OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anunciació als pastors

L'anunciació als pastors és un episodi que acompanya la Nativitat de Jesús a l'evangeli segons Lluc que ha esdevingut un tema tòpic en les nadales i en l'art religiós.

## Argument

Un grup de pastors estava preparant-se per dormir als afores de Betlem. Un àngel se'ls va aparèixer per anunciar el naixement d'un nen que seria el Salvador de la humanitat. Després d'aquest anunci, els pastors van veure més àngels que cantaven complaguts per la bona nova i van decidir posar-se en camí per veure el nadó, que segons l'àngel estava a un pessebre.

## Anàlisi

El passatge es considera un símbol de la preferència de Jesús pels pobres, ja que els pastors ocupaven un lloc molt baix a la jerarquia social i tanmateix són els primers a rebre la notícia. Això emfatitza que el missatge cristià és per a tothom, sense distincions.
L'escena va combinar-se amb l'adoració dels pastors i dels Reis Mags d'Orient en les escenes del pessebre a l'art, especialment a l'edat mitjana i el Renaixement.

## Referències

* ↑ Joel B. Green, edició de L'evangeli segons Lluc
# Luis Morán Sánchez

Luis Morán Sánchez (Luanco, 26 de juliol de 1987) és un futbolista asturià, que ocupa la posició de migcampista.
Després de passar pel Marino de Luanco i per les categories inferiors de l'Sporting de Gijón, debuta amb el primer equip a la campanya 06/07, a Segona Divisió. Consolidat a l'equip sportinguista, el 2008 puja a la màxima categoria, en la disputa 28 partits i 4 gols, un d'ells, davant del Recreativo de Huelva, clau per a la permanència dels asturians a primera divisió.
El 31 d'agost de 2012 es va desvincular del club asturià.

## Referències

* ↑ «Luis Morán, desligado del Sporting» (en castellà). Sporting de Gijón, SAD. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 31 agost 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Badjcinus

Badjcinus és un gènere extint de marsupials carnívors. És un dels membres més primitius de la família Thylacinidae, a més de ser un dels més petits.

## Referències

* ↑ Muirhead, J.; Wroe, S «A new genus and species, Badjcinus turnbulli (Thylacinidae, Marsupialia), from the late Oligocene of Riversleigh, northwestern Australia, and an investigation of thylacinid phylogeny» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 18, 3, 1998, pàg. 612-626.
# Bordó (Aragó)

Bordó (en castellà i oficialment Bordón) és un municipi de l'Aragó, situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca del Maestrat.

## Història

Amb un origen entre llegendari i real cartaginès, el 1196 després de ser conquerit va passar a mans dels templaris de la comanda de Castellote i se li va concedir la Carta de Població el 1282.
El 1212 un pastor va trobar amagada una imatge de la Verge i en el mateix lloc es va construir una ermita. El 1306 els templaris van decidir edificat una església més gran degut a la devoció de la Verge de la Carrasca, al voltant de la qual es va construir el poble.

## Festes

* 5 de gener "Sant Antoni"
* Primer dilluns de maig "Processons"
* Pentacosta "Pascua del Rollo"
* 15 d'agost " Verge de la Araña"

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic Valencià. «Serie CV300: Mapa comarcal de la Comunitat Valenciana. Escala 1:300.000». Generalitat Valenciana, 05-04-2016. [Consulta: 16 febrer 2021].

## Enllaços externs

* http://www.bordon-teruel.tk
* Foro de Bordón
Viccionari
# Joaquim Borràs i de March

Joaquim Borràs i de March (Reus, 1859 - Vilafortuny, Cambrils, 1926), va ser un advocat i escriptor català.
Va estudiar per advocat a la Universitat de Barcelona. Exercí poc, perquè es va dedicar amb preferència al periodisme i a la poesia, sobretot en llengua castellana. Va ser un dels fundadors i principal col·laborador del Semanario Católico de Reus, d'ideologia conservadora, i publicava amb assiduïtat a Reus Artístich, Revista del Centro de Lectura, Lo Somatent, Diario de Reus i La Veu del Camp. El nom d'aquest últim periòdic, segons l'erudit reusenc Joaquim Santasusagna, va partir d'ell, seguidor d'aquell estol de "veus" que va acompanyar La Veu de Montserrat, publicació fundada a Vic per mossèn Jaume Collell. Va ser un dels organitzadors de l'Associació Catalanista de Reus el 1882, i el 1888 com diu l'historiador reusenc Pere Anguera, era president de la societat cultural "El Alba". Nomenat jutge municipal, ocupà diversos càrrecs en entitats de caràcter catòlic, participant com a jurat a diferents concursos literaris. Va publicar alguns opuscles de caràcter jurídic. Va viure a la Casa Marc, de la que n'era propietari.

