OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charitoprepes

Charitoprepes és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Charitoprepes lubricosa, que es troba a l'Índia (Muntanyes Khasi). Va ser descrit per primera vegada per William Warren el 1896.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
# Charles Piard

Charles Piard (París, 14 de desembre de 1883 - Ídem, 17 d'abril del 1943) va ser un ciclista francès que fou professional del 1903 al 1911. Es va especialitzar en el ciclisme en pista. Com amateur va aconseguir una medalla d'or al Campionat del món de velocitat de 1902.

## Palmarès

* 1901
** 1r al Gran Premi de París amateur
* 1902
** Campió del món amateur en Velocitat
** Campió de França amateur en velocitat
** 1r al Gran Premi de París amateur

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Apogon victoriae

Apogon victoriae és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Austràlia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Asia Culture Center

L' Asia Culture Center, també conegut com ACC, és un complex artístic ubicat a Gwangju, Corea del Sud. Va ser inaugurat el novembre de 2015. Consta de cinc edificis principals: un per Intercanvi Cultural; un altre enfocat en l'educació infantil, un per arxiu i recerca, un altre per fomentar la creativitat i un teatre. El centre és membre del Ministeri de Cultura, Esports i Turisme de Corea del Sud (MCST).

## Referències

* ↑ «Asia Culture Center (ACC), Gwangju, South Korea» (en anglès). Google Arts & Culture. [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ Rough Guides (2018). The Rough Guide to Korea. Apa Publications (UK) Limited. ISBN 9781789195033
* ↑ «Asia Culture Center - ACC Guide - Locations - Key Locations - ACC Culture Exchange». www.acc.go.kr. [Consulta: 26 novembre 2020].
# Can Mèlic (Sant Just Desvern)

Can Mèlic és una obra de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. És una masia que temps enrere fou de planta basilical i que ha patit un gran nombre de transformacions fins a deformar-la, que han deixat només part de l'obra de fàbrica original.

## Referències

* ↑ «Can Mèlic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 agost 2021].
# Nordre Land

Nordre Land és un municipi situat al comtat d'Innlandet, Noruega. La seva població és de 6.751 habitants (2016) i té una superfície de 955 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Dokka. El municipi limita al nord amb Nord-Aurdal i Gausdal, al nord-est amb Lillehammer, a l'est amb Gjøvik, al sud amb Søndre Land, al sud-oest amb Sør-Aurdal, i a l'oest amb Etnedal.
El riu Etna flueix a través de les parts occidentals del municipi fins a desembocar al Randsfjorden. El llac Akksjøen és també en aquesta àrea.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].

## Enllaços externs

* Nordre Land - Lloc web oficial
# Kana-Nad

Kana-Nadi és un riu del districte d'Hooghly a Bengala Occidental que antigament era el canal principal del riu Damodar, però modernament és un dels canals secundaris. Surt del Damodar prop de Salimabad i corre al sud-est i a l'est per tot el districte fins que s'uneix al Ghia-Nadi; el riu unit amb el nom de Kunti Nadi o Naya-sarai Khal, desaigua al riu Hugli a Naya-sarai, establint la connexió entre aquest riu i el Damodar.

## Vegeu també

* Kana-Damodar.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Alphonse Beau de Rochas

Alphonse Eugène Beau de Rochas (Digne-les-Bains, França, 9 d'abril de 1815 - 27 de març de 1893) és l'autor de la primera descripció teòrica completa i correcta del cicle termodinàmic de quatre temps, que, continguda en la relació d'una patent aconseguida el 16 de gener de 1861, va passar aviat al domini públic, ja que la seva precària situació econòmica no li permetia pagar l'anualitat de la mateixa.

