OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mélodie Lesueur

Mélodie Lesueur (Beauvais, 12 de març de 1990]) és una ciclista francesa. Del seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta de 2010.

## Palmarès

* 2008
** Campiona de França júnior en contrarellotge
** 1a a la Chrono de les Nacions júnior
* 2009
** 1a al Tour del Charente Marítim i vencedora d'una etapa
* 2010
** Campiona de França en ruta
** Campiona de França sub-23 en ruta
* 2011
** Campiona d'Europa sub-23 en Contrarellotge
** 1a a la Copa de França sub-23

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Josep Giró i Roca

Josep Giró i Roca (La Seu d'Urgell, 12 de novembre de 1955 - Sant Julià de Lòria, 10 de gener de 2019) fou un esquiador de fons català.

## Biografia

Giró fou un pioner i un referent de l'esquí de fons a Catalunya, disciplina en la que es proclamà campió de Catalunya en vint ocasions i d'Espanya en quinze, en diferents distàncies. A més, fou membre del Centre Excursionista de Catalunya i va formar part tant de la selecció catalana com espanyola d'esquí de fons, competint als campionats del món de 1982, 1985 i 1987, així com als Jocs Olímpics d'Hivern de Lake Placid (1980), Sarajevo (1984) i Calgary (1988). Es va proclamar vencedor absolut de la Marxa Beret de 1981 i 1984.
Un cop retirat de la pràctica professional de l'esquí, Giró fou seleccionador nacional, així com monitor d'esquí i d'activitats de lleure a l'estació d'esquí nòrdic de La Rabassa (Andorra), on també exercí com a cap de pistes.

## Palmarès
### Jocs Olímpics de Lake Placid (1980)

* 30 km estil lliure masculí: 47a posició (1:41:57.97)
* 15 km estil lliure (sortida individual): 55a posició (0:51:30.06)

### Jocs Olímpics de Sarajevo (1984)

* 50 km estil clàssic (sortida en massa): 51a posició (2:33:31)
* 15 km estil lliure (sortida individual): 45a posició (45:50.30)
* 30 km estil lliure masculí: 56a posició (1:43:18)

### Jocs Olímpics de Calgary (1988)

* 50 km estil clàssic (sortida en massa): 58a posició (2:27:05.8)
* 30 km estil lliure: 59a posició (1:38:01.5)
* 15 km estil lliure masculí: 63a posició (48:54.2)

## Referències

* 1 2 3 4 «Josep Giró Roca | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ Segre.com. «Mor l'històric esquiador lleidatà Josep Giró», 10-01-2019. [Consulta: 11 gener 2019].
* 1 2 3 Redacción. «Fallece el fondista Josep Giró, un referente del nórdico en los ochenta» (en espanyol europeu), 11-01-2019. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ «Dol a l'esquí nòrdic català per la mort de Josep Giró». Ràdioseu, 10-01-2019. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ esport3. «Mor Josep Giró, un dels pioners de l'esquí de fons a Catalunya», 10-01-2019. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ Ribas, Miquel. «Muere Josep Giró, referente del esquí de fondo español de los años ochenta» (en espanyol europeu), 10-01-2019. [Consulta: 11 gener 2019].
# Ctenosaura similis

Ctenosaura similis és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels iguànids present des de Panamà fins a l'istme de Tehuantepec (sud de Mèxic). Ha estat introduïda a Florida i en algunes illes del Carib. És l'espècie més grossa del gènere Ctenosaura i ha estat reconegut com el llangardaix més veloç de la Terra; la seva velocitat aconsegueix els 35 km/h.

## Referències

* ↑ The Reptile Database - Ctenosaura similis
# Francesco Santoliquido

Francesco Santoliquido (San Giorgio a Cremano, Nàpols, 6 d'agost de 1883 - Roma, 1971) fou un compositor italià.
La major part de la seva vida va romandre a Roma. La música d'aquest compositor es pot considerar com una transició del verisme de Pietro Mascagni i Giacomo Puccini a l'impressionisme debussysta.
Feu els estudis musicals al Liceu de Santa Cecília de Roma. Fou una de les figures més distingides de la moderna escola italiana. En la seva producció destaquen especialment:
* el poema La morte di Tintagiles, inspirat en Maeterlinck
* la cantata L'ultima visione de Cassandra
* les dues suites simfòniques Paessagi i Acquarelli
* les òperes La favola di Helga, estrenada en el Val Derme, de Milà, el 1910; L'ignota i Ferhuda, aquesta última estrenada a Tunis el 1919
* el mimo-drama La bajadera della maschera gialla
* dues Simfonies
* el poema simfònic Nelle oasi sahauriani
* Peces per a piano i melodies per a cant amb piano.
A més publicà, un interessant assaig, Il doppo Wagner, Debussy e Strauss.
Estava casat amb la pianista Ornella Puliti Santoliquido (1904-1977).

