OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Henricus Glareanus

Henricus Glareanus també, Heinrich Loris, Loriti, Loretti, o simplement Glareanus (Mollis, Glarus, juny de 1488 - Friburg de Brisgòvia, 28 de març de 1563) va ser un teòric de la música, poeta i humanista suís.

## Biografia

El seu àlies deriva del cantó de Glaris, on és la seva ciutat natal. Després d'estudiar inicialment música, va passar a estudiar teologia, filosofia i música a la Universitat de Colònia. Allí va escriure un cèlebre poema en homenatge a l'emperador Maximilià I. Poc després, a Basilea, va conèixer Erasme de Rotterdam, amb qui mantindria amistat tota la vida.

## Obra

El 1516 va fer la seva primera publicació sobre música, un modest llibre titulat Isagoge in musicen, en què analitza els elements bàsics de la música i que probablement tenia fins docents. No obstant això, el seu llibre més famós és el Dodekachordon, publicat a Basilea el 1547, un dels tractats musicals renaixentistes més famosos i influents. Aborda temes de teoria de la música, filosofia, biografies i inclou més de 120 composicions de Josquin des Prés, Adam de Fulda, Johannes Ockeghem, Jacob Obrecht i Heinrich Isaac entre d'altres.

## El Dodekachordon

En tres parts, el tractat comença amb un estudi de Boeci, el qual va escriure extensivament sobre música al segle vi; dsprés parla de l'ús del modes musicals en el cant pla i la monofonia i acaba amb un extens estudi sobre l'ús dels modes en la polifonia.
El més significant del Dodekachordon (literalment, "instrument de 12 cordes) és el fet de proposar que en realitat no existien 8 modes, com assenyalaven els teòrics anteriors a ell, sinó 12. Els nous modes serien el Jònic i l'Eòlic (i els seus respectius plagals, l'Hipojònic i l'Hipoeòlic) els modes que avui són coneguts com a escala major i menor, respectivament. Glareanus va arribar a afirmar que el mode Jònic era el més sovint utilitzat pels compositors del seu moment.
La influència del seu treball fou immensa. Molts teòrics posteriors, inclòs Zarlino, acceptaren els 12 modes i exceptuant les formes plagals d'aquests (les que comencen pel prefix hipo), la classificació dels modes autèntics (dòric, frigi, lidi, mixolidi, eòlic i jònic) és encara vigent avui en dia.

## Col·laboracions

El compositor suís Gregor Meyer (1510-1576), va col·laborar amb 20 composicions per al Dodekachordon, que foren molt elogiades per Glareanus.

## Enllaços externs

* http://www.dm.unipi.it/~tucci/fortuna_DER.html Arxivat 2009-06-23 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Erasmus, D.; Schoeck, R.J.; Corrigan, B. Collected Works of Erasmus: Correspondence. University of Toronto Press, 1974, p. 26. ISBN 978-0-8020-1981-3 [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ Judd, C.C.; Judd, D.A.A.C.C.; Bent, I. Reading Renaissance Music Theory: Hearing with the Eyes. Cambridge University Press, 2000, p. 117. ISBN 978-0-521-77144-3 [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ Glareanus, H. Glareani Dodecachordon (en llatí). per Henrichum Petri, 1547, p. 45 [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 843. (ISBN 84-7291-227-2)
# Casa dels Canonges

«Casa dels Canonges» té aquests significats:
* Casa dels Canonges (Alcarràs), conjunt d'edificis de Montagut, al municipi d'Alcarràs (Segrià)
* Casa dels Canonges (Cassà de la Selva), obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès)
* Casa dels Canonges (Tarragona), obra historicista al nucli antic de la ciutat de Tarragona
* Antiga Casa dels Canonges de Santa Anna, obra barroca de Barcelona
* Afer de la Casa dels Canonges, anècdota protagonitzada pel president de la Generalitat Lluís Companys amb la seva amant Carme Ballester
* Casa dels canonges o Casa Guillem (Guissona), obra de Guissona (Segarra)
* Casa del Canonge Corbella, edifici a la plaça Canonge Corbella de Vallfogona de Riucorb
# Adolf Goldschmidt