## Referències

* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis reusencs, 1982, p. 303.
* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biuogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 134.
* ↑ Anguera, Pere. Breu notícia d'ateneus reusencs vuitcentistes. Reus: Taula de Cultura Popular el Llamp, 1985, p. 12.
# Cabana de l'Era del Ricard

La Cabana de l'Era del Ricard és una obra de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de planta rectangular (6x8), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a ponent, està situada a uns 20mts de l'angle SE de la casa, davant l'era enllosada i encaironada. La façana presenta un portal rectangular amb llinda de fusta, un petit ràfec, amb un panell coronat el capcer. A migdia s'hi adossa un cos cobert a una vessant. A tramuntana s'hi adossa un pou circular amb un lloc per posar galledes i un portal rectangular. L'interior es distribueixen amb dos pisos a les parets laterals i a la del fons, la resta és només de planta. A 10mts de l'edificació hi ha un pilar fet per lleves de pedra i coronat per una llosa; desconeixem la seva funció. A darrere hi ha una paret seca de 500mts que forma marge amb el camp. Són notables els treballs fets amb llosa, paret seca, la conversió de l'era.

## Història

La història de la cabana va unida a la del mas Ricart el qual ja existia abans del 1325 i més tard el trobem registrat en els fogatges del segle xvi i en el nomenclàtor de la província de l'any 1860. La casa fou ampliada als segles XVII, xviii i xix i es probable que durant aquesta època es construís la cabana.

## Referències

* 1 2 «Cabana de l'Era del Ricard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Antonio del Valle

Antonio del Valle (Flandes, segle xvii — segle xviii) fou un militar espanyol. Nascut a Flandes, en esclatar la Guerra de Successió Espanyola es posà de part de Felip V d'Espanya. Assolí el grau de mariscal de camp. En 1706 participà en la presa de Madrid quan fou abandonada per l'arxiduc Carles i en 1707 en la presa de València. Va ordenar destruir Quart de Poblet degut a la forta resistència que va oposar. De 1708 a 1715 fou nomenat Corregidor de València. Des del seu càrrec va portar a la pràctica la política castellanitzadora del Decret de Nova Planta de Melchor Rafael de Macanaz. El 1719 fou nomenat de manera interina Capità general de Catalunya, on va mantenir continus conflictes amb la Reial Audiència de Catalunya.

## Referències

* ↑ Quart de Poblet passa en flames.
* ↑ Encarnación García Monerris La monarquía absoluta y el municipio borbónico, p. 407
* ↑ «Antonio del Valle». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Barry

«Barry» té aquests significats:
* Toponímia:
** Barry (Alts Pirineus), municipi francès al departament dels Alts Pirineus (regió de Migdia-Pirineus)
** Barry (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
** Barry (Minnesota), població dels Estats Units a l'estat de Minnesota
** Barry-d'Islemade, municipi francès al departament del Tarn i Garona (regió de Migdia-Pirineus)
* Biografies:
** Gareth Barry (Hastings, East Sussex, 1981), futbolista anglès
** Gene Barry (Nova York, 1919 - Woodland Hills, Los Angeles, Califòrnia, 2009), actor estatunidenc
** Geni Barry (Eugeni Barrera, Barcelona, 1947) Vibrafonista català
** Gerald Barry (Clarecastle, República d'Irlanda, 1952), compositor irlandès
** James Barry (Cork, 1741 - 1806), pintor irlandès
** John Barry (York, 1933 - Glen Cove, 2011), compositor de música cinematogràfica anglès
** Maggie Barry, política neozelandesa i diputada de la Cambra de Representants de Nova Zelanda, representant la circumscripció electoral de North Shore des de les eleccions de 2011
** Marie-Jeanne du Barry, Madame Du Barry o Comtessa Du Barry(Vaucouleurs, 1743 – París, 1793), cortesana francesa, cèlebre per ser l'amant del rei Lluís XV
** Michael Barry (Toronto, 1975), ciclista canadenc
** Rick Barry (1944, Elisabeth, Nova Jersey), jugador de bàsquet estatunidenc
** Stuart Milner-Barry (1906 - 1995), jugador i escriptor d'escacs i criptoanalista durant la Segona Guerra Mundial
* Miscel·lània:
** Barry Town Football Club, club de futbol gal·lès de la ciutat de Barry
** Tempesta tropical Barry (2001), tempesta tropical que recalà a la panhandle de Florida durant l'agost del 2001
# Bandera de Regencós

