OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leonidas Proaño

Leonidas Proaño (San Antonio de Ibarra, Equador, 1910 – Quito 1988), sacerdot i teòleg equatorià, bisbe de Riobamba (1954 – 1985), candidat al premi Nobel de la pau i considerat un dels representants més destacats a l'Equador de la teologia de l'alliberament.;
Fou ordenat sacerdot el 1936 i aviat s'interessà per les tendències més avançades en la doctrina social de l'església catòlica. Dins la diòcesi d'Ibarra creà la Juventud Obrera Cristiana i posteriorment fou nomenat bisbe de Riobamba el 1954.
Des de la seva càtedra riobambenya lluità constantment per introduir la justícia social en les relacions amb els indígenes, per promoure el seu accés a la vida pública i al poder polític (fou llavors que començà a ser conegut com «el bisbe dels indis») i adoptà amb entusiasme les tesis de la teologia de l'alliberament. El 1960 creà les Escuelas Radiofónicas Populares, amb un clar objectiu educador. El 1962 creà el Centro de Estudios y Acción Social per contribuir al desenvolupament de les comunitats indígenes.
El 1973 fou acusat de guerriller i s'hagué de presentar a Roma, però fou absolt de totes les acusacions, malgrat que el 1976 fou empresonat durant la dictadura de Guillermo Rodríguez Lara. El 1985 renuncià al bisbat i fou nomenat president de la Pastoral Indígena.;

## Escrits

* Rupito (1953)
* Creo en el Hombre y en la Comunidad (1977)
* El Evangelio Subversivo (1987)
* Concienciación, Evangelización y Política (1987)

## Referències

* ↑ «Leonidas Proaño Villalba». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Ecuador, Hombres Notables - Leonidas Proaño Villalba». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Il marxismo, la teologia della liberazione e l'effetto di sdoppiamento». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Taita Proaño». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 30 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Diócesis de Lodi
# Langliliya

Langliliya (sànscrit Langala; telugu Nagula, "instrument per llaurar") és un riu de l'Índia, format per la unió de tres rierols que neixen a les muntanyes de Gondwana prop de Kalahandi a Chhattisgarh i corre en direcció sud-est pel territori de Jeypore cap a les planes d'Andhra Pradesh. Forma el límit entre el districte de Srikakulam i el districte de Visakhapatnam i desaigua a la badia de Bengala prop de Srikakulam (antiga Chicacole). El curs del riu és de 225 km i les poblacions principals a la seva riba són Singapur, Birada, Rayagadda, Parvatipur, Palkonda, i Srikakulam o Chicacole. Els afluents principals són el Salur i el Makkuva.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Las Còuts

Las Caums (occità) (en francès Lascaux) és un municipi francès al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània. Al seu terme municipal hi ha les coves de Lascaux.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 246 | 252 | 221 | 193 | 167 | 154 | 170 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Zizard | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Javier García Chico

Javier García Chico, nascut a Barcelona el 22 de juliol de 1966. Atleta especialitzat en el salt amb perxa.

## Carrera esportiva

Va contribuir a pujar el nivell d'aquesta prova a Espanya i va ajudar a la seva difusió amb al punt culminant de la seva carrera esportiva que va arribar als Jocs Olímpics de Barcelona el 1992, on va obtenir una medalla de bronze.
Va superar el record d'Espanya de pista coberta fins a 9 vegades i al va deixar als 5,77 m. l'any 1992 i el d'aire lliure absolut en cinc vegades (5,65/5,71/5,72/5,75/5,75). Al Llarg de la seva carrera esportiva, fou entrenat i dirigit per Hans Ruf, un dels millors coneixedors del salt amb perxa a Catalunya i Espanya.
Ara ja està retirat i feia tasques d'entrenador al CAEP de Sòria l'any 2006.

## Historial Nacional

* 50 vegades internacional
* Ex-recordman Nacional Promesa (5,50) i absolut (5,77) a pista coberta.
* Ex-recordman Nacional a l'aire lliure (5,75)
* Ex-recordman Nacional a l'aire lliure
* Campió d'Espanya Juvenil a l'aire lliure i a pista coberta el 1983
* Campió d'Espanya Junior a l'aire lliure i a pista coberta el 1984 i 1985
* Campió d'Espanya Promesa a l'aire lliure i a pista coberta el 1986 i 1987
* Campió d'Espanya de pista coberta el 1987-89-90-91-92-93-94-95-97 i a l'aire lliure als anys 1989-90-92-95

## Historial Internacional

* Jocs Olímpics de Seül 1988, desqualificat.
* Jocs Olímpics de Barcelona 1992, medalla de bronze (5,75 m.)
* Jocs Olímpics d'Atlanta 1996, ronda classificatòria (5,40 m.)
* Jocs Olímpics de Sydney 2000, ronda classificatòria (5,55 m.)

