OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ángel Pardo Ruiz

Ángel Pardo Ruiz (Santoña, 29 de febrer de 1924 - Villadiego, 20 de març de 1995), fou un autor de còmics, algunes de les sèries en què va dibuixar foren; El Capitán Trueno on va rellevar a Miguel Ambrosio Zaragoza, el primer dibuixant del personatge i Joyas Literarias Juveniles on si adaptaven al còmic, novel·les d'aventures clàssiques.

## Biografia

Ángel Pardo, va néixer a Santoña, el 29 de febrer de 1924 el seu pare era natural d'Olmos de la Pizaca i la seva mare de Villadiego. Amb deu anys va tenir accés a personatges de còmic com Tarzan o Flash Gordon, la seva lectura li va desperta una gran admiració pels seus autors Hal Foster i Alex Raymond, respectivament. D'altres publicacions al seu abast foren TBO, Pulgarcito i Mickey. Malgrat destacar al col·legi per la qualitat dels seus dibuixos, no va ser fins als vint anys, quan estava fent el servei militar a Madrid, que va publicar a la revista infantil, Leyendas Infantiles.
El 1947 va dibuixar la sèrie El Caballero de las Tres Cruces amb guions de Pedro Quesada, per l'editorial Bruguera, per la mateixa editorial va dibuixar majoritari-ment sèries de còmic d'aventures ambientades a l'edat mitjana i publicades a les revistes El Campeón i Pulgarcito. El 1959 va substituir a Miguel Ambrosio Zaragoza, en el dibuix de la sèrie El Capitan Trueno, en aquesta sèrie hi va dibuixar tot alternant-se amb altres dibuixants fins al maig del 1969, en aquests deu anys va dibuixar un total de dues mil vuit-centes trenta-nou pàgines del personatge. Una vegada cancel·lada la sèrie va continuar treballant per l'editorial Bruguera fent adaptacions de novel·les clàssiques que primer es publicaven seriades a les revistes DDT, Pulgarcito i Din Dan i posterior ment es recopilaven a la col·lecció Joyas Literarias Juveniles. Ángel Pardo Ruiz, va morir a la localitat Villadiego el 20 de març del 1995, on vivia des de la primeria dels anys vuitanta.

## Referències

* 1 2 3 Félix Cepriá i Manuel Barrero. «Ángel Pardo Ruiz» (en castellà). Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 6 desembre 2020].
* 1 2 3 Salazar y Acha, Eduardo. «Gustavo Martínez Gómez» (en castellà). Diccionario Biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 7 novembre 2020].
* 1 2 «Ángel Pardo Ruiz» (en castellà). Ayuntamiento de Villadiego, 2020. [Consulta: 6 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'autor a Tebeosfera. Félix Cepriá i Manuel Barrero. «Ángel Pardo Ruiz» (en castellà). Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 6 desembre 2020].
# Dendrophryniscus brevipollicatus

Dendrophryniscus brevipollicatus és una espècie d'amfibi que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Garcia, P. & Peixoto, O.L. 2004. Dendrophryniscus brevipollicatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Golf de Suez

El Golf de Suez (àrab: خليج السويس, Ḫalīj as-Suways) està situat al nord-est d'Egipte i separa Àfrica d'Àsia. És el més occidental dels dos golfs en què s'acaba al nord la Mar Roja i a l'extrem nord hi ha situada la ciutat de Suez.

## Geologia

És una vall rift formada fa 28 milions d'anys, amb una longitud de 314 km i una amplada d'entre 19 i 32 km.

## Recursos naturals

Hi ha jaciments de petroli a Rā's al-Bālā'im, Morgan i Garra.