## Biografia

Beau de Rochas era un modest empleat de la Compagnie du Midi, quan va decidir deixar el seu lloc per poder comprovar les seves pròpies idees i dur a terme els seus experiments. No obstant això, va acceptar una forma de col·laboració no retribuïda en el laboratori d'Erouard, constructor d'aparells científics, a canvi de l'accés a l'instrumental. Vivia en una barraca en Vincennes i es traslladava a peu cada matí, fes el temps que fes, al Bulevard Voltaire, car no disposava dels pocs diners necessaris per pagar el bitllet d'un òmnibus de cavalls. Al maig de 1891 va acabar per sucumbir a les penalitats, tot i que l'ajuda de 3.000 francs que li hagués permès obtenir la beca que li va buscar Hirsch, director del Conservatoire des Arts et Métiers, li hagués evitat morir literalment de gana.
Va mantenir estretes relacions de companyonia amb Marcel Desprez, teòric de l'electrotècnia, i amb el professor Cailletet, ampliador de les lleis sobre la liqüefacció dels gasos. En altres memòries, menys conegudes que la part central de la seva cèlebre patent, va preveure l'encesa per compressió de la mescla, va descriure els motors de doble efecte i va explicar teòricament el cicle de 2 temps amb compressió dels gasos.
Privat de tot reconeixement en vida, el seu treball va ser valorat per una monografia de l'alemany Gulner el 1911 i en una reunió presidida per André Labarthe el gener de 1936 per la Société des Ingénieurs de l'Automobile. Però qui realment li va fer justícia va ser Baudry de Saunier, amb una apassionant obra de divulgació.

## Bibliografia

* Fernand Letessier. Alphonse Beau de Rochas. Digni 1964
* Gérard Perrin-Gouron. Beau de Rochas. Digni 1978

## Referències

* ↑ Recuperà parcialment el nom de la seva mare
* ↑ Alphonse Eugène BEAU dit BEAU DE ROCHAS, en el sitio fdaf.org, visto el 15 de diciembre 2015
* ↑ «Alphonse Beau de Rochas; French engineer» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 20 abril 2018].

## Enllaços externs

* «MSN Encarta: Beau de Rochas, Alphonse».«MSN Encarta: Beau de Rochas, Alphonse». Arxivat de l'original el 2012-07-07. [Consulta: 13 febrer 2019].
* Encyclopædia Britannica: Beau de Rochas, Alphonse
# Xarxaire

Xarxaire és l'ofici de les persones responsables de la reparació de les xarxes malmeses després de la jornada de pesca. Tradicionalment, les xarxaires o popularment "remendadores", han estat exclusivament dones de les comunitats pesqueres i el seu coneixement era transmès oralment de mares a filles. Es considera un dels oficis de la mar més antic exercit per dones.
Un cop arribades les barques a la platja i descarregat el peix, les xarxes s'estenien al sol per eixugar-les, es detectaven els danys, s'assenyalaven amb un drap blanc i les xarxaires es posaven a la feina de reparar-les. Aquesta feina es feia sempre a la intempèrie, sovint a peu dret o assegudes en cadires de vímet en posicions difícils. Les xarxaires havien de treballar fins que les xarxes quedaven a punt per a la següent jornada de pesca, ho feien en grup, sovint membres de la mateixa família incloent les dones de més edat que també tenien més experiència.

## Els materials

Tradicionalment, les xarxes eren de cotó, es tenyien amb escorça de pi i les agulles de diferents mides de fusta. A partir dels anys cinquanta del Segle XX les xarxes es van començar a fabricar amb fibres sintètiques com el niló, i les agulles de fusta que requerien molt manteniment es van fer de plàstic.

## Argot i paraules específiques⁣

* Nyinyolar: unir pel costat llarg les peces de cent metres per a fer peces més llargues.
* Entestar: unir les peces en horitzontal
* Ensimulsar: reforçar el tramat

## Referències

* ↑ «Les remendadores dones, textil i mar». [Consulta: 14 abril 2023].
* 1 2 «Oficis de mar III les remendadores». [Consulta: 14 abril 2023].
* ↑ «Les dones i el mar». [Consulta: 14 abril 2023].
* ↑ «Les últimes remendadores». [Consulta: 14 abril 2023].
# Antiòquida

Antiòquida (grec antic: Ἀντιοχίς) era el nom d'una tribu de l'antiga Atenes que tenia tretze demos o districtes. El seu nom provenia de l'heroi epònim Antíoc, un fill d'Hèracles i de Meda, filla de Filant, rei dels dríops.
Falèron, el port d'Atenes, pertanyia a aquesta tribu, una de les que es van fundar amb les reformes de Clístenes. D'aquest port va iniciar el seu viatge Menesteu, cap a la guerra de Troia, i Teseu, per la seva expedició a Creta. Sòcrates pertanyia a aquesta tribu. Eren pritans persones d'aquesta tribu quan es van jutjar els deu generals després de la batalla naval de les Arginuses. Arístides comandava un contingent d'antiòquides a la batalla de Marató.

