OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Litiofilita

La litiofilita és un mineral de la classe dels minerals fosfats, i dins d'aquesta pertany a l'anomenat "grup de la trifilita". Va ser descoberta l'any 1878 en mines de la localitat de Branchville, a l'estat de Connecticut (EUA), sent nomenada a partir de liti i del grec talls -amistat-, en al·lusió al seu contingut en liti.
Un sinònim poc usat és el de litiolita.

## Característiques químiques

És un fosfat simple de liti i manganès anhidre, com tots els fosfats anhidres del grup de la trifilita al qual pertany. És isoestructural amb el silicat olivina ((Mg,Fe)SiO4).
Forma una sèrie de solució sòlida amb l'esmentada trifilita (Life2+PO4), en la qual la substitució gradual del manganès per ferro va donant els diferents minerals de la sèrie.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: magnesi, calci o ferro, aquesta última li dona tonalitats de color rosat.

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites de tipus granit, com les de la mina en què va ser descobert, especialment en les de tipus complex contenint espècies minerals que contenen liti i fosfat. Es forma normalment com a mineral primari i més rares vegades com a secundari, en dites complexes de pegmatita en les últimes etapes de la seva cristal·lització.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: sicklerita, purpurita, huréaulita i nombrosos fosfats i òxids de ferro i manganès.

## Referències

* Litiofilita, mindat.org.
* Litiofilita, webmineral.com.
* Manual de litiofilita, Mineral Data Publishing.
# Litierses

Litierses (en grec antic Λιτυέρσης), va ser, segons la mitologia grega, un fill del rei Mides.
Acollia els forasters que travessaven els seus dominis i els proposava segar amb ells. Si s'hi negaven, els matava o els obligava a treballar a cops. Quan havien acabat la seva feina, al vespre, els tallava el cap i amagava el seu cos. També els obligava a competir amb ell per veure qui segava més ràpid. Sempre en sortia vencedor i decapitava el seu oponent.
Hèracles, quan era esclau d'Òmfale, va passar per les seves terres i va acceptar el repte del bandit. Després d'adormir-lo amb un cant, li tallà el cap. Una tradició diu que Hèracles havia decidit matar Litierses perquè havia fet esclau al pastor Dafnis, que havia arribat als seus dominis mentre recorria el món en recerca de la seva estimada Pimplea, raptada per uns pirates.
Es relaciona amb una divinitat frígia, el Segador.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 325. ISBN 9788496061972.
# Leptostomias bilobatus

Leptostomias bilobatus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües subtropicals.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ Gilbert C. H., 1905. II. The deep-sea fishes of the Hawaiian Islands. A: The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Bull. U. S. Fish Comm. v. 23 (pt 2) (for 1903). 577-713.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Leptostomias bilobatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llac Biwa

El llac Biwa (琵琶湖) és el major (ocupa una àrea de 670 km²), més profund, i més antic llac del Japó. Està ubicat a la prefectura de Shiga, al nord-est de Kyoto, l'antiga capital. Antigament conegut com a llac Omi, el llac Biwa apareix amb freqüència en la literatura japonesa, a causa de la seva proximitat a l'antiga capital.

## Biodiversitat

Naturalistes han documentat al voltant de 1.100 espècies d'éssers vius, que 58 són endèmiques. A causa de la biodiversitat del llac Biwa, hi ha diverses lleis mediambientals sobre el llac, i també ha estat designat com un aiguamoll d'importància internacional amb el Conveni de Ramsar.
Fins a l'any 1994 se n'havien registrat 23 espècies descrites i un bon nombre d'espècies per descriure de turbel·laris. Algunes de les espècies són Dugesia japonica, Phagocata vivida i Phagocata kawakatsui.

## Referències

* ↑ Kawakatsu, M.; Nishino, M. «A list of publications on turbellarians recorded from Lake Biwa-ko, Honshû, Japan» (en anglès). The Bulletin of Fuji Women's College. Ser. II, 31, 1993, pàg. 87-102.
* ↑ Kawakatsu, M.; Nishino, M. «A list of publications recorded from Lake Biwa-ko, Honshû, Japan, Addendum I. A supplementary list of publications and a revision of the section Platyhelminthes in the papers by Mori (1970) and Mori & Miura (1980, 1990)» (en anglès). The Bulletin of Fuji Women's College. Ser. II, 32, 1993, pàg. 87-103.