## Referències

* ↑ «Golf de Suez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Informació geològica del Golf de Suez (anglès)
* ↑ U.S. GEOLOGICAL SURVEY (anglès)

## Enllaços externs

* Mapa del Golf de Suez Arxivat 2003-10-27 a Wayback Machine. (anglès)
* Fotografies del Golf de Suez preses per satèl·lits artificials. Arxivat 2005-03-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Informació i fotografies del Golf de Suez preses per la missió espacial Apollo 7. (anglès)
# El Bancal Llarg

El Bancal Llarg és un paratge format per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Està situat al costat mateix de Serradell, a sota i al sud-oest del poble, al sud de la Costa. És al sud-oest de la Cadolla, al nord-oest de lo Camp i al nord de la Roca de Viudo, a l'esquerra del barranc de Rastanyó.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Giacomo Maria Radini-Tedeschi

Giacomo MariaRadini-Tedeschi (Piacenza, 12 de juliol de 1857 – Bèrgam, 22 d'agost de 1914) va ser un bisbe italià, bisbe de Bèrgam entre 1905 i 1914.

## Biografia

Ordenat prevere el 2 de novembre de 1879, va fer de professor de dret canònic a Piacenza. Va col·laborar fins al 1883 a l'Obra dels Congressos.
Al 1890 esdevingué col·laborador de la Secretaria d'Estat de la Santa Seu, i en aquest àmbit, al 1891 va ser l'encarregat de portar la birreta cardenalícia al nou purpurat monsenyor Gruscha; i al 1893 per a monsenyors Lecot i Bourret: aquesta darrera entrava a la línia del raillement (alineament) vers la Tercera República Francesa, perseguida pel Papa Lleó XIII, de la qual els dons nous cardenals eren partidaris. En aquesta missió va ser acompanyat per Achille Ratti, el futur Papa Pius XI, coetani amb qui havia sovintejat, a finals de la dècada de 1870, el Pontifici seminari llombard de Roma.
Després de la dissolució de l'Obra dels Congressos, Giacomo Radini Tedeschi, en aquella època canonge vaticà i docent de sociologia al Col·legi lleonià de Roma, va ser nomenat el 4 de gener de 1905 bisbe de Bergam. L'ordenació episcopal li va ser conferida personalment pel Papa Pius X a la Capella Sixtina el 29 de gener següent. Com a secretari escollí a Angelo Roncalli, el futur Papa Joan XXIII.
Afectat per un tumor, traspassà el 22 d'agost de 1914 a l'edat de 57 anys. Dos dies abans havia mort a Roma el Papa Pius X i, poques setmanes abans havia esclatat la Primera Guerra Mundial.

## El caràcter i l'obra

D'orígens aristocràtes, la seva activitat es caracteritzà per l'interès vers la problemàtica social típica del seu temps: a la tardor de 1909 donà suport a la vaga de Ranica, en la qual els treballadors d'una fàbrica tèxtil que participaven en el sindicat catòlica van exigir una reducció de les hores de treball, llavors d'11 hores al dia durant sis dies a la setmana i per això se l'acusà de modernisme i progressisme (però les acusacions van caure).

## Bibliografia

* Angelo Giuseppe Roncalli, Monsignor Giacomo Maria Radini-Tedeschi, vescovo di Bergamo, Edizioni di Storia e Letteratura, Roma, 1963
# Guerres romano-longobardes

Les guerres romano-longobardes o guerres bizantino-longobardes foren tot un seguit de conflictes entre l'Imperi Romà d'Orient i la tribu germànica dels longobards que es produïren entre el 568 i el 751. El principal casus belli foren les ambicions imperialistes del rei longobard, Alboí, que frisava per emparar-se del nord d'Itàlia. Les guerres se saldaren amb una derrota romana d'Orient, car els longobards començaren per eixamplar el seu domini a gran part del nord d'Itàlia i acabaren de conquerir l'exarcat de Ravenna el 751.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ De Libera, 2007, p. 436.