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. volum 54 StaCubicia - Selh. Madrid: Espasa-Calpe, 1974, p. 407-408. ISBN 84-239-4554-5.
* ↑ Gran enciclopedia de la música clásica. volum III. Madrid: Sarpe, 1980, p. 1146. ISBN 84-7291-226-4.
# Anacroneuria uruguayana

Anacroneuria uruguayana és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Navás, 1923 (1922). Rev. Acad. Cienc. Madrid 7:42.
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):173.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:493.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 26 novembre 2011].
# Josep Salvat Martí

Josep Salvat Martí (Reus, 24 d'agost de 1857 - Barcelona, 22 de febrer de 1928) va ser un metge militar català, germà del també metge militar Antoni Salvat Martí.
Es va llicenciar en medicina i cirurgia per la Universitat de Saragossa el 1878, i aquell mateix any ingressà a l'exèrcit com a oficial metge alumne de Sanitat Militar. El 1879 va ser destinat a l'hospital militar de Saragossa, i després passà a Maó, la Seu d'Urgell, Pamplona i altres destins. El 1885 va ser ascendit a metge primer i destinat a Cuba, on encara hi havia el seu germà, com a cap de clínica de l'hospital militar de Puerto Príncipe. Es va casar a Santiago de Cuba amb la catalana Josepa Mestre. Malalt, va demanar el trasllat a la península, i un cop concedit, va ser metge militar a Girona. El 1897 va ser destinat a l'hospital militar de Madrid i més tard al de València, el 1909. El 1912 va ser ascendit a subinspector mèdic i destinat a Bilbao. El 1916 va ser director de l'hospital militar de Tarragona, i el 1918 era cap de sanitat militar a la 8a. Regió i destinat a la Corunya amb el grau de coronel metge. Per raons de salut es retira el 1920 i va a viure a Barcelona, ciutat on va morir. Estava en possessió de la Creu del Mèrit Militar, i de la Gran Creu i Placa de l'Orde de sant Hermenegild.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 589-590.
# Linogravat

El linogravat és una variant del gravat en fusta (la xilografia), en el qual un full de linòleum (de vegades muntats en un bloc de fusta) es fa servir per a la superfície en relleu. El full de linòleum s'entinta amb un corró (anomenat Brayer) i, a continuació, s'impressiona sobre paper o tela.
Malgrant que el linòleum com a revestiment de sòls es remunta a l'any 1860, la tècnica d'impressió linogravada es va usar per primera vegada pels artistes de Die Brücke a Alemanya al 1905.
És més fàcil obtenir determinats efectes artístics amb linòleum que amb la majoria de les fustes. El linòleum és molt més fàcil de tallar que la fusta, especialment quan s'escalfa.
Entre els artistes que han utilitzat aquesta tècnica destaca Pablo Picasso, (1881-1973), Henri Matisse (1869-1954) i Jean Arp (1887-1966), entre d'altres.

## Referències

* ↑ Judging the Authenticity of Prints by The Masters by David Rudd Cycleback. Retrieved: 2011-12-17.
# Muntanyà

«Muntanyà» té aquests significats:
* Muntanyà (l'Espunyola), masia al terme municipal de l'Espunyola (Berguedà)
* Muntanyà (Navès), mas al Solsonès
* El Muntanyà, masia a Seva (Osona)
# Cuaespinós capgrís

El cuaespinós capgrís (Cranioleuca semicinerea) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i caatinga a les terres baixes de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós capgrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Frontó d'Almussafes

El Frontó d'Almussafes és una instal·lació esportiva del municipi d'Almussafes. Des de l'any 2018, el frontó està dedicat a José Ventura Salvador, pioner de la pilota valenciana a la localitat.

## Galeria

* Partida corresponent a la final del XIII trofeu Diputació de València de frontó.
* Placa en homenatge a José Ventura Salvador.
* Genovés II abans de ser entrevistat a Va de bo!.