## Vegeu també

* Llista de peixos del llac Biwa
# Llac Barsakelmes

El Llac Barsakelmes (en kazakh Барсакелмес, Terra del no retorn) és un llac salobre del Kazakhstan, a la Província de Khizilordà, creat per la retirada gradual de les aigües del Mar d'Aral, que originàriament en formava part. S'inclou el nom de l'antiga illa de Barsakelmes situada al sud-est d'aquesta, que a la dècada de 2000 es va unir a la part continental.
Malgrat la regressió contínua de la superfície del l'Aral, el nivell d'aigua del Barsakelmes ha patit molt menys en comparació amb la majoria de les àrees ocupades per l'antic emplaçament del llac, i la seva reculada fins ara ha estat en general limitada; tanmateix està en una situació precària, ja que no és alimentat per afluents i rep només aigua del Mar Oriental, en una entrada que el relliga amb les restes del Mar d'Aral Sud. Es troba a prop de 22 km de l'extrem occidental del Mar d'Aral Nord.
El llac Barsakelmes forma part de la Reserva Natural de Barsakelmes.

## Referències

* ↑ Hogan, C Michael; Steve Baum, Peter Saundry. «Aral Sea» (en anglès). The Encyclopedia of Earth, 29-03-2010. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ Micklin, Philip; Aladin, Nikolay V.; Plotnikov, Igor S. An Expedition to the Northern Part of the Small Aral Sea (August 29 to September 16, 2011) (en anglès). Berlin, Heidelberg: Springer, 2014, p. 337–351. DOI 10.1007/978-3-642-02356-9_13. ISBN 978-3-642-02356-9.
* ↑ Aladin, N. V.; Chida, T.; Chuikov, Yu. S.; Ermakhanov, Z. K.; Kawabata, Y. «The history and future of the biological resources of the Caspian and the Aral Seas» (en anglès). Journal of Oceanology and Limnology, 36, 6, 01-11-2018, pàg. 2061–2084. DOI: 10.1007/s00343-018-8189-z. ISSN: 2523-3521.
* ↑ «Cold Winter Deserts of Turan» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre, 2023. [Consulta: 24 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Vídeo promocional de l'Uzbekistan: Llac Barsakelmes a l'altiplà d'Ustyurt. "La terra del no retorn!" Embassament de sal a Uzbekistan. Llocs d'interès turístic de l'Uzbekistan.
# Masia Trenca-roques

La Masia Trenca-roques és una obra de Cunit (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada també a la urbanització Costa Cunit-Cubelles, es troba molt enderrocada i abandonada, cosa que és un perill i per això s'hi prohibeix l'entrada. La masia és tancada per un baluard d'arc rebaixat, la clau del qual presenta la data de 1761 i una sèrie d'inscripcions borroses (una corona, un escut…). L'habitatge pròpiament dit consta de dues plantes. Els baixos tenen una porta d'arc rebaixat. El pis noble presenta tres finestres rectangulars.

## Referències

* ↑ «Masia Trenca-roques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Masia Torreblanca (Vacarisses)

La Masia Torreblanca és un edifici del municipi de Vacarisses (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia pairal localitzada fora del nucli de la població, posteriorment envoltada per una urbanització del mateix nom. Gran casal que consta de planta baixa, pis i golfes. Coberta amb teulada a dues vessants de teules àrabs, poc inclinada i ràfec inexistent. Al tram posterior de la teulada, que presenta carener perpendicular a la façana, s'aixeca una torratxa amb teulada a quatre vessants i bola decorativa al bell mig on s'uneixen els tremujals (solució decorativa). La façana està repartida simètricament quant als seus elements, malgrat el cos adossat en la part dreta com a galeria d'arcades rodones, i amb coberta d'una sola vessant que trenca la visió simètrica. Al pis hi ha una balconada correguda amb dues sortides, una d'elles amb pedres d'emmarcament i que comunica amb la galeria. El balcó està sostingut per una llosana. A la planta baixa hi ha una porta d'entrada d'arc de mig punt adovellat. Al davant s'obre un pati, que envolta la casa per la mateixa configuració del terreny, reforçat per un mur, igual que l'existència de contraforts en el mur de la casa. Queden restes d'un rellotge de sol, de tipologia circular, al costat esquerre sobre les obertures del pis.
La portalada d'entrada al pati interior, s'obre davant la façana principal de la masia. La seva tipologia és d'arc rodó de mig punt i adovellat. Les dovelles són mitjanes i tallades amb regràs poc pronunciat. Per la part interior que dona al pati, la portalada té una teuladet d'una sola vessant de teules àrabs.
El cos annex a la masia, té una tipologia rectangular amb teulada a dues vessants de teules àrabs i carener perpendicular a la façana, la qual presenta dues obertures de portes d'arc rodó a la planta baixa i dues finestres rectangulars al pis. Aquest cos es troba comunicat amb la masia mitjançant un tanca de maó que envolta un pati interior al que des de l'exterior s'hi té accés a través d'una portalada, també de fàbrica de maó i conformada per dos pilars de planta quadrada, on a la seva part superior s'hi dibuixa una sanefa decorativa i un coronament de motllura semicircular a cada una de les cares. La porta d'entrada de dues portes, està tancada per un reixa de ferro i protegida per un teuladet de pronunciat voladís a dues vessants i de teules de tipologia flamenca, de forma rectangular i secció ondulada.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Torreblanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Mencía López de Haro

Mencía López de Haro (Biscaia, ca. 1215 - Palència, 1270), dama lleonesa-biscaïna i reina consort de Portugal (1239-1247).