## Bibliografia

* De Libera, A. La filosofia medieval. Universitat de València, 2007. ISBN 9788437065595.
# El Dalmau

El Dalmau és un mas del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental), situat a la vall de Mur, a la vora del torrent de la font del Cubell, situat a uns replans anomenats Quintana del Dalmau, molt a prop de Sant Pere de Mur.
És una de les principals masies del municipi i juntament amb el mas Daví, les úniques que es mantenen amb activitat a la vall de Mur. Alhora és un dels massos més antics del terme, ja citat el segle xii sota domini del monestir de Sant Llorenç del Munt. El mas prosperà durant l'edat mitjana i pogué superar la crisi de la baixa edat mitjana, durant aquest període es va aprofitar de la seva relativa bonança econòmica i s'anexionà els terrenys dels anomenats massos rònecs (abandonats) del voltant, aconseguint ser el mas més pròsper de la regió durant els segles xv i xvi. Va ser habitat fins al segle XX per la família Dalmau.
Es conserva la casa, la masoveria i diverses dependències agrícoles. El conjunt degué ser reformat i ampliat durant els segles XVII i XVIII segons indiquen les dates gravades a les llindes. Conserva notables elements arquitectònics d'aquests segles com un portal dovellat, diferents finestrals i un rellotge solar.

## Referències

* ↑ Miquel Casals i Suades; Albert Vicens i Llauradó. El vessant desconegut de Sant Llorenç del Munt : la capçalera del Ripoll: Sant Llorenç Savall. 1.. Sant Vicenç de Castellet: Farell, 2004. ISBN 84-95695-28-6.
* 1 2 «El Dalmau (Sant Llorenç Savall - Vallès Occidental)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2019].

## Vegeu també

* La Castellassa del Dalmau
# Gisèle Rabesahala

Gisèle Rabesahala (Antananarivo, Madagascar, 7 de maig de 1929 - 27 de juny de 2011) va ser una política malgaixa que va lluitar per la independència del seu país, pels drets humans i per la llibertat dels pobles. Va ser també la primera dona malgaixa en assolir el lloc de ministra, el 1977.
Nascuda a Madagascar el 1929, va passar la seva infància entre França, Tunísia i el Sudan francès, després Mali. En morir el seu pare, que era suboficial de l'exèrcit francès, el 1942 va tornar a Madagascar, llavors colònia francesa. Sent adolescent, cursà els estudis elementals i una formació professional. Amb 17 anys va començar a ajudar el moviment democràtic de renovació malgaixa, que lluitava per la independència. Va formar part de la Rebel·lió malgaixa de 1947. També va formar part d'un comitè d'ajuda a les víctimes de la repressió política. Per les idees comunistes, va rebre ajuda del grup de països del Bloc de l'Est. A la dècada dels 50 va obtenir una amnistia per als presos polítics malgaixos condemnats a mort. Amb 17 anys, s'involucrà a la política per primera vegada, com a secretària del Moviment Democràtic per a la Renovació Malgaixa (MDRM), que va fer campanya per la independència del país. Després de crear el seu propi partit polític, La Unió del Poble Malgaix, va ser la primera dona que va ser elegida regidora municipal el 1956, i el 1958 va ser nomenada secretària general del Partit del congrés de la independència de Madagascar. La independència es va obtenir el 1960. A la República Democràtica de Madagascar el seu partit defensava la revolució. Ella va ser nomenada ministra de l'Art revolucionari i Cultura el 1977, convertint-se així en la primera dona a accedir al càrrec de ministre. Va estar al càrrec fins a 1989.
El 2001 Gisou va accedir al càrrec de vicepresidenta del Senat. Des que Marc Ravalomanana es va convertir en president de la República, ella, des de l'oposició, va criticar les influències estrangeres i el neoliberalisme de les seves polítiques.
Gisèle Rabesahala va morir el 27 de juny de 2011.

## Referències

* 1 2 «Gisèle Rabesahala». Women in African History. UNESCO. [Consulta: 10 març 2023].
* ↑ «Gisèle Rabesahala: Visionary and A Human Rights Lawyer». Think Africa, 09-11-2018. [Consulta: 10 març 2023].
* ↑ «Portraits de femmes historiques: Le parcours historique d'une femme d'exception: Gisèle Rabesahala (1921 - 2011)». Participation politique des femmes à Madagascar. ECES - Centre Europeen d'Appui aux Elections, 06-10-2021, pàg. 71-72 [Consulta: 10 març 2023].
# Oulad Aissa (El Jadida)