## Referències

* ↑ Traill, John S «The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council». Hesperia Supplements, 14, 1975, pàg. 13-14, 53-54.
# Aritenoide

El dos cartílags aritenoides formen part de l'òrgan de la laringe. Tenen forma de piràmide de tres cares. En la seva base tenen una petita concavitat que serveix de superfície d'unió amb la fossa articular de la làmina del cartílag cricoide.
A cada costat de la base hi ha una apòfisi:
* l'apòfisi vocal, més prima, on s'insereix el lligament vocal i el múscul vocal, formant part del plec vocal
* l'apòfisi muscular, més gruixuda, on s'insereixen diversos músculs laringis (cricoaritenoidal posterior i lateral, aritenoidal oblic, tiroaritenoidal)
En la part superior, en l'àpex de la piràmide, se situa el cartílag corniculat.

## Imatges addicionals

* Lligaments de la laringe. Vista posterior.
* Secció sagital de la laringe i part superior de la tràquea.
* Músculs de la laringe. Vista superior.

## Enllaços externs

* Diagrama Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Carlos Ibáñez García

* No s'ha de confondre amb Carlos Ibáñez García (futbolista xilè).
Carlos Ibáñez García (Petrer, 9 d'agost de 1907 - Sant Adrià de Besòs, 14 de febrer de 1942) fou un futbolista valencià de la dècada de 1930.
Nascut a Petrer (Vinalopó Mitjà), amb onze anys es traslladà al barri barceloní de la Sagrera.
Començà jugant el 1930 al CE Europa, amb el qual debutà a primera divisió. Dos anys més tard fitxà pel CE Júpiter. La temporada 1933-34 jugà amb el Reial Oviedo a primera divisió, i la temporada següent ingressà al RCD Espanyol, però només hi jugà un partit de lliga. Retornà al Júpiter, però l'esclat de la guerra civil estroncà la seva carrera.
S'adherí a la CNT i s'allistà com a voluntari per combatre al front d'Aragó. Acabada la guerra va emprendre el camí de l'exili a França. Decidí tornar a Espanya per les mesures de gràcia anunciades pel règim franquista per a aquells que no haguessin comès delictes de sang, però un cop passà la frontera el 1939 fou detingut condemnat a mort i afusellat el febrer de 1942.

## Referències

* 1 2 3 4 «Futbol i memòria històrica al Camp de la Bota». L'Esportiu, 15-03-2014. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 3 4 «Fitxa d'Ibáñez». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Carlos Ibáñez García a BDFutbol
# Estil tipogràfic

L'estil tipogràfic és la variació de disseny de les lletres tipogràfiques. Dintre d'una mateixa família es poden trobar diversos estils:
* Quant a la seva figura poden ser:
** Minúscules
** Majúscules
** Versaletes
* Quant a la inclinació del traç poden ser:
** Rodones (verticals)
** Cursives (inclinades)
* Quant al gruix del traç poden ser:
** Normals
** Negretes

## Bibliografia

* Pujol, Josep M.; Solà, Joan. Ortotipografia. Manual de l'autor, l'autoeditor i el dissenyador gràfic. Barcelona: Columna, 1995, p. 336-337. ISBN 9788478096329.
# Juan Manuel Cotelo Oñate

Juan Manuel Cotelo Oñate (Madrid, 7 de juliol de 1966) és un periodista, director de cinema, guionista, productor i actor espanyol. És membre de la Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya, i de l'Acadèmia de TV.

## Biografia

Treballa en el món audiovisual des de 1987, com a periodista, director de cinema, guionista, productor, i actor. És el fundador i director de la Fundació Infinito + 1, productora i distribuïdora internacional de pel·lícules. Està casat i té tres filles.
Va començar a treballar a televisió el 1987, a Barcelona, com a redactor de l'agència internacional EditMedia TV, agència de la qual un any després va ser Redactor en Cap a Madrid. Ha treballat en diversos formats audiovisuals, tant informatius com d'entreteniment, a través de productores audiovisuals com a Internacional Television Produccions, Globomedia, Vídeo Media, PNN i Idea TV, per a la seva emissió en televisions espanyoles (Canal Sud TV, Euskal Telebista, Televisió Espanyola, Telemadrid, Telecinco... o dels Estats Units, on va ser traductor del programa de notícies de KTLA Channel 5 (Los Angeles) i Director Creatiu d'IDEA TV, a Washington D. C..
Va ser guionista, presentador i actor en el programa líder d'audiència en Canal Sur Televisión Así es la vida, dirigit per Fernando Navarrete, i emès posteriorment en TVE 1 i Telemadrid.

