'Amurrio, la Cultural de Durango, i l'Athletic de Bilbao B, arriba la temporada 95/96 a les files del CD Ourense. Amb l'equip gallec juga uns playoffs d'ascens a la Segona A, en els quals coincideix amb el filial de l'Sporting de Gijón. El club asturià veu potencial en el davanter i el fitxa a la temporada següent.
Abans però, passla temporada 96/97 cedit al Llevant UE, on marcaria 9 gols en 37 partits. L'estiu de 1997 s'incorpora al planter sportinguista, però eixe és l'any del descens a Segona, i tot i ser titular, Kaiku juga 21 partits i marca un gol. A l'any següent, el seu rendiment a Gijón encara seria menor.
L'estiu de 1999 fitxa pel Getafe CF, on aconsegueix marcar deu gols en 39 partits i que li valen el bitllet per retornar al Llevant UE. En esta segona etapa no marcaria tants gols, però seguiria sent titular.
La temporada 02/03 recala al Recreativo de Huelva, el que li val el retorn a la primera divisió, que se saldaria amb 8 partits. No comptaria a l'any següent per als andalusos i acabaria la temporada al Ciudad de Murcia. Finalment, jugaria la temporada 04/05 amb la SD Ponferradina, on es retiraria a l'acabar la campanya.
Després de penjar les botes, Kaiku segueix vinculat al món del futbol dins l'organigrama del Llevant UE.

## Enllaços externs

* Fitxa de Kaiku
# Can Bellaguarda

Can Bellaguarda és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat al sector de ponent, prop del nucli urbà. És un edifici de tres naus, dues plantes i vessant a laterals amb cornisa catalana. El portal és adovellat d'arc carpanell i dues de les obertures del primer pis són de llinda monolítica amb arc conopial i motiu floral en relleu al mig. Les altres dues finestres són rectangulars simples. El parament és arrebossat i pintat de blanc.
La construcció té diversos cossos adossats del mateix estil al costat dret que formen un pati interior amb portal de llinda de fusta. També trobem uns grans coberts de construcció recent destinats al bestiar i a la maquinària agrícola.

## Referències

* 1 2 «Can Bellaguarda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Carlos Santana

Carlos Augusto Alves Santana (Jalisco, 20 de juliol de 1947) és un guitarrista de rock mexicà.

## Carrera

Es va fer famós en la dècada de 1960 i principis de 1970 amb la seva banda, Santana, que va ser pionera en la fusió de rock, la salsa i el jazz. El so de la banda combinava la melòdica del blues i els ritmes llatins i africans que ofereixen els instruments de percussió com timbals i congues i que generalment no s'escolten en la música rock. Dels inicis de la seva carrera se'n destaca la seva participació en el Festival de Woodstock.
Santana va continuar treballant en aquesta línia en les dècades següents i va experimentar un ressorgiment de la popularitat i l'aclamació crítica en la dècada de 1990. El 2003, la revista Rolling Stone destacà Santana al número 15 en la seva llista dels 100 guitarristes més grans de tots els temps.Ha guanyat 10 premis Grammy i 3 premis Grammy llatins.

## Vida personal

Va fer públic que quan era menor d'edat va ser abusat sexualment per un home, concretament entre el 1957 i el 1959. Aquest fet traumàtic és el responsable del seu posterior consum de drogues.

## Galeria

* Santana el 1973
* Santana el 1976
* Santana el 1984
* Santana juntament amb Joan Baez i Bob Dylan

## Referències

* ↑ Díaz, Griselda. «Famosos que han sido víctimas de acoso o abuso sexual» (en castellà). MamásLatinas, 16-03-2022. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Azcona, Andrea. «Matthew McConaughey y otros famosos que sufrieron abusos sexuales» (en castellà). La Razón, 22-10-2020. [Consulta: 7 gener 2023].
# Carlos Saura León

Carlos Saura León (Palma, 1988) és un polític balear, diputat al Parlament de les Illes Balears en la IX legislatura.
És llicenciat en humanitats per la Universitat Pompeu Fabra amb l'especialitat de filosofia, i màster en filosofia contemporània per la Universitat de Granada. Ha hagut de treballar per guanyar-se la vida en diverses feines relacionades amb el sector de l'hoteleria.
En 2015 va ser escollit secretari general de Podem a Palma i fou elegit diputat com a número 3 de la llista de Podem a Mallorca a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2015. És secretari de la comissió d'afers europeus i president de la comissió de control sobre la Radiotelevisió de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «Web de Podem per Palma». Arxivat de l'original el 2015-09-26. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ Podemos en Palma ya tiene secretario general, Carlos Saura, El Mundo, 2 de gener d 2015
* ↑ Los 59 diputados que formarán el Parlament
* ↑ Fitxa del Parlament Balear
# Carcinomatosi peritoneal