Oulad Aissa (en àrab أولاد عيسى, Ūlād ʿĪsà; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵄⵉⵙⴰ) és una comuna rural de la província d'El Jadida, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 23.370 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Congregació Diabòlica del Congrés

La Congregació Diabòlica del Congrés, va néixer el novembre del 2011, quan un grup de joves del barri, interessats a fomentar la cultura tradicional catalana, tenen la idea de formar una entitat que s'encarregui de difondre-la. Són nois i noies que ja formen part d'agrupacions relacionades amb actes festius i també amb la colla de Diables i Tabalers del Poble-sec i els Diables de la Sagrera. I heus aquí que l'any següent, el 2012, la Congregació Diabòlica del Congrés ja es va estrenar en el Toc d'Inici de les festes de la Mercè i amb un primer correfoc en aquelles festes.
La colla va aprofitar les festes del barri del Congrés d'aquell any mateix per fer el correfoc del bateig oficial, en què fou apadrinada pels Diables del Poble-sec i pels Diables del Clot. Des que es va fundar, a més dels correfocs i festes de pirotècnia, l'entitat ha participat en activitats molt diverses del barri del Congrés, sempre amb la voluntat de treballar per la vida social i cultural de l'entorn.
# Ghost Brigade

Ghost Brigade és un grup de música de doom metal originàri de Jyväskylä, Finlàndia i formada el 2005 per cinc integrants més un teclista de sessió on barregen diversos gèneres com el death metal melòdic, el doom metal, el metal progressiu i el sludge metal.

## Història

Ghost Brigade es va formar el 2005. Un temps més tard, el 2006, publicaren una demo que contenia 4 pistes, i Aleksi Munter, del grup Swallow the Sun, va ser l'encarregat dels teclats durant la sessió de gravació del disc, mentre Fredrik Nordin, integrant de la banda de Stoner Rock Dozer, també va participar fent els cors en una de les cançons. El 2007 van llançar per fi el seu àlbum de debut sota el títol de Guided by Fire. L'àlbum va ser llançat a la venda el 25 de setembre de 2007 de la mà de la discogràfica Season of Mist obtenint molt bones crítiques al seu país. El seu últim disc, Isolation Songs, fou publicat l'agost de 2009.
Van participar en el Wacken Open Air a Wacken, Slesvig-Holstein, al nord d'Alemanya el 2010, un dels més grans festivals de Heavy Metal, incloent més de seixanta bandes.

## Formació

* Manne Ikon - veus
* Tommi Kiviniemi - guitarra
* Wille Naukkarinen - guitarra
* Veli-Matti Suihkonen - bateria
* Janne Julin - baix
* Aleksi Munter - teclats

## Discografia

* Àlbums d'estudi
** Guided By Fire, 2007
** Isolation Songs, 2009
** Until Fear No Longer Defines Us, 2011
** IV - One With the Storm, 2014
* Demos
** Demo, 2006

## Referències

* ↑ «Wacken Open Air 2010» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-09-02. [Consulta: 31 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Ghost Brigade - Lloc web oficial
* http://www.purevolume.com/ghostbrigade Arxivat 2013-02-01 at Archive.is
* http://www.season-of-mist.com/
# Yves Salaberry

Yves Salaberry (Lekuine, Lapurdi, 14 de novembre de 1979), més conegut com a Xala, és un jugador professional de pilota basca, en la posició de davanter, esquerrà, en l'empresa Aspe. Va debutar l'any 2000 al Frontó Astelena d'Eibar.

## Palmarés

* Campió per parelles: 2002, 2007 i 2010
* Campió del Manomanista: 2011
* Subcampió del Manomanista: 2004 i 2010
* Subcampió del Quatre i mig: 2005
* Campió del Trofeu Costa Blanca: 2009

## Referències

* ↑ «Xala guanya la Txapela Manomanista». Diari el Mundo, 04-07-2011.

## Enllaços externs

* Fitxa personal Arxivat 2014-07-16 a Wayback Machine.
# Guillem II de Cervera (senyor de Juneda i Castelldans)

Guillem II de Cervera "el Gros" (? - 1164?) va ser un cavaller del llinatge català dels Cervera, senyor de Juneda, Castelldans, Gebut i Cérvoles.