Adolf Goldschmidt (Hamburg, 15 de gener de 1863 - Basilea, 5 de gener de 1944) va ser un historiador de l'art alemany.
Després d'una curta carrera als} negocis, es va dedicar a l'estudi de la Història de l'art a les universitats de Jena, Kiel i Leipzig, graduant-se el 1889 amb la tesi Lübecker Malerei und Plastik bis 1530, la primera anàlisi detallada de l'art medieval del nord-est d'Alemanya. Després de viatjar per Alemanya, Dinamarca, Suècia, els Països Baixos, Anglaterra, França i Itàlia, a la presentació de la seva obra Der Albanipsalter in Hildesheim und Seine Beziehung zur Symbolischen Kirchenskulptur des 12. Jahrhunderts, es va convertir en professor de la Universitat Lliure de Berlín.
La seva Studien zur Geschichte der Sächsischen Skulptur in der Uebergangszeit vom Romanischen zum gotischen Stil (Berlín, 1902) va traçar el desenvolupament gradual de l'escultura alemanya amb relació al període del seu floriment al segle xiii. El seu Die Kirchenthür des Heil. Ambrosius in Mailand (1902) va mostrar per primera vegada la porta de l'Església de San Ambrosio a Milà com un monument d'art paleocristià. També va contribuir amb una sèrie d'importants articles sobre la pintura del nord d'Alemanya, l'escultura de Saxònia, i els primers manuscrits medievals en miniatura, a la Repertorium für Kunstwissenschaft, Zeitschrift für Christliche Kunst, and Jahrbuch der Kgl. Preussischen Kunstsammlungen.

## Referències

* Adolph-Goldschmidt-Zentrum zur Erforschung der romanischen Skulptur
* Aquest article conté fragments pertanyents a la Jewish Encyclopedia de 1901-1906 , una obra que es troba ja en el domini públic.
# Absolut

«Absolut» té aquests significats:
* Absolut (filosofia), concepte metafísic que designa una realitat que engloba tot, l'acte i el potencial i alhora ho transcendeix, identificat sovint amb Déu en el pensament religiós
* Absolutisme, filosofia política sorgida a l'Europa d'època moderna, que propugnava que la monarquia havia de tenir un poder sense límits i sense compartir-lo
* Metrologia:
** Magnitud absoluta, mesura de la brillantor intrínseca d'un astre
** Valor absolut
** Zero absolut, temperatura corresponent a 0 K
** Error absolut, valor absolut de la diferència entre el valor real i la seva mesura
* Miscel·lània:
** Absolut (perfumeria), extracte essencial de plantes, usat en perfumeria, semblants als olis essencials, que s'obtenen per extracció amb dissolvents
# Cascades Tinaroo

Les cascades Tinaroo, són unes cascades del riu Barron que es troben a la part inferior de la presa del llac Tinaroo, a la regió de Far North de Queensland, Austràlia.
Els custodis tradicionals del terreny que envolta les cascades són els aborígens Yidinji. El 2013, el poble yidinji va rebre els drets de propietat excluva de 28 hectàrees de terreny prop de les cascades Tinaroo.

## Referències

* ↑ «Tinaroo». The Sydney Morning Herald, 13-11-2008 [Consulta: 30 maig 2014].
* ↑ «Yidinji people awarded rights at Tinaroo Falls». North Queensland Land Council, 04-04-2013. Arxivat de l'original el 31 de maig 2014. [Consulta: 30 maig 2014].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Australia
# Cascades Sitting Bull