La carcinomatosi peritoneal o carcinosi peritoneal (CP) és la carcinomatosi disseminada en el peritoneu. La CP és més freqüent en càncers abdominopelvians, i entre aquests els més freqüents són el càncer d'ovari en la dona i els càncers gastrointestinals en l'home.
Pot ser completament asimptomàtica en les seves primeres etapes, posteriorment es poden desenvolupar símptomes com nàusees, diarrea, dolor abdominal, distensió abdominal i pèrdua de pes. La malaltia sovint es descobreix quan es desenvolupa ascites o obstrucció intestinal, que es produeix generalment amb una major càrrega tumoral.
La tomografia computada (TC) és particularment important per a l'avaluació preoperatòria detallada i l'avaluació de l'índex radiològic de càncer peritoneal.
En absència de metàstasis sistèmiques, s'han proposat enfocaments multimodals que combinen cirurgia citoreductiva, quimioteràpia hipertèrmica intraperitoneal i quimioteràpia sistèmica i que en realitat es consideren mètodes prometedors per millorar el control regional de la malaltia per augmentar la supervivència.

## Referències

* ↑ Coelho, S. S.; Silva, P. M.; Ramos, J. «[Peritoneal carcinomatosis]». Acta Medica Portuguesa, 11, 6, 01-06-1998, pàg. 585–589. ISSN: 0870-399X. PMID: 9773541.
* 1 2 McMullen, James R.W.; Selleck, Matthew; Wall, Nathan R.; Senthil, Maheswari «Peritoneal carcinomatosis: limits of diagnosis and the case for liquid biopsy». Oncotarget, 8, 26, 22-03-2017, pàg. 43481–43490. DOI: 10.18632/oncotarget.16480. ISSN: 1949-2553. PMC: 5522163. PMID: 28415645.
* ↑ Coccolini, Federico; Gheza, Federico; Lotti, Marco; Virzì, Salvatore; Iusco, Domenico «Peritoneal carcinomatosis». World Journal of Gastroenterology, 19, 41, 07-11-2013, pàg. 6979–6994. DOI: 10.3748/wjg.v19.i41.6979. ISSN: 2219-2840. PMC: 3819534. PMID: 24222942.
# Chief Dan George

Chief Dan George, Tes-wah-no o Geswanouth Slahoot (Vancouver, Colúmbia Britànica, 1899-1981) fou un indi d'origen suquamish, que de jove va treballar tallant fusta fins que va debutar a la televisió nord-americana com a actor el 1960 en la sèrie Cariboo Country. Com a actor, fou nominat a l'Oscar al millor actor secundari en Petit gran home (1970) d'Arthur Penn; va participar en la sèrie Centennial (1978) i en el film de Clint Eastwood The Outlaw Josey Wales (1976). També va escriure My heart soars (1974), My spirit soaars (1982). A més, fou cap de la Salish Band a Burrard Inlet i el 1971 va rebre l'orde del Canadà. Ha estat avi de la poeta Lee Maracle, i besavi de l'actor i poeta Columpa Bopp.

## Enllaços externs

* Lament for Confederation Arxivat 2005-12-01 a Wayback Machine..
* Chief Dan George en Find A Grave.
# Ciutat de la Cultura de Tunis

La Ciutat de la Cultura és un complex cultural de tretze hectàrees al centre de la ciutat de Tunis, on antany hi havia l'antiga Fira Internacional de Tunísia, a l'avinguda Mohamed V.

## Història

El projecte de la Ciutat de la Cultura està dirigit pel Ministeri de la Cultura.
La construcció, qualificada pel ministre Azedine Beschaouch de «estaliniana, estèticament molesta», es basa en un model arquitectònic caracteritzat per una mescla entre modernitat, estructures i materials nous i una empremta patrimonial a través de les formes i els colors. S'obre en quatre cares. La cara oest conté l'entrada oficial d'arquitectura futurista precedida per una geoda de vidre suspesa sobre columnes de seixanta metres d'altura. La cara sud, que dona al Parc dels Drets Humans, està proveïda d'una porta típica amb colors locals i una arcada de quaranta metres. La cara est comporta les voltes de les particions que separen els diferents departaments de la ciutat. L'entrada nord, finalment, presenta un disseny que plasma les set arts majors.
A l'interior, la ciutat haurà d'estar proveïda de diversos espais culturals destinats als espectacles, entre els quals una òpera amb aforament per 1800 persones, un museu nacional d'arts plàstiques modernes i contemporànies, una filmoteca, un centre nacional del cinema i de la imatge i un centre nacional del llibre i de la creació, així com un espai central en atri.