## Orígens familiars

Era fill de Guillem I de Cervera i de Maria (o Solastern).

## Matrimoni i descendents

En casà amb Ermessenda, de llinatge no conegut. D'aquest matrimoni nasqueren:
* Guillem III de Cervera, senyor de Juneda i Castelldans.
* Ramon de Cervera (senyor de Gebut), que inicià la branca dels Cervera de Gebut.

## Biografia

L'any 1154 participà en la conquesta de Siurana. El 1161 es feu monjo del Monestir de Santa Maria de Poblet.

## Bibliografia

* «Guillem II de Cervera (senyor de Juneda i Castelldans)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Guillem II de Cervera (senyor de Juneda i Castelldans) Llinatge Cervera de Juneda i Castelldans (Branca menor de: Llinatge Cervera) :
| Títols |||
| Precedit per: Guillem I de Cervera (pare) | Senyor de Juneda, Castelldans, Gebut i Cérvoles | Succeït per: Guillem III de Cervera (fill) |
| Precedit per: Guillem I de Cervera (pare) | Senyor de Gebut | Succeït per: Ramon de Cervera (fill) |
# Grup ING

ING Groep N.V. (NYSE: ING), també anomenat Internationale Nederlanden Groep, és una entitat financera d'origen neerlandès que ofereix serveis de banca, assegurances i inversions. La seva seu es troba a Amsterdam. El 2024 era el quinzè banc del món per capitalització borsària.
El 2023 tenia més de 60.000 treballadors i més de 38 milions de clients. Té oficines al Canadà, l'Argentina, Espanya, Luxemburg, França, Itàlia, els Estats Units, Alemanya, el Regne Unit, Bèlgica, Àustria, Austràlia, Polònia i Romania. És la matriu del banc virtual ING Direct, que opera a Austràlia, el Canadà, els Estats Units d'Amèrica, el Regne Unit, Espanya i altres indrets.
No obstant això, el grup ha estat durament afectat per la crisi i el novembre del 2009 va anunciar que, en un procés que ha de culminar-se en el 2013, es vendria les seves divisions d'assegurances, d'inversions i alguns actius addicionals per convertir-se en una institució més petita i centrada al mercat europeu. Els actius de l'empresa en gran part d'Amèrica van ser comprats pel Grup Sura de Colòmbia, adquirint les operacions de l'empresa a Colòmbia, Mèxic, Xile, el Perú i l'Uruguai per un valor de US$3.614 milions.

## Referències

* ↑ Tahir, F. «20 Largest Banks in The World by Market Cap» (en anglès). Yahoo Finance, 4 març 2024. [Consulta: 29 agost 2024].
* ↑ «ING at a glance» (en anglès). ING. [Consulta: 29 agost 2024].
* ↑ «La crisis obliga a ING a dividirse y vender la aseguradora». Arxivat de l'original el 2010-04-08. [Consulta: 4 desembre 2009]. «La Vanguardia, 27/10/2009»
* ↑ «Grupo Sura cierra compra de activos ING en América Latina». [Consulta: 10 gener 2012]. «Revista Dinero, 29/12/2011»
# El Grauet (Fonollosa)

El Grauet és una masia de Fonollosa (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El grauet és una masia de planta rectangular, amb el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. La masia esta completada per un cos perpendicular on s'obra una galeria de tres arcs de mig punt, també rectangular.
Les finestres i balcons es distribueixen simètricament a les façanes.

## Història

Masia vinculada a la historia del santuari de la Mare de Déu del Grau, centre d'una gran devoció des del segle xii i especialment a partir del segle XVI-XVII.