Les cascades Sitting Bull són una sèrie de cascades situades en un canó del sud-oest del bosc nacional de Lincoln de la ciutat de Carlsbad, Nou Mèxic (Estats Units d'Amèrica). El Servei Forestal del Departament d'Agricultura dels Estats Units manté una zona de recreació popular per a ús diari a la zona de les cascades.
Les cascades són alimentades per fonts ubicades a la part superior del congost. L'aigua flueix a través d'una sèrie de rierols i basses fins a arribar a les cascades, on cau 150 metres cap al congost. La major part de l'aigua desapareix a la grava o entre les esquerdes de les roques i reapareix a les fonts que hi ha més avall pel congost o s'uneix al subministrament d'aigua subterrània de la vall del Pecos.
L'àrea al voltant de les cascades Sitting Bull és el romanent d'un sistema d'esculls de coral conegut com el «Capità Gran Barrera de Corall» que data del període Permià. Fa aproximadament 250 milions d'anys, la regió estava situada prop de la vora d'un mar interior.
L'origen del nom de les cascades Sitting Bull continua sent incert. Una versió sosté que les cascades van ser nomenades en honor del xamà sioux Bou Assegut (en anglès, Sitting Bull). El nom apatxe per a la zona era «gostahanagunti», que significa «congost amagat».
Una sèrie de rutes de senderisme permeten als visitants accedir a les fonts de les cascades. Un camí asfaltat connecta l'àrea de pícnic amb l'àrea al voltant de la part inferior de les cascades on es pot travessar el riu i nedar. A més, hi ha diverses coves a la zona que requereixen permisos especials per visitar-les.
* Day Use Area
* Picnic Shelter després de la restauració
El 1940, el Cos Civil de Conservació va construir una sèrie d'edificis de pedra que formen part de l'estacionament i de la zona de pícnic. El 24 de març de 1999 es va enterrar una càpsula del temps davant d'un dels edificis, que s'obrirà al 100è aniversari de la construcció dels edificis de la zona pel Cos Civil de Conservació.
L'àrea d'ús diari es va tancar entre el 27 d'abril de 2011 fins al 6 d'abril de 2012 a causa d'un dany provocat per un incendi forestal a la zona. Es van reparar diversos refugis danyats pel foc. Encara es poden veure a la zona alguns signes del foc.
* Vista de les cascades Sitting Bull des de baix
* Plantes de yuca que van cremar durant l'incendi forestal
* Video de les cascades Sitting Bull

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Enllaços externs

* USDA Website for Sitting Bull Falls Recreation Area (anglès)
* Geologist's brief overview of the area from Youtube (anglès)
* Sitting Bull Falls - Visit Carlsbad New Mexico (anglès)
# ASCII (laboratori)

* Per a altres significats, vegeu «ASCII (desambiguació)».
L'Amsterdam Subversive Center for Information Interchange (ASCII), en català Centre Subversiu d'Amsterdam per l'intercanvi d'informació fou un laboratori de comunicacions okupat a la ciutat holandesa d'Amsterdam. La primera instal·lació va ser feta el 1999 amb seu a Herengracht. Des d'aquells temps el laboratori s'ha mudat als següents llocs: Jodenbreestraat, Kinkerstraat, Kostverlorenkade, Wibautstraat i, finalment, Javastraat. El primer interès del laboratori va ser proveir un espai de treball amb Internet gratuït per activistes i okupes, promoure sistemes operatius de codi obert tals com el Linux i programes de programari lliure com l'OpenOffice o el Mozilla. El 2006 el grup va decidir deixar de ser un hacklab.

## Referències

* ↑ http://www.nettime.org/Lists-Archives/nettime-nl-9905/msg00032.html
* ↑ «The Hindu : Metro Plus Bangalore / Personality : IT's foot soldier». Arxivat de l'original el 2010-10-03. [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ ASCII in Javastraat is no more — Ascii Arxivat 31-5-2008 a Wayback Machine.
# Charles Howard Hodges

Charles Howard Hodges (Portsmouth, 1764 – Amsterdam, 1837) fou un pintor britànic actiu als Països Baixos durant el període del Regne d'Holanda instituït per Napoleó Bonaparte.