La bandera oficial de Regencós té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, sembrada de creus blanques, d'alçària 3/16 de la del drap i d'amplada 3/24 de la llargària del mateix drap, i amb els braços de gruix 1/16 de l'alçària del drap, cinc de les quals, senceres, a la part superior i cinc més, també senceres, a la part inferior, i al centre una faixa groga (a la manera de muralla oberta) d'altura 1/4 de la del drap amb dos pals també grocs (a la manera de torres) cadascun d'altura 11/32 de la del drap i amplada 2/24 de la llargària del mateix drap, amb la base a la vora inferior de la faixa i emergent, respectivament, entre les dues creus senceres al costat de l'asta i les dues al costat del vol.
Va ser aprovada l'1 de setembre de 1999 i publicada en el DOGC el 23 de setembre del mateix any amb el número 2981.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 de setembre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Regencós.». DOGC num. 2981, 23-09-1999. [Consulta: 12 juny 2009].
# Becudet de Kemp

El becudet de Kemp (Macrosphenus kempi) és un ocell de la família dels macrosfènids (Macrosphenidae)..

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Sierra Leone, sud-est de Guinea, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana i sud-oest de Nigèria.

## Referències

* ↑ «Becudet de Kemp». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Bassiànovski

Bassiànovski (en rus: Басьяновский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.454 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Berdeniella jahoriniensis

Berdeniella jahoriniensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Bangana xanthogenys

Bangana xanthogenys és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Vietnam i la Xina (Yunnan).

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges. i-vii + 1-405. Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. The World Bank. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), Juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pellegrin, J. & Chevey, P. 1936. Poissons nouveaux ou rares du Tonkin et de l'Annam. Bulletin de la Société Zoologique de France v. 61: 219-231.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bernardo Buontalenti

Bernardo Delle Girandole (c. 1531 - juny de 1608), conegut com a Bernardo Buontalenti, va ser un escenògraf, arquitecte, dissenyador teatral, enginyer militar i inventor toscà.

## Biografia

Buontalenti va néixer a Florència.
Va entrar al servei dels Mèdici de jove i va romandre amb ells la resta de la seva vida. Es diu que va ser instruït en pintura per Salviati i Bronzino, en escultura per Michelangelo Buonarroti, en arquitectura per Giorgio Vasari i en pintura en miniatura per Giulio Clovio. Va executar una sèrie de miniatures per a Francesc I, fill de Cosme I de Mèdici. Més que un pintor, va ser celebrat com a arquitecte; en aquest paper va dissenyar fortificacions, vil·les i jardins i és considerat un dels arquitectes més importants del període manierista. També era un gran mecànic i un excel·lent matemàtic. El 1562 va viatjar a Espanya.
La seva primera obra coneguda és de 1568, el Palau de Bianca Cappello de Florència. Entre els seus principals èxits destaquen el projecte per a la nova ciutat de Liorna (Livorno), la decoració del Palazzo Pitti i els jardins de Boboli amb la famosa gruta, així com el Parco di Pratolino del qual avui en queda poc, excepte una escultura gegant de Giambologna, que representa el Colós dels Apenins. Les habilitats de Buontalenti com a enginyer militar es mostren amb les fortificacions del port de Liorna, el Forte di Belvedere de Florència, les muralles de Pistoia, Grosseto, Prato, Portoferraio (Elba) i Nàpols; també va perfeccionar dissenys per a canons i va idear un nou tipus de granada incendiària.
Al Palau dels Uffizi de Florència, va construir un gran escenari de la cort, on, durant l'hivern de 1585–1586, es van produir esplèndides festes sota la seva direcció. Va dissenyar vestits per a les extravagàncies dels Mèdici. També va ser un innovador en la conservació del gel i se li atribueix la invenció del precursor del modern gelat florentí.
Malgrat els seus èxits, la seva prodigalitat el va portar a la ruïna financera; va viure els seus darrers anys gràcies a una pensió que li va donar el Gran Duc de Toscana.