## Referències

* 1 2 Héla Hazgui. «Une histoire de coquilles vides» (en francès). lapresse.tn, 12-11-2011. Arxivat de l'original el 15 de novembre de 2011.
* 1 2 Ali Driss La Gazelle, 45, 2010, pàg. 40-44.
* ↑ Inès Dimassi. «La Cité de la culture : entretien avec l'architecte Riadh Bahri» (en francès). archibat.info. Arxivat de l'original el 3 d'abril de 2017. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Clarksville (Virgínia)

Clarksville és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.329 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clarksville tenia 1.329 habitants, 641 habitatges, i 380 famílies. La densitat de població era de 259,2 habitants per km².
Dels 641 habitatges en un 21,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,1% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 40,7% no eren unitats familiars. En el 37,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 25,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.063 $ i la renda mediana per família de 39.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.556 $ mentre que les dones 17.375 $. La renda per capita de la població era de 20.546 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Clarksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Clarksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Ciğer kebap

Ciğer kebap o ciğer kebabı són unes broquetes ("şiş" en turc) a la cuina turca fetes amb fetge i sagí de cua d'ovella a la graella. Ciğer kebap és més famós a Antep, Adana i Urfa. En aquestes ciutats es menja ciğer kebap també a l'esmorzar. Es menja amb cebes capolades, fulles de julivert i pebrots o pebre local.

## Vegeu també

* Arnavut ciğeri
* Broqueta
* Ciğer tava
* Dürüm
* Şiş kebap

## Referències

* ↑ Leeann Murphy. Moon Istanbul & the Turkish Coast: Including Cappadocia. Avalon Travel Publishing, 23 desembre 2014, p. 213–. ISBN 978-1-61238-614-0.
* ↑ http://www.sabah.com.tr/yasam/2011/01/31/sabahin_5inde_ciger_kebap_kuyrugu
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/yazarlar/9298024.asp
# Coke (desambiguació)

«Coke» té aquests significats:
* Coca-Cola, beguda efervescent;
* Jorge Andújar «Coke», futbolista madrileny (Madrid, 1987);
* Jorge Resurrección «Koke», futbolista madrileny (Madrid, 1992);
* Sergio Contreras «Koke», futbolista andalús (Màlaga, 1983);
# Colibrí amazília culblau

Saucerottia hoffmanni és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que rep en anglès el nom de "Blue-vented Hummingbird" (colibrí amazília culblau). Habita les zones forestals de mesoamericanes, des de l'oest de Nicaragua fins Costa Rica central.
# Colibrí amazília de Bartlett

El colibrí amazília de Bartlett (Amazilia bartletti) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita bosocs clars i de ribera, matolls i sabanes de les terres baixes a l'est i sud-est del Perú, nord de Bolívia i est del Brasil. Molts autors l'han considerat coespecífica del colibrí amazília gorjablau.
# Coll de Terrers

El Coll de Terrers és una collada situada a 2.407,3 metres d'altitud del límit dels termes comunals de Font-rabiosa, de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord i d'Orlun, del País de Foix, al Llenguadoc occità.
Està situat a l'extrem sud-oest del terme de Font-rabiosa i a l'est del d'Orlun, a sota i a prop, al nord-est, del Puig de Terrers i al sud-oest de la Portella d'Orlú, al sud-oest, també, de la conca on s'origina el Galba.

## Referències

* ↑ El Coll de Terrers en els ortofotomapes de l'IGN
# Colla de Diables i Timbalers d'Ítaca

Colla de Diables i Timbalers d'Ítaca és una colla de diables del barri de les Corts, Barcelona. El grup naix a l'escola Ítaca durant el curs 1981-1982. La colla va ser apadrinada i batejada pels Diables de Sants. Amb el naixement de la colla es pretenia un doble objectiu: que els alumnes poguessin participar en les festes de foc tradicionals i que tinguessin més relació amb l'entorn social. Els Diables i Timbalers d'Ítaca es distingeixen pels uniformes, fets de roba de sac marró, amb siluetes de flames vermelles als camals i als punys. Quan cremen es tapen amb una caputxa que ensenya dues banyes vermelles ben dretes.
Dins la festa major del barri, la colla organitza el Xocofoc, una festa amb tallers de diables, timbalers, màscares i maquillatge, una xocolatada i una demostració de foc. Cada any fan també la Festa de Picarols, en què diables i timbalers confirmen la pertinença al grup.

## Referències

* 1 2 «Colla de Diables i Timbalers d'Ítaca». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).