## Biografia

El 1788 Charles Howard Hodges va visitar Amsterdam i el 1792, després d'una estada de dos anys a Dublín, es va traslladar amb la seva família a La Haia. A Amsterdam va treballar d'artista especialitzat en la tècnica de la manera negra i pintura al pastel. El 1797 amb la seva família es va traslladar a Amsterdam, on visqué amb el seu professor Johann Friedrich August Tischbein al carrer Prinsengracht. Allà es convertí en un pintor de retrats famós; va pintar uns set-cents retrats dels rics i famosos d'aquell temps. També va ser un gravador, impressor, comerciant d'art i membre del grup d'artistes d'Amsterdam Felix Meritis.
És conegut per haver pintat tots els líders neerlandesos durant el període Napoleònic, un període turbulent en la història neerlandesa que comprèn fins a cinc sistemes polítics diferents: l'stadhouder Guillem V d'Orange-Nassau de la República dels Països Baixos Units, el raadpensionaris Rutger Jan Schimmelpenninck de la República Batavia, el rei Louis Bonaparte del Regne d'Holanda, l'emperador Napoleó Bonaparte i el rei Guillem I dels Països Baixos. L'únic retrat conegut del botànic Sebald Justinus Brugmans és d'ell. Louis Bonaparte li va rebutjar el disseny per a la creu honorífica de l'Ordre de la Unió.
El 1815 Hodges ja advertí al govern holandès de la confiscació el 1795 de centenars d'obres d'art de diverses col·leccions per part de França, incloent-hi la galeria del príncep Guillem V (el primer museu dels Països Baixos obert al públic) i algunes altres col·leccions dels anteriors stadthouders. No tot l'art robat va retornar de París al seu lloc d'origen i unes quantes peces encara s'exposen al Museu del Louvre a aquest dia.
La majoria dels més de set-cents retrats de Hodges són de principis del segle xix; els treballs inicials en pintura al pastel i les darreres obres, en pintura a l'oli. Uns quants d'aquests retrats s'exposen al Rijksmuseum d'Amsterdam, a altres museus i castells i a col·leccions reials i privades.
Charles Howard Hodges fou el pare i professor de James Newman Hodges, pintor de menor rellevància que treballà al Rijksmuseum quan aquesta encara estava situat a l'edifici Trippenhuis d'Amsterdam.
* Retrat de l'estadista neerlandès Rutger Jan Schimmelpenninck (1806)
* Retrat de Louis Bonaparte (1809)
* Sebald Justinus Brugmans
* Jacoba Vetter (1837)

## Referències

* 1 2 «Charles Howard Hodges» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 14 juny 2012].

## Enllaços externs

* «Charles Howard Hodges» (en anglès). Neil Naffares Dictionary of Pastelists.
# Albericus laurini

Albericus laurini és una espècie de granota que viu a Indonèsia.

## Referències

* Richards, S. & Günther, R. 2004. Albericus laurini. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 1 de febrer del 2008.
# Aitor Garmendia Arbilla

Aitor Garmendia Arbilla (Itsasondo, 3 de març de 1968) és un ciclista basc, ja retirat, que fou professional entre el 1990 i el 2003. Era un bon contrarellotge individual, tot i que també es defensava en la mitjana muntanya.
Va destacar en curses d'una setmana, aconseguint la general de la Volta a Aragó, Volta a l'Alentejo o Volta a Castella i Lleó, així com algun triomf d'etapa a la Volta a Catalunya i Volta a Alemanya.

## Palmarès

* 1990
** 1r al Gran Premi de Llodio
* 1994
** 1r al Gran Premi A Capital
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1995
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Castella i Lleó
* 1996
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó
* 1997
** 1r a la Volta a Aragó i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a l'Alentejo i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Galícia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Critèrium Internacional
* 1998
** 1r a la Volta a Aragó i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Castella i Lleó i vencedor d'una etapa
* 2000
** Vencedor d'una etapa de l'Euskal Bizikleta
* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Alemanya

### Resultats al Tour de França

* 1992. 108è de la classificació general
* 1993. No surt (6a etapa)
* 1995. 95è de la classificació general
* 1996. 35è de la classificació general
* 1997. 63è de la classificació general
* 2003. 70è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1992. 46è de la classificació general
* 1993. Abandona (17a etapa)
* 1994. 72è de la classificació general
* 1997. 121è de la classificació general
* 1998. Abandona (11a etapa)
* 2001. Abandona (13a etapa)
* 2002. 85è de la classificació general
* 2003. 122è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1991. 89è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GARMENDIA ARBILLA Aitor». [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ (anglès) Garmendia retires, Cyclingnews.com, 28 décembre 2003.
* ↑ «[URTEKARIA]», 12-12-2007. Arxivat de l'original el 2007-12-12. [Consulta: 29 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Aitor Garmendia a urtekaria.com Arxivat 2007-12-12 a Wayback Machine.
* Fitxa d'Aitor Garmendia a sitiodeciclismo.net
# Abu-Saïd Gardezí