## Referències

* ↑ David, Elizabeth. Harvest of the Cold Months: The Social History of Ice and Ices (en anglès). Faber & Faber, 2011-01-20. ISBN 9780571275328.
# Bhuvaneka Bahu

«Bhuvaneka Bahu» té aquests significats:
* Bhuvaneka Bahu, rei de Ruhunu vers 1215-1220
* Bhuvaneka Bahu I, rei de Dambadeniya, 1271-1283
* Bhuvaneka Bahu II, rei de Kurunagala, 1310-1325/1326
* Bhuvaneka Bahu III, rei de Kurunagala, 1325/1326
* Bhuvaneka Bahu IV, rei de Gampola, 1344/1345-1353/1354
* Bhuvaneka Bahu V, rei de Gampola, 1372/1373-1391/1392
* Bhuvaneka Bahu VI (Sapumal Kumara), rei de Kotte, 1472-1480
* Bhuvaneka Bahu VII, rei de Kotte, 1521-1551
# Bernhard Bischoff

Bernhard Bischoff va ser un paleògraf alemany que va contribuir a l'estudi de l'anomenada escriptura rústica. Destacà igualment per la seva recerca en manuscrits medievals i per ser un dels editors de les obres Monumenta Germaniae Historica (fonts per a l'estudi de la història alemanya) i Codices Latini Antiquiores (un recull de manuscrits en llengua llatina escrits abans de l'any 800. Per aquesta tasca fou condecorat amb el guardó Pour le Mérite.

## Referències

* ↑ Heinrich Fichtenau, « Bernhard Bischoff † », Almanach der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 1991/92, (Viena 1992)
# Blanca Berasátegui

Blanca Berasátegui Garaizábal, coneguda com a Blanca Berasátegui (Vitoria-Gasteiz, 1949) és una periodista cultural basca.

## Biografia i trajectòria professional

Després d'una llarga trajectòria professional, Blanca Berasategui és una de les periodistes amb més experiència en la premsa cultural espanyola. Va estudiar periodisme a Madrid i va començar la seva carrera professional en les pàgines culturals del diari ABC, on va ingressar el 1973 i on, a partir de 1980, va ser responsable de les seves pàgines literàries. Va dirigir el suplement ABC Cultural des de la seva creació el 1991 fins al mes d'agost de 1998. Sota la seva direcció, la capçalera va obtenir nombrosos guardons i reconeixements. El 1998, s'incorporar al projecte de La Razón per fer-se càrrec de la revista El Cultural, fundada conjuntament amb Luis María Anson. La revista es va publicar amb aquest diari durant uns mesos, i l'octubre de 1999, ja com a publicació independent, va començar una nova etapa amb El Mundo. Des de la seva fundació el 1998, Berasategui ha estat la directora d'aquesta revista, una de les publicacions de referència en l'àmbit de la cultura, amb una edició digital d'actualització constant.
Berasategui també ha treballat en espais literaris de ràdio i televisió, va dirigir durant dos anys la revista de pensament Cuenta y Razón i es autora del llibre Gente de palabra (Plaza & Janés, 1987), prologat per Gonzalo Torrente Ballester, que recopila 37 de les nombroses entrevistes que va realitzar en els primers anys de la seva carrera als més grans escriptors en castellà del segle xx, com Juan Rulfo, Julio Cortázar, Jorge Luis Borges, Vicente Aleixandre, Mario Vargas Llosa, Octavio Paz, Miguel Delibes, Jorge Guillén o Rafael Alberti, i altres figures internacionals com Milan Kundera, Yves Montand, Robert de Niro i Alain Resnais.

## Reconeixements

Durant la seva trajectòria professional ha rebut diversos premis, com el Premi Luca de Tena de periodisme (1993), el Javier Bueno (2003), que atorga l'Associació de la Premsa de Madrid, i el Premi Nacional a la Promoció de l'Edició Universitària (2011). El 2017 va rebre el Premi Nacional de Periodisme Cultural concedit pel Ministeri d'Educació, Cultura i Esports d'Espanya.

## Referències

* 1 2 3 «Blanca Berasátegui, Premio Nacional de Periodismo Cultural». El Cultural, 26-09-2017 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Alemany, Luis «Blanca Berasátegui: "Necesito llegar al público"». El Mundo, 26-09-2017 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Blanca Berasátegui gana el Premio Nacional de Periodismo Cultural de España». Letralia, 27-09-2017 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Blanca Berasátegui, Premio Nacional de Periodismo Cultural 2017. El Ministerio de Educación, Cultura y Deporte reconoce con este galardón la labor de los profesionales en este campo de la información». El Independiente, 26-09-2017 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Blanca Berasátegui, Premio Nacional de Periodismo Cultural». Europa Press, 26-09-2017 [Consulta: 28 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a Blanca Berasátegui (2014) Instituto Cervantes de Dublín
# Beisa

El beisa (Oryx beisa) és un antílop africà que viu a les estepes i zones semidesèrtiques de la Banya d'Àfrica i d'algunes zones de Tanzània. Alguns taxonomistes consideren que el beisa no és una espècie, sinó una subespècie de l'Òrix del Cap (Oryx gazella).