## Filmografia
### Cinema

* 1998 El sudor de los ruiseñores
* 2003 Torremolinos 73 de Pablo Berger (actor)
* 2008 La última cima
* 2011 Te puede pasar a ti
* 2013 Tierra de María
* 2016 Footprints
* 2018 El mayor regalo
* 2021 Tengamos la Fiesta en Paz

### Sèries de televisió (com a actor)

* 1998 - 2002 Compañeros
* 2001 - 2004 7 vidas
* 2002 Javier ya no vive solo
* 2003 Los Serrano
* 2005 Aída
* 2005 Hospital Central
* 2006 El Comisario
* 2006 Matrimonio con hijos
* 2007 El Internado

## Llibres

* "Opera Prima: así logré escribir, producir y dirigir mi primer largometraje", amb pròleg de Juanma Bajo Ulloa.

## Premis

* Premi al II Encontre Universitari de Cinema Iberoamericà de Huelva, per El sudor de los ruiseñores de 1998
* Premi al Millor Director Novel del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics, per El sudor de los ruiseñores de 1998
* Premi de Ràdio Exterior d'Espanya al millor llargmetratge del Festival de Cinema de Huelva, per El sudor de los ruiseñores de 1998
* Premi del Públic per El sudor de los ruiseñores de 1998
* Premi del Jurat del Festival de Cinema de Burgos per El sudor de los ruiseñores de 1998
* El sudor de los ruiseñores de 1998 va ser seleccionada en secció oficial de festivals a Chicago, Nova York, Mar del Plata i Istanbul.

## Referències

* ↑ “Me daban envidia, tenían una fe que era el motor de su vida”, entrevista a La Vanguardia, 10 de novembre de 2018
* ↑ El director de cine Juan Manuel Cotelo, Premio Comunicar con Valores 2019, Europa Press, 24 de gener de 2019
* ↑ Web d'Infinito+1
* ↑ Promoción desde el púlpito 2.0, El País, 9 de juliol de 2010

## Enllaços externs

* Juan Manuel Cotelo o como hablar de Dios en el cine Arxivat 2019-12-05 a Wayback Machine. a Revista Misión
# Alphonse Aréola

Alphonse Aréola (París, 27 de febrer de 1993) és un futbolista francès que juga com a porter al West Ham United FC cedit pel Paris Saint-Germain FC.
Ingressà el 2009 al Paris Saint-Germain FC. El 2015 fou cedit al Vila-real CF per reemplaçar al lesionat Sergio Asenjo.
El dia 31 d'agost del 2019 es fa oficial la seva cessió al reial Madrid,després que poques hores abans keylor Navas fos transpasat al Paris Saint-Germain FC per 15 milions d'euros.

## Palmarès
### Paris Saint-Germain

* 3 Ligue 1: 2012-13, 2017-18, 2018-19.
* 2 Copa francesa: 2016-17, 2017-18.
* 2 Copa de la lliga francesa: 2016-17, 2017-18.
* 4 Supercopa francesa: 2016, 2017, 2018, 2019.

### Reial Madrid CF

* 1 Lliga espanyola: 2019-20.
* 1 Supercopa d'Espanya: 2019-20.

### Selecció francesa

* 1 Copa del Món: 2018.
* 1 Copa del Món de futbol sub-20: 2013.