Abu-Saïd Abd-al-Hayy ibn ad-Dahhak ibn Mahmud Gardizí (persa: ابوسعید عبدالحی بن ضحاک بن محمود گردیزی), conegut com a Abu-Saïd Gardezí (mort vers 1061), fou un geògraf i historiador musulmà nadiu de Gardiz (Afganistan). Fou l'autor d'un llibre d'història general anomenat Zayn al-Akhbār o Tarikh-i Gardezi, de gran importància per la història medieval de l'Afganistan, Pèrsia i Àsia central.
Gardizí va adoptar una visió desapassionada de la història, el que és bastant notable per al seu temps. Per exemple, no va lloar el gaznàvides ni la vinguda del seljúcides. El seu estil d'escriptura és considerat com un exemple de la prosa clàssica persa.

## Notes

* ↑ C. E. Bosworth, GARDĪZĪ,ABŪ SAʿĪD ʿABD-al-ḤAYY b. Żaḥḥāk b. Maḥmūd a Encyclopaedia Iranica
# Cavall hidruntí

El cavall hidruntí (Equus hydruntinus) és un èquid extint del Plistocè mitjà i superior d'Euràsia. Aparegué per primer cop en el registre fòssil fa 300.000 anys i no desaparegué fins a temps de l'Holocè. A finals del Plistocè estava distribuït per gran part d'Euràsia occidental, des de l'Orient Pròxim fins a Europa, especialment al Mediterrani, amb troballes fòssils de Sicília, Turquia, Espanya, França i Portugal. A l'est, sembla que el seu àmbit de distribució s'estenia com a mínim fins al Volga i l'Iran i al nord gairebé arribava a la mar del Nord a Alemanya. Morfològicament, es pot distingir el cavall hidruntí de l'ase salvatge africà i l'hemió, especialment gràcies a les seves dents molars i els narius relativament curts. La seva posició sistemàtica exacta encara és incerta, però les anàlisis genètiques i morfològiques suggereixen que és molt proper a l'hemió.

## Referències

* ↑ Ariane Burke, Vera Eisenmann i Graeme K. Ambler: The systematic position of Equus hydruntinus, an extinct species of Pleistocene equid. Quaternary Research, volum 59, número 3, maig del 2003, pàgines 459-469. en línia
* ↑ LUDOVIC ORLANDO, MARYAM MACHKOUR, ARIANE BURKE, CHRISTOPHE J. DOUADY, VÉRA EISENMANN i CATHERINE HÄNNI: Geographic distribution of an extinct equid (Equus hydruntinus: Mammalia, Equidae) revealed by morphological and genetical analyses of fossils. Molecular Ecology volum 15, número 8, pàgina 2083-2093, juliol del 2006. en línia Arxivat 2019-09-24 a Wayback Machine.
# Cavall hispà-bretó

El cavall hispà-bretó és una raça de cavall que va ser creada per satisfer les necessitats agràries en les zones muntanyoses creuant el cavall espanyol amb la raça del cavall bretó portada de França, però amb la mecanització del camp en els anys 60 del segle xx va deixar d'utilitzar-se per treballar al camp.
Avui dia s'utilitza per a la producció de carn i la prevenció d'incendis. Es cria en règim totalment extensiu, a la tardor, primavera i hivern es tenen a la terra baixa i a l'estiu es pugen als ports de muntanya. Només reben substitut de la pastura (fenc, palla i pinso) en situacions puntuals d'escassetat.
La reproducció es realitza amb munta natural i els poltres es deslleten als 6 mesos amb la baixada de les eugues a la terra baixa a l'hivern. Els poltres es destinen a la producció de carn de poltre. Aquesta raça de cavall està estesa pel Pirineu i Prepirineu aragonès i pel Sistema Cantàbric.