## Orígens familiars

Filla del senyor de Biscaia Llop Díaz de Haro II i Urraca Alfons, filla il·legítima del rei Alfons IX de Lleó.

## Núpcies i descendents

En primeres núpcies, es casà abans de 1233 amb el magnat castellà Álvaro Pérez de Castro, mort el 1239, del qual no tingué fills.
Després es casà amb el rei Sanç II de Portugal, del qual tampoc no va tenir descendència.

## Guerra Civil

El 1245 el Papa declarà nul el seu matrimoni així com el seu regnat, i és que la noblesa es mostrà descontenta amb l'actitud del rei i l'arquebisbe de Porto escriví al Summe Pontífex descrivint-li l'actitud del rei. El rei el 1247 fugí a l'exili cap a Toledo.
A la mort del rei Sanç II el 1248 s'inicià una guerra civil per la seva successió. Fou considerada una reina maleïda i fou acusada d'haver dominat el rei i d'haver provocat tots els seus problemes.
Es creu que Mencía partí a l'exili també amb el rei i que a la seva mort es desplaçà fins a la ciutat de Palència, on morí el 1270.
Va ser enterrada a la capella de la Santa Creu de Santa Maria de Nájera, on havia fundat quatre capellanies.

## Referències

* 1 2 3 Sánchez de Mora, Antonio. «Mencía López de Haro» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Historia. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «Álvaro Pérez de Castro». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopedia.cat. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ Fita, Fidel «Doña Mencía, reina de Portugal. Documentos inéditos». Boletín de la Real Academia de la Historia, vol. 33, 1898, pàg. 141-149.
# Llac Benmore

El Llac Benmore és un llac situat a l'illa del Sud de Nova Zelanda. Es va crear artificialment a la dècada del 1960 al construir la presa Benmore. Cobreix una àrea aproximada de 75 km², i té una profunditat màxima de 120 m. Té una part al districte de Waitaki, una al de Mackenzie i una altra al de Waimate, tots tres a la part sud de la regió de Canterbury.
Els rius principals que l'alimenten són l'Ohau, el Pukaki, el Tekapo i l'Ahuriri, i immediatament riu avall hi ha el llac Aviemore. El llac Benmore té la presa de terra més gran del país com a part del pla energètic d'hidroelectricitat de Waitaki.
La incidència sísmica va augmentar de tres a sis vegades un cop el llac va ser creat.

## Referències

* ↑ Adams, R «Statistical studies of earthquakes associated with Lake Benmore, New Zealand». Engineering Geology, 8, 1-2, 1974, pàg. 155–169. DOI: 10.1016/0013-7952(74)90022-2. ISSN: 00137952. (anglès)
# Llapó fullat

El llapó fullat, Potamogeton crispus, és una espècie de planta aquàtica i planta nativa d'Euràsia però introduïda a Amèrica del Nord

## Descripció

És una herbàcia perenne amb rizoma que produeix una tija aplanada d'un metre de llargada. les fulles són linears o oblongues, tenen els marges serrats i a finals de l'estació són marronoses. Tenen turions a les fulles i puntes de la tija. La inflorescència emergeix de l'aigua. Floreix de maig a octubre.
S'han descrit híbrids amb Potamogeton trichoides (P. × bennettii Fryer), P.perfoliatus (P. × cooperi (Fryer) Fryer), P. alpinus (P. × olivaceus Baagøe ex G.Fisch.), P.lucens (P. × cadburyae Dandy & G.Taylor), P. praelongus (P. × undulatus Wolgf.), P. ochreatus (P. × jacobsii Z.Kaplan, Fehrer & Hellq.) i P. friesii (P. × lintonii Fryer).
És considerada una espècie invasora a gran part d'Amèrica del Nord. Resisteix la contaminació de l'aigua.

## Referències

* ↑ Preston C.D. (1995) Pondweeds of Great Britain and Ireland. BSBI Handbook No. 8. Botanical Society of the British Isles, London.
* ↑ Rose, Francis. The Wild Flower Key. Frederick Warne & Co, 2006, p. 491–492. ISBN 978-0-7232-5175-0.
* ↑ The Plant List: Potamogeton crispus. Royal Botanic Gardens, Kew and Missouri Botanic Gardens. Accessed November 18, 2014

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Washington Burke Museum
* Photo gallery
* Species Profile- Curly Pondweed (Potamogeton crispus), National Invasive Species Information Center, United States National Agricultural Library. Lists general information and resources for Curly Pondweed.
# Le Mesnil-au-Grain