## Referències

* 1 2 3 «El Grauet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Oulad Ayad

Oulad Ayad (en àrab اولاد عياد, Ūlād ʿAyyād; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵄⵢⵢⴰⴷ) és un municipi de la província de Fquih Ben Salah, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 23.818 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Congregació Benedictina de Subiaco-Montecassino

La Congregació benedictina de Subiaco-Montecassino, o Congregació Sublancenca Cassinesa (en llatí Congregatio Sublacensis Casinensis) és una de les congregacions monàstiques de dret pontifici que constitueixen l'Orde de Sant Benet.
La Congragació sorgí de la unió de la Congregació de Subiaco o sublancenca (1872) i la Congregació de Montecassino o cassinesa (1408), unió que fou sancionada amb el decret de 10 de febrer de 2013. A finals 2015 la congregació comptava amb 77 cases i 1.228 membres, dels quals 517 eren sacerdots.
Entre els Monestirs que pertanyen a aquesta congregació s'hi troben tres monestirs catalans: el Monestir de Santa Maria de Montserrat (Bages), el Monestir de Sant Miquel de Cuixà (Conflent) i el Santuari del Miracle (Solsonès)
El 5 de setembre de 2024 el capítol general, en sessió plenària a l'Abadia de Montserrat, escollí el P. Ignasi M. Fossas i Colet com a nou Abat President de la Congregació.

## Referències

* ↑ «Congregazione Sublacense Cassinese OSB» (en italià). [Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ Annuario Pontificio per l'anno 2017 (en italià). Ciutat del Vaticà: Libreria Editrice Vaticana, 2017, p. 1401. ISBN 978-88-209-9975-9.

## Vegeu també

* Gabriel Maria Brasó i Tulla
# Yvetot-Bocage

Yvetot-Bocage és un municipi francès, situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia.

#### Municipis limítrofs amb Yvetot-Bocage

| Négreville | Saint-Joseph | Valognes |
| Négreville | | Lieusaint |
| Morville | Morville | Lieusaint |

## Referències

* ↑ «Géoportail (IGN), couche « Limites administratives » activée».
# Guillem Braç de Ferro

Guillem Braç de Ferro (c. 1010 - † 1046) fou un aventurer normand, un dels dotze fills de Tancred d'Hauteville. Guillem i el seu germà petit Drogó van viatjar al Mezzogiorno l'any 1035 en resposta a la sol·licitud d'ajuda que Rainulf Drengot, comte d'Aversa, havia fet al seu pare.

## Biografia

Entre el 1038 i el 1040, ell i altres normands van lluitar juntament amb els llombards de Melfi com a mercenaris al servei de l'Imperi Romà d'Orient a Sicília contra els sarraïns. Allà va guanyar l'epítet «Braç de Ferro» per matar l'emir de Siracusa durant una sortida durant el setge a aquesta ciutat. Quan el general grec Giorgio Maniace va humiliar públicament el general salernità Arduí, els llombards es van retirar de la campanya amb els normands i la guàrdia varega. Després que Maniace fos reclamat de tornada a Constantinoble el nou catepà d'Itàlia, Miquel Dokeianos va nomenar Arduí governador de Melfi. Melfi, tanmateix, no va trigar a unir-se a altres llombards de la Pulla en una rebel·lió contra el domini romà d'Orient, la qual va tenir el suport de Guillem i dels normands. Els romans d'Orient van aconseguir comprar els líders de la revolta: primer Atenulf, príncep de Benevent, i després Argir. El setembre de 1042 els normands van escollir el seu propi líder, ignorant Arduí. La revolta, originàriament llombarda, s'havia convertit en normanda en caràcter i lideratge.
Guillem fou escollit pels normands com el seu comte després de la defecció d'Argir. Ell i els altres líders, entre ells Drogó i Pere, van demanar a Guaiamar IV, príncep de Salern, que reconegués les seves conquestes. Van rebre com a feu les terres que envoltaven Melfi i van proclamar Guaimar "Duc de la Pulla i Calàbria". El 1043 a Melfi Guaimar va dividir la regió, tret de la pròpia Melfi, en dotze baronies per als caps normands: Ascletí va rebre Acerenza, Tristà Montepeloso, Hug Monopoli, Pere Trani i Drogó Venosa. Guillem, que destacava entre els caps normands, va rebre les terres d'Ascoli. Es va casar amb Guida, la filla de Gui, duc de Sorrento i nebot de Guaimar.