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Bob de Moor

Bob de Moor (Anvers, 20 de desembre de 1925 - àrea metropolitana de Brussel·les, 26 d'agost de 1992) pseudònim de Robert Frans Marie de Moor , fou un dibuixant belga. Al llarg de la seva vida va fer diverses sèries de dibuixos. Destacà també com a mà dreta d'Hergé a molts números de Tintín.

## Biografia

Va estudiar a l'acadèmia de Belles Arts d'Ambers, en acabat va entrar a l'estudi d'animació Afim. Entre el 1945 i el 1946 va treballar a la revista flamenca Kleine Zondagsvriend, dibuixant les històries de Cori, de Scheepsjongen (en francès "Bart le Moussaillon"), i d'altres personatges, com l'inspector Mark, el professor Hobbel i el seu ajudant Sobbel.
El 1947 va publicar el seu primer àlbum en francès, Le mystère du vieux château-fort, amb guió de John van Looveren. A revistes flamenques va publicar diverses historietes, com Monneke en Johnekke, Janneke en Stanneke, De Leeuw van Vlaanderen, De Koene Edelman, Tijl Uilenspiegel o Het Leven van J.B. de la Salle. Va treballar tant per la revista Tintín (Bouboule et Noiraud, Professeur Troc, Barelli, etc.) com per la seva equivalent flamenca, Kuifje (De Leeuw van Vlaanderen, De Kerels van Vlaanderen, etc.).
A 1950 va entrar a treballar als Estudis Hergé, on es va convertir en el seu primer ajudant, supervisant els decorats d'alguns àlbums de Tintín, com L'illa negra o Objectiu: la Lluna. Va participar també a la producció de les versions als dibuixos animats d'El Temple del Sol i Tintín al llac dels taurons. La seva petjada és evident a obres com Tintín i els «Pícaros», on es va encarregar de gran part treball gràfic. Tot i això mai va voler signar cap dels àlbums de Tintín.
Entre 1951 i 1956 va produir noves sèries, com Nonkel Zigomar, Snoe en Snolleke, etc. El 1959 va crear per la revista Tintín, Pirates d'Eau Douce, i el 1970 va dibuixar l'episodi Le Repaire du Loup de la sèrie Lefranc, creada per Jacques Martin.
Mort Hergé, el 1983 va voler completar l'àlbum incomplet Tintín i l'Art-Alfa, però Fanny, vídua del creador de Tintín, va decidir que l'àlbum fos publicat amb els esbossos d'Hergé. El 1989, va completar la segona part de Les tres fórmules del professor Sato, aventura de Blake i Mortimer que Edgar Pierre Jacobs no va finalitzar en morir el 1987. Aquest mateix any fou nomenat director artístic d'Edicions de Lombard, i des de llavors va presidir també el consell d'administració del Centre belge de la bande dessinée (CBBD), a Brussel·les. Va morir el 1992, i el seu darrer àlbum fou acabat pel seu fill, el també dibuixant Johan de Moor.

## Obra i personatges

Algunes de les obres més destacades de Bob de Moor són:
* Les aventures de Johan i Stephan
* Les aventures de Barelli
* Cori le Moussaillon

## Referències

* 1 2 3 4 5 Cepriá, Félix; Joaquín del Villar. «Robert Frans Marie de Moor» (en castellà). Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 5 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 Kjell, Knudde; Bas Schuddeboom. «Bob De Moor» (en anglès). Lambiek, 15-08-2020. [Consulta: 5 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Fixa de l'artista a Lambiek
* Fixa de l'artista a Tebeosfera
# Bob Veith

Bob Veith (1 de novembre del 1926, Tulare, Califòrnia - 21 de març del 2006, Santa Rosa, Califòrnia) fou un pilot de curses automobilístiques estatunidenc.
Bob Veith va córrer a la Champ Car a les temporades 1955-1968 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis dels anys 1956-1968 (menys les edicions de 1961 i 1966). Bob Veith va participar en 5 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1956.

## Referències

* ↑ Web oficial de la F1