Le Mesnil-au-Grain és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 56 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Mesnil-au-Grain era de 56 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 3 estaven desocupats. 26 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 25 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 2 en tenien tres, 2 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Le Mesnil-au-Grain el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 1 | 15 a 19 | 6 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 31 persones, 25 eren actives i 6 eren inactives. De les 25 persones actives 23 estaven ocupades (12 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 6 persones inactives 2 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.
L'any 2000 a Le Mesnil-au-Grain hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Mesnil-au-Grain a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Mesnil-au-Grain a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Memorie Dal Futuro

Memorie Dal Futuro és el segon EP del grup japonès Mono. El va publicar la discogràfica de Cameron Crowe, Vinyl Films, el 12 de setembre de 2006, en una edició limitada de 2.500 còpies.
Memorie dal Futuro va ser enregistrat per Steve Albini durant les sessions que van produir el seu quart àlbum d'estudi: You Are There.

## Referències

* 1 2 «Mono - Memorie dal Futuro - 10"» (en anglès). The Uncool. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ McMullen, Phil. «An interview with ‘Taka’ Goto of MONO» (en anglès). The Terrascope, 01-12-2006. [Consulta: 30 juliol 2021].
# Mehitenueskhet

Mehitenueskhet o Mehtenueskhet (mḥỉ.t-m-wsḫ.t) va ser una reina egípcia de la XXVI dinastia. Era la Gran Esposa Reial del faraó Psamètic I.
Mehitenueskhet en jeroglífic :
Mehitenueskhet era la filla del Summe sacerdot de Ra Harsiese. S'ha suggerit que el summe sacerdot Harsiese pugui ser la mateixa persona que el djati Harsiese de l'època del rei Taharqa. Si fos així, Harsiese hauria servit com a djati d'aquest faraó, al mateix temps que hauria mantingut relacions amb Necho I, governant de Sais. Això podria haver permès a Harsiese romandre en el càrrec com a djati durant el regnat del seu gendre Psamètic I. Si el djati Harsiese fos el pare de Mehitenueskhet, hauria estat germana de Naneferhenes, que estava casada amb un sacerdot tebà anomenat Nesamun.
Mehitenueskhet era la mare de Necó II, de la Divina Adoratriu d'Amon Nitocris I i una filla anomenada Merietneith. Mehitenueskhet va ser enterrada amb la seva filla Nitocris a Medinet Habu.
Mehitenueskhet tenia els títols coneguts següentsː
* Dona del Rei
* Gran Esposa Reial, Primera de sa Magestat
* Pincesa eterna
* Esposa de les Dues Terres
* Eternament reverenciadae
* Senyora de la Gràcia

## Referències

* ↑ Ranke, 1935, p. 164.
* ↑ Tyldesley, 2006.
* ↑ Kitchen, 1996.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 244.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 247.
* ↑ Grajetzki, 2005, p. 93.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetzki, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary (en anglès). Golden House Publications, 2005. ISBN 978-0954721893.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
* Ranke, Hermann. Die ägyptische Persönennamen (en alemany). Glückstadt: Verlag von J. J. Augustin, 1935.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
# Mark Strong

Mark Strong (nascut Marcus Giuseppe Salussolia; 5 d'agost de 1963) és un actor anglés. És conegut per papers com ara: Príncep Septimus a Stardust (2007), Lord Henry Blackwood a Sherlock Holmes (2009), Frank D'Amico a Kick-Ass (2010), Jim Prideaux a El talp (2011), George a Zero Dark Thirty (2012), Gen. Maj. Stewart Menzies a Desxifrant l'Enigma (2014), Merlin a Kingsman: The Secret Service (2014) i Kingsman: The Golden Circle (2017), i Dr. Thaddeus Sivana a Shazam! (2019).

## Enllaços externs

* A The Numbers (anglès)
# Mark Sheehan

Mark Sheehan (Dublín, 29 d'octubre de 1976 - 14 d'abril de 2023), nascut com Marc Anthony Sheehan, fou un cantant irlandès, compositor, guitarrista i productor musical. Va ser el guitarrista del grup de rock alternatiu The Script.

## Biografia

Sheehan va néixer a Mount Brown a l'àrea de The Liberties a Dublín. Era un ex integrant de la banda MyTown junt amb el seu company de banda actual, Danny O'Donoghue. Tots dos, Sheehan i O'Donoghue estaven embolicats en la producció de dues cançons a l'àlbum de Peter André, The Long Road Back, abans de tenir les seves carreres com músics.

## Referències

* ↑ «Mark Sheehan» (en anglès). Discogs. [Consulta: 9 febrer 2013].
* ↑ «M.A.D. Notes Danny O'Donoghue, Mark Sheehan» (en anglès). Discogs. [Consulta: 9 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Mark Sheehan (anglès) IMDb