## Referències

* ↑ «Alphonse Areola Player Profile». Arxivat de l'original el 18 d'agost de 2017. [Consulta: 18 agost 2017].
* ↑ «Alphonse Areola: La Biographie». , 11-07-2013 [Consulta: 12 novembre 2016].(francès)
* ↑ «Premier Contrat Pro Pour Areola». , 03-07-2016 [Consulta: 13 desembre 2016]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 febrer 2018].(francès)
* ↑ «Areola loan to Villarreal makes perfect sense for PSG». , 20-06-2015 [Consulta: 26 juny 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa de Alphonse Aréola al web del West Ham United FC
* Alphonse Aréola – Fitxa i estadístiques a la UEFA
* Alphonse Aréola Fitxa i estadístiques a la FIFA
Alphonse Aréola amb la selecció francesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2018
1 Lloris  •
2 Pavard •
3 Kimpembe •
4 Varane •
5 Umtiti •
6 Pogba •
7 Griezmann •
8 Lemar •
9 Giroud •
10 Mbappé •
11 Dembélé •
12 Tolisso •
13 Kanté •
14 Matuidi •
15 Nzonzi •
16 Mandanda •
17 Rami •
18 Fekir •
19 Sidibé •
20 Thauvin •
21 Hernández •
22 Mendy •
23 Areola •
Entrenador: Deschamps
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2022
1 Lloris  •
2 Pavard •
3 Disasi •
4 Varane •
5 Koundé •
6 Guendouzi •
7 Griezmann •
8 Tchouaméni •
9 Giroud •
10 Mbappé •
11 Dembélé •
12 Kolo Muani •
13 Fofana •
14 Rabiot •
15 Veretout •
16 Mandanda •
17 Saliba •
18 Upamecano •
19 Benzema •
20 Coman •
21 L. Hernandez •
22 T. Hernandez •
23 Areola •
24 Konaté •
25 Camavinga •
26 Thuram •
Entrenador: Deschamps
Selecció de futbol de França – Eurocopa 2024
1 Samba •
2 Pavard •
3 Mendy •
4 Upamecano •
5 Koundé •
6 Camavinga •
7 Griezmann •
8 Tchouaméni •
9 Giroud •
10 Mbappé  •
11 Dembélé •
12 Kolo Muani •
13 Kanté •
14 Rabiot •
15 Thuram •
16 Maignan •
17 Saliba •
18 Zaïre-Emery •
19 Fofana •
20 Coman •
21 Clauss •
22 Hernandez •
23 Aréola •
24 Konaté •
25 Barcola •
Entrenador: Deschamps :
# Augustus Love

Augustus Love (Weston-super-Mare, 17 d'abril de 1863 - Oxford, 5 de juny de 1940) (Augustus Edward Hough Love) va ser un matemàtic britànic, especialitzat en teoria de l'elasticitat.

## Vida i obra

Love va fer els estudis secundaris a la Wolverhampton Grammar School entre 1874 y 1881. L'any següent va ingressar al St John's College de la universitat de Cambridge amb una beca. Es va graduar el 1885, essent el segon wrangler en els exàmens de matemàtiques d'aquell any. Els anys següents va ser fellow del St John's College, fins que el 1899 va ser nomenat catedràtic de filosofia natural de la universitat d'Oxford, càrrec que va mantenir fins a la seva mort.
Va ser fellow de la Royal Society des de 1894 i secretari de la Societat Matemàtica de Londres durant quinze anys (1895-1910) i el seu president en el període 1912-1913.
Love és recordat pels seus treballs en teoria matemàtica de l'elasticitat i de la propagació de les ones. El seu tractat sobre l'elasticitat, A Treatise on the Mathematical Theory of Elasticity, publicat per primera vegada el 1892-1893 en dos volums, va ser reeditat i ampliat diverses vegades (1902, 1906, 1927), convertint-se en el text estàndard de la matèria durant molts anys.

## Referències

* ↑ Milne, 1940, p. 393.
* ↑ Chang, 2011, p. 198.
* ↑ Milne, 1940, p. 394.
* ↑ Herakovich, 2016, p. 22.

## Bibliografia

* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en (anglès)). World Scientific, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Herakovich, Carl T. Mechanics IUTAM USNC/TAM: A History of People, Events, and Communities (en (anglès)). Springer, 2016. ISBN 978-3-319-32311-4.
* Milne, E.A. «Prof. A. E. H. Love, F.R.S» (en (anglès)). Nature, Num. 146, 1940, pàg. 393-394. DOI: 10.1038/146393a0. ISSN: 1476-4687.
* Milne, E.A. «Augustus Edward Hough Love: 1863—1940» (en (anglès)). Journal of the London Mathematical Society, Vol. 16, Num. 1, 1941, pàg. 69-80. DOI: 10.1112/jlms/s1-16.1.69. ISSN: 1469-7750.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Augustus Love» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Bullen, K.E. «Love, Augustus Edward Hough». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 24 novembre 2018]. (anglès)
* «Augustus Edward Hough Love». Encyclopædia Britannica, 2005. [Consulta: 24 novembre 2018]. (anglès)
# Carnival Diablos

Carnival Diablos és el vuitè àlbum d'estudi del grup de thrash metal canadenc Annihilator, publicat l'any 2001.
L'àlbum va estar gravat pel guitarrista i fundador del grup Jeff Waters, el guitarrista Dave Scott Davis, el baixista Russell Bergquist, el bateria Ray Hartmann i el nou cantant del grup, el novaiorquès Joe Comeau, que substituïa al cantant Randy Rampage després que aquest fos expulsat d'Annihilator.