## Referències

* ↑ «El frontón de Almussafes ya lleva por nombre “Frontón Municipal José Ventura Salvador”» (en castellà). elperiodic.com. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ «El frontón ya se llama José Ventura Salvador». Las Provincias, 11-09-2018. [Consulta: 21 abril 2020].
# Moisés Julio Blanchoud

Moisés Julio Blanchoud (4 de setembre de 1923, Esperanza, Argentina - 28 de febrer de 2016, Santa Fe, Argentina) fou el segon bisbe de la diòcesi de Río Cuarto i tercer arquebisbe de Salta.
Fill de José Blanchoud i Catalina Matjieu, estudià al seminari Nostra Senyora de Guadalupe de la ciutat de Santa Fe, on realitzà el batxillerat i estudià filosofia i teologia. El 1947 fou ordenat sacerdot i fou destinat al mateix seminari com a prefecte de disciplina; també fou professor i administrador del seminari. L'any 1954 fou nomenat rector de la parròquia Santa Teresita del Nen Jesús, a la capital.
El 13 de febrer del 1960 fou creat bisbe titular de Belali i bisbe auxiliar de la diòcesi de Río Cuarto pel papa Joan XXIII, essent consagrat el 24 d'abril a Santa Fe, en una cerimònia presidida per l'arquebisbe Nicolás Fasolino. El 6 de setembre del 1962 fou elevat a la dignitat de bisbe titular de Río Cuarto, prenent possessió oficialment el 7 de març del 1963.
Participà en el Concili Vaticà II. Durant la seva gestació com a bisbe de Río Cuarto fou fundador del Petit Cottolengo Don Orione d'aquesta ciutat, de la seu local de Càrites i de diverses organitzacions com ara el Familiar Cristiano, el Moviment de Cursets de Cristiandat i la Lliga de Mares de Família.
El 7 de gener del 1984 el papa Joan Pau II el designà arquebisbe de Salta, prenent possessió del càrrec el 31 de març d'aquell any.
L'abril del 1987 rebé la visita del papa Joan Pau II a Salta, durant la qual pronuncià una homilia sobre el cinquè centenari de l'evangelització d'Amèrica Llatina.
Renuncià mesos després de fer els setanta anys, el 7 d'agost del 1999. Va ser succeït per Mn. Mario Antonio Cargnello.
# Squalius malacitanus

Squalius malacitanus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica (rius Guadalmina i Genal).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Doadrio, I. i J.A. Carmona, 2006. Phylogenetic overview of the genus Squalius (Actinopterygii, Cyprinidae) in the Iberian Peninsula, with description of two new species. Cybium 30(3):199-214.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Myrcella Baratheon

Myrcella Baratheon és un personatge fictici de la saga literària Cançó de gel i de foc de l'escriptor George R. R. Martin. És l'única filla del rei Robert Baratheon i la Cersei Lannister, i germana de Joffrey i Tommen Baratheon. El seu pare biològic real és el seu oncle, germà de la Cersei, Jaime Lannister.

## Història

Està compromesa amb el príncep Trystane Martell de Dorne i és pupil·la del príncep Doran Martell. La Myrcella és descrita com una jove que ha heretat tota la bellesa de la seva mare però sense el seu caràcter, i és considerada una noia intel·ligent, molt cortès i voluntariosa per a la seva edat.
La Myrcella va néixer i créixer a Port Reial, essent la primera filla del rei Robert i de la reina Cersei. Viatja juntament amb tota la seva família a Hivèrnia quan el seu pare anava a nomenar-hi l'Eddard Stark com la seva Mà del Rei.
El seu oncle Tyrion Lannister és nomenat Mà del Rei en funcions i per signar la pau amb la Casa Martell de Dorne, decideix prometre la Myrcella amb el príncep Trystane Martell, fill del príncep governant Doran Martell. La Myrcella és enviada a Dorne juntament amb la seva espasa juramentada, ser Arys Oakheart de la Guàrdia Reial. Durant la seva marxa es produí l'anomenada Revolta de Port Reial, on la població atacà la família reial i els seus guàrdies, arribant fins i tot a matar el Septó Suprem.
La Myrcella s'adapta molt bé als costums, al clima i a la seva nova família a Dorne, congeniant molt bé amb el seu promès Trystane. La princesa Arianne Martell trama aleshores una conspiració per coronar la Myrcella Reina dels Set Regnes després de la mort d'en Joffrey, argumentant que a Dorne no importa el sexe per heretar el tron, de manera que la Myrcella seria la legítima heretera en ser més gran que en Tommen. La Myrcella, acompanyada de la princesa Arianne i de diversos amics seus part des de Llança de Sol fins a Els Inferns, però la conspiració és descoberta pel príncep Doran i és frustrada, durant la qual Ser Gerold Dayne intenta matar la Myrcella per forçar en Doran a anar a la guerra, sobrevivint la petita princesa però quedant amb una cicatriu a la galta dreta que li arrencà una orella.
# Like I Said: Songs 1990-91

Like I Said: Songs 1990–91 és un àlbum recopilatori de la cantant i compositora Ani DiFranco publicat al 1993.
L’àlbum no només és un recull de cançons ja publicades anteriorment, sinó que aquestes han estat novament arranjades afegint altres instruments apart de la guitarra acústica, que havia estat l’únic present en aquests títols. Amb això, DiFranco ofereix reinterpretacions de cançons dels seus dos primers àlbums, l'epònim Ani DiFranco (1990) i Not So Soft (1991).