## Vegeu també

* Cavall ibèric

## Referències

* "Ganadería: Clasificación de Razas". Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino. http://www.mapa.es/app/Zootecnia/Fichas.aspx?pag=HispanoBreton Arxivat 2010-03-26 a Wayback Machine.. Abril 2011.
# Adolf Robinson

Adolf Robinson (Ivano-Frankivsk, 8 de juliol de 1838 - Viena, 25 d'agost de 1920) va ser un baríton austríac que va exercir una important carrera d'òpera durant la segona meitat del segle xix. El seu extens repertori escènic contenia nombrosos papers wagnerians com Wotan al The Ring Cycle i Hans Sachs a Die Meistersinger von Nürnberg. Altres aspectes destacats de la seva carrera inclouen els personatges de Rossini a Guillaume Tell, i de Mozart, Don Giovanni, de Verdi, Rigoletto, de Hérold, Zampa, i d'Heinrich Marschner, Der Templer und die Jüdin.
Robinson va ser estudiant de Proch i Levy a Viena i es va formar a la famosa escola de cant de Francesco Lamperti a Milà. En 1857 va fer el seu debut al teatre de Olomouc com Carlo a Ernani de Verdi. A partir de 1862, va cantar a Graz a l'Òpera de Berlín. Va tenir compromisos al teatre dels alemanys de Praga, a la Casa de l'Òpera d'Hamburg, al teatre municipal de Breslau i al teatre municipal de Bremen. Al mateix temps, va deixar el treball després d'una extensa aparició com a convidat a les òperes del món de parla alemanya. Quatre vegades va viatjar a Amèrica del Nord, on el 1884–89 va actuar a l'òpera metropolitana de Nova York amb gran èxit. Allà va cantar el 1887 en l'estrena de l'òpera de Victor Nessler Der Trompeter von Säkkingen.
El 25 de gener de 1888 va interpretar el paper de Gunther a l'estrena nord-americana de Wagner, Götterdämmerung. També va aparèixer com a Kurwenal a l'estrena de Tristan und Isolde a la ciutat de Nova York el 1886. Altres aparicions de convidat a Amèrica del Nord van incloure actuacions a Boston, Filadèlfia, Chicago, Cincinnati, Sant Lluís i San Francisco.
A partir de 1892, Robinson va viure a Brno i va ingressar a l'òpera local com a convidat, però es va dedicar a activitats educatives intensives. Es va establir finalment com a professor a Viena; els seus alumnes més famosos van ser els tenors Leo Slezak i Rudolf Berger.
La seva dona, Leonora Robinson (nascuda a Leonore Hahn Edle von Hahnenheim), també va ser cantant d'òpera. Havia estat ensenyada per la senyora Marschner al Conservatori de Viena i el 1869 va debutar a l'òpera de la cort de Viena. Posteriorment va venir al teatre d'òpera d'Hamburg i va acompanyar el seu marit durant les seves presentacions de convidats a Alemanya, Amsterdam, Londres i els Estats Units, on va cantar papers com Donna Anna a Don Giovanni i Leonore a Fidelio. També va aparèixer a l'Òpera metropolitana. Entre 1882 i 83 va participar en una gira europea amb el Teatre Wagner itinerant i l'empresari Angelo Neumann. Dues filles de la parella cantant van tenir una carrera professional: Ada von Westhofen-Robinson (1878-1914) i Louise Robinson (1884-1934).

## Referències

* ↑ Perfil, biographien.ac.at; consultat el 24 d'agost de 2010
* ↑ Inventari dels papers de Walter Slezak, ca. 1905-1983, nypl.org; va accedir el 10 d'octubre de 2009.
# Aleksei Pàjitnov

Aleksei Leonídovitx Pàjitnov (en rus: Алексе́й Леони́дович Па́житнов) (Moscou, 16 d'abril de 1955) és un enginyer i informàtic rus, inventor i programador del popular joc Tetris, mentre treballava a l'Acadèmia de Ciències de l'URSS.

## Biografia

Pàjitnov creà el Tetris amb l'ajuda de Dmitri Pavlovski i Vadim Gueràsimov el 1985. El joc, primer disponible a la Unió Soviètica, aparegué abans de la caiguda del teló d'acer el 1986. El Tetris estava controlat i patentat per la burocràcia soviètica, que ho anuncià amb el lema «Des de Rússia amb amor». Tot i que el govern soviètic el patentà, Pàjitnov no va rebre cap reconeixement per part del govern comunista.

## Referències

* Entrevista a consumer.es
* WildSnake Software News. Everybody Loves Tetris!, 18.08.05 Arxivat 2009-11-12 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* La Opinión A Coruña: Entrevista amb Aleksei Pàjitnov (castellà)