## Cançons

* "Denied" (Comeau, Waters) – 5:24
* "The Perfect Virus" (Waters) – 4:44
* "Battered" (Waters) – 5:22
* "Carnival Diablos" (Comeau, Waters) – 5:08
* "Shallow Grave" (Comeau, Waters) – 4:22
* "Time Bomb" (Comeau, Waters) – 4:49
* "The Rush" (Comeau, Waters) – 4:50
* "Insomniac" (Waters) – 6:15
* "Liquid Oval" (Waters) – 3:51
* "Epic of War" (Waters) – 5:47
* "Hunter Killer" (Waters) – 9:10
** Conté la cançó amagada "Chicken and Corn" després d'un minut de silenci.

## Crèdits

* Joe Comeau - Cantant
* Jeff Waters - Guitarrista, veus secundàries
* Dave Scott Davis - Guitarrista
* Russell Bergquist - Baixista
* Ray Hartmann - Bateria
# Ojalá Val del Omar

Ojalá Val del Omar és una pel·lícula de caràcter documental espanyola dirigida el 1994 per Cristina Esteban i amb la fotografia de Javier Quintanilla basat en quatre anys d'estudi sobre la figura del cineasta i artista espanyol José Val del Omar (1904-1982). Va gaudir d'ajudes de la Generalitat Valenciana i de l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals (ICAA)

## Sinopsi

El documental recupera i reivindica la vida i obra del cineasta i artista prenent el títol de la seva última obra, Ojala, que havia de tancar la seva col·lecció d'elementals. Utilitza la veu en off de l'actor Juan Diego. Es fa una visita de la seva casa, es conversa amb els seus familiars, hi ha entrevistes a personatges com l'escultor Arturo Baltar Santos i es visita el seu estudi PLAT a Galícia.

## Recepció

Amb prou feines va tenir repercussió a les sales comercials quan es va estrenar el novembre de 1994 a València, però fou exhibit a la secció Finestra sulle imagine de la 51a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, en el marc d'una retrospectiva sobre José Val del Omar. Fou exhibida al Festival de Cinema d'Alcalá de Henares a la mostra Cinema Jove i al Festival de Sitges, però l'únic premi que va obtenir va ser el Premi Turia a la millor opera prima en l'edició de 1995.

## Referències

* ↑ Palazón, p.300.
* ↑ Palazón, p.302.
* ↑ Palazón, p.301.
* ↑ Un 'asesino' abre el certamen de largometrajes de Alcalá, El País, 23 de novembre de 1994
* ↑ Guardonats als IV Premis Turia al web de Cartellera Turia

## Bibliografia

* Juan Caravaca MompeánLa trama de los noventa. Historia crítica del cine documental español a finales del Siglo XX (1989–1999), Universitat Rey Juan Carlos, 2016.
# Estadi Diego Armando Maradona

L'Estadi Diego Armando Maradona, anteriorment anomenat Stadio del Sole (1959–1990) i Stadio San Paolo (1990–2020), és una instal·lació esportiva de la ciutat de Nàpols (Itàlia).
Fou inaugurat el 1959. Té una capacitat per a 76.824 espectadors i el camp de joc mesura 110x68 metres. Fou seu del campionat del món de 1990. L'estadi acull l'equip local de futbol, el SSC Napoli. Abans conegut com a Estadi San Paolo, des del 25 de novembre de 2020 porta el nom del jugador Diego Armando Maradona que va morir aquell dia.
Fou seu dels Jocs del Mediterrani 1963. Fou remodelat per la Universiada de 2019 on va allotjar les proves d'atletisme.

## Referències

* ↑ «Official: Stadio Diego Armando Maradona». Football Italia, 04-12-2020.
* ↑ «Naples: The great... no, it's just repairs for San Paolo – StadiumDB.com».
# Chmeľov

Chmeľov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país. La primera referència escrita de la vila data del 1212.