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Ani DiFranco.
Notes
$^†$ Apareix a Ani DiFranco
$^‡$ Apareix a Not So Soft

## Personal

* Ani DiFranco – veu, guitarra acústica, darbukka, dulcimer
* Andy Stochansky – bateria, percussió
* Ahmed Hassan – udu, didjeridú, caxixi
* Brian Eckenrode – violoncel, cornamusa
* Scot Fisher – acordió, piano
* Michael Miskuly – violí

### Producció

* Producció – Ani DiFranco, Ed Stone
* Enginyeria – Ed Stone
* Masterització – Ed Stone
* Disseny – Ani DiFranco
* Fotografia – Karen Robinson, Scot Fisher

## Referències

* ↑ Like I Said: Songs 1990-91
* ↑ Brackett, Nathan; Christian Hoard. The Rolling Stone Album Guide. New York City, New York: Simon and Schuster, 2004, p. 236–7. ISBN 0-7432-0169-8.
* ↑ Slant review
* ↑ Robert Christgau Consumer Guide
* ↑ «Ani DiFranco-Like I Said – Righteous Babe Records» (en anglès). [Consulta: 27 novembre 2021].
# Ménage à trois (pel·lícula)

Ménage à trois (títol original: Better Late Than Never) és una pel·lícula britànica dirigida per Bryan Forbes, estrenada l'any 1983. Ha estat doblada al català.

## Argument

Dos homes són els avis potencials d'una rica hereva, però l'herència només anirà a qui escollirà la nena.

## Repartiment

* David Niven: Nick Cartland
* Art Carney: Charley Dunbar
* Maggie Smith: Mlle Anderson
* Catherine Hicks: Sable
* Lionel Jeffries: Bertie Hargreaves
* Melissa Prophet: Marlene
* Kimberley Partridge: Bridget
* George Hilsdon: el majordom
* Claude Coppola: Louis
* Marie Marczack: la cangur

## Referències

* ↑ esadir.cat. Ménage à trois. esadir.cat.
* ↑ «Ménage à trois». IMDb.
# Cuaespinós canyella

El cuaespinós canyella (Synallaxis castanea) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Viu entre la malesa del bosc, a les muntanyes costaneres del nord de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Escarmain

Escarmain és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 430 habitants. Limita al nord amb Bermerain, al nord-est amb Capelle, a l'est amb Beaudignies, al sud amb Romeries, al sud-oest amb Vertain i al nord-oest amb Saint-Martin-sur-Écaillon.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 431 | 502 | 519 | 456 | 443 | 423 | 430 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1992-2008 | Hippolyte Perriez | |
| 2008- | Tony Bruyère | |
# Moisés Naím

Moisés Naím (Trípoli, 1952) és un analista de l'economia i la política internacionals. Actualment, és assessor de l'àrea d'economia internacional d'un dels think tanks més influents del món, el Carnegie Endowment for International Peace de Washington DC. Els seus articles d'opinió es publiquen en alguns dels principals diaris de referència a Europa, Amèrica Llatina i Estats Units. Va ser director de la revista Foreign Policy durant 14 anys (fins a l'any 2010), i va rebre el Premi Ortega y Gasset de Periodisme l'any 2011. La revista britànica Prospect el va seleccionar com un dels pensadors més rellevants del món l'any 2013. En el sector públic, Naím va ser ministre d'Indústria i Comerç de Veneçuela a començaments dels anys noranta, director del Banc Central de Veneçuela i Director Executiu del Banc Mundial. És autor de més de 10 llibres sobre la política i l'economia internacionals, dels quals Ilícito: cómo traficantes, contrabandistas y piratas están cambiando el mundo (Debate, 2006) va ser traduït a 18 idiomes i seleccionat com un dels millors llibres de l'any pel Washington Post.

## Referències

* ↑ «Moisés Naím». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Son Fe

Son Fe és una possessió d'Alcúdia (Mallorca) al vessant de ponent de la serra de Son Fe
És enmig del terreny on es troben la majoria de les possessions alcudienques. Son Fe es troba a peu de la carretera de Palma-Alcúdia, km 46.
Jaume el Conqueridor el va atorgar al seu parent, Pere de Montpeller durant el repartiment de Mallorca, donant-la el nom de Montitxel·lo o possessió de Montitxel·la. En 1651 passà a formar part del patrimoni de Francesc Fe, militar mallorquí. Amb el pas del temps, aquesta possessió canvià de nom i passà a ser coneguda com a Son Fe, en honor del militar que la va adquirir a mitjans del segle xvii. Per aquella època ja era considerada com una de les possessions més grans i impressionants de la localitat. Al segle xviii passà a la família noble dels Verins (llinatge: de Verí) que la veneren el segle xx a la família Bennàsser. Poc temps després la finca va ser dividida en diferents parts i la part de la muntanya passà a Miquel Ferrer d'Alcúdia, mentre que la part nord passà a les monges agustines d'Alcúdia. De vers 1935 les monges construïren un nou convent que duia el nom actual de Son Fe, un lloc per la meditació religiosa. Per aquella època, les Mines de Son Fe funcionaven i les filles dels miners anaven a aquesta finca a escola, ja que les agustines s'han dedicat de sempre a l'ensenyança.
Des de la dècada dels 80 i fins a l'actualitat, Son Fe, coneguda com a Casa d'Espiritualitat de Son Fe, acull trobades religioses, culturals i d'esplai, a més de ser una de les residències de vacances per les monges agustines de Mallorca. Té una capacitat per 40 persones i compta amb instal·lacions esportives. Les cases de la possessió foren comprades per les agustines en 1985 i fan servir de museu etnològic i d'escola de natura.

## Bibliografia

* Guia dels Pobles de Mallorca. (Edit. Consell Insular de Mallorca i Diari Última Hora) pag. 87-89. Any 1999.
# Mussolet de Guatemala

El mussolet de Guatemala (Glaucidium cobanense) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos clars i subtropicals, de les terres altes interiors de l'extrem sud de Mèxic fins Guatemala i centre d'Hondures. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet de Guatemala». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 252. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Guatemalan Pygmy-owl. Glaucidium cobanense» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Josep Pasqual

Josep Pascual o Josep Pasqual és el nom dels següents personatges:
* Josep Pascual (militar) (Sant Cugat Sesgarrigues, 1843 - ?), militar català
* Josep Pasqual i Campo
* Josep Pasqual Ortells López (Vila-real, Província de Castelló, 1887 - 1961), escultor valencià
* Josep Pasqual i Soler (Arenys de Mar, 1848 - Londres, 1928), periodista i crític d'art
* Josep Pascual Tirado (Castelló de la Plana, 1884 - 1937), escriptor valencià
# Lissemys

Lissemys és un gènere de tortugues de la família dels Trionychidae pròpies del sud-est asiàtic.

## Taxonomia

El gènere Lissemys conté tres espècies:
* Lissemys ceylonensis (Gray, 1856)
* Lissemys punctata (Bonnaterre, 1789)
* Lissemys scutata (Peters, 1868)

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Futebol Clube Tirsense

El Futebol Clube Tirsense és un club de futbol portuguès de la ciutat de Santo Tirso.

## Història

El club va ser fundat el 5 de gener de 1938. Fins al 2005 ha jugat vuit cops a la primera divisió portuguesa, destacant una vuitena posició la temporada 1994-95.

## Palmarès

* Segona divisió portuguesa de futbol:
** 1969-70, 1993-94

## Referències

* ↑ «Portugal All-Time Table 1ªLiga/1ªDivisão 1934-2005». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Portugal 1994-95». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Futebol Clube Tirsense - Lloc web oficial (portuguès)
# Moisés Rodríguez Carrión

Moisés Rodríguez Carrión (Sevilla, 27 d'abril de 1961) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Va començar a destacar a les files del Sevilla FC, amb qui debuta a primera divisió a la campanya 80/81. El davanter seria un dels jugadors més clàssics de l'equip sevillista durant la dècada dels 80, tot sumant fins a 192 partits de primera divisió. Però, no es va consolidar com a titular, situació de la qual gaudeix en el període 83-85.
L'estiu de 1989 fitxa pel CE Castelló, amb qui juga altres dues campanyes a la màxima categoria, sent suplent en ambdues. També militaria al Granada CF i al Coria.
Després de penjar les botes, ha seguit vinculat al món del futbol com a part de l'organigrama del Mérida i de La Estrella.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Moisés regatea en los banquillos Arxivat 2010-04-08 a Wayback Machine.