## Referències

* ↑ Marques extretes del llibre El Atletismo Olímpico Español. Editat per la Real Federació Espanyola d'Atletisme a Madrid 1992
# Javier García

Javier García és el nom dels següents personatges:
* Javier Garcia Almendro (Sabadell, 1969), més conegut com a Javi, exfutbolista català
* Javier García Chico (Sabadell, 1969), atleta català
* Javier García Duchini (Montevideo, 1963), metge i polìtic uruguaià
* Javier García García (Girona, 1977), futbolista català
* Javier García Portillo (Aranjuez, 1982), més conegut com a Javier Portillo, futbolista espanyol
Altres:
* Francisco Javier García Fernández (Mula, 1987), més conegut com a Javi García, futbolista espanyol
* Francisco Javier García Vico (Javier García Vico, 1974), més conegut com a Javi Vico, pilot de motocròs català
# Javier Mejía

Javier Mejía (Medellín, Antioquia, 9 d'abril de 1970) és un director de cinema, guionista, productor executiu i escriptor colombià. És comunicador social de la Universitat Pontifica Bolivariana i va ser reconegut en 2008 com un dels joves talents cinematogràfics d'Amèrica Llatina per casa de América (Espanya). La seva opera prima, Apocalipsur va guanyar nombrosos premis internacionals i fins i tot va ser part del Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Filmografia

* 2016, Amazonas (curtmetratge "El payaso"
* 2014, Duni
* 2010, El Cartel 2: La guerra total (episodi)
* 2007, Apocalipsur
* 1997, Muchachos a lo bien (TV)

## Referències

* ↑ «Javier Mejía» (en español), 2015. Arxivat de l'original el 2017-08-11. [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ «Una cinematografía en proceso» (en español), 01-10-2008. [Consulta: 11 agost 2017].
# Javier Moscoso

Javier Moscoso (1966) és Professor de Recerca d'Història i Filosofia de la Ciència al Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC). Al llarg de la seva trajectòria, ha treballat en tres àrees principals: la història de les ciències de la vida al segle xvii, la història dels signes i les singularitats a l'Europa Moderna, i la història del dolor a Occident entre els segles xv i xx. Ha publicat Historia cultural del dolor (Taurus, 2011) i en l'actualitat prepara un nou llibre, tant en castellà com en anglès, sobre les passions de la modernitat. Moscoso ha comissariat també diverses exposicions, sobre monstres i éssers imaginaris a la Biblioteca Nacional de Madrid (2000), sobre la història del dolor al Science Museum de Londres (2004) i sobre la història cultural de la pell humana a la Wellcome Collection Gallery de Londres (2011).

## Referències

* ↑ «Javier Moscoso». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Joan Ribera Díaz

Joan Ribera i Díaz (Figueres, 28 de desembre de 1957) és un pedagog empordanés. Es va llicenciar en Ciències de l'Educació a la UNED l'any 1983, posteriorment cursà estudis e disseny de materials didàctics multimèdia a la UOC i de Gestió Educativa a la Universitat Ramón Llull.
Ha exercit docència al Col·legi dels Germans de La Salle de Figueres i a la Universitat Oberta de Catalunya, tasques que ha compaginat amb la investigació sobre la millor manera d'estimular l'aprenentatge dels infants. Les seves experiències i els seus mètodes d'aplicació han estat publicats al Setmanari Empordà i a la revista Guix. La seva obra pedagògica fa referència especialment a l'educació en valors i a l'atenció a la diversitat tant d'alumnes amb dificultats d'aprenentatge com d'alumnes amb altes capacitats.

## Obra

Ha publicat:
* Figueres, la meva Ciutat: Treball Didàctic per al coneixement de Figueres. Barcelona: P.P.U., 1987.
* Valorem la Realitat que ens Envolta. Barcelona: P.P.U., 1988.
* La Problemàtica del Món d'Avui: treball didàctic pel foment dels valors a l'escola. Barcelona: P.P.U.,1989.
* Diccionari Cívic–Incívic. Figueres: Ajuntament de Figueres, 1989.
* Programa de Desenvolupament Mental. Text. Figueres, 1987.
i diversos programes informàtics educatius:
* Programa d'Estimulació Mental. Barcelona: Plot S.A, 1986.
* Aprenc a Pensar. Barcelona: Plot S.A., 1990.
* Aprenc a Llegir. Barcelona: Plot S.A., 1991.
* Diagnòstic d'Aprenentatges Instrumentals. Barcelona: Plot S.A., 1994.
* Educator. Figueres: Infimont, 1994 (de primer de primària a sisè)
* Prova d'avaluació en Programa Enriquiment Instrumental

## Premis i reconeixements

Per la seva tasca pedagògica ha rebut diversos premis:
* 6è Premi Pau Vila (Universitat de Barcelona, 1987) per l'obra “la meva Ciutat”.
* Segon premi en el II concurs d'Experiències Pedagògiques de l'Alt Empordà amb el treball “Figueres, la meva ciutat”.
* Tercer premi en el III concurs d'Experiències Pedagògiques de l'Alt Empordà amb el treball Dalí a l'Escola.
* Menció del V "Premi Serra i Moret” per a obres de Civisme, 1987, per “Valorem la Realitat que ens Envolta”.
* Primer Premi en el VI concurs d'Experiències Pedagògiques de l'Alt Empordà, per “La Problemàtica del Món d'Avui”.
* Menció del Jurat del VIII premi de Civisme Serra i Moret per Diccionari Cívic–Incívic'.
* Segon Premi en el VII concurs d'Experiències Pedagògiques de l'Alt Empordà amb el treball Aviat Llegirem (1989).
* Menció del Jurat de la tercera edició dels Premis de Creació Virtual de la Universitat Oberta de Catalunya (1999)

## Referències

* ↑ PADROSA Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009, p.383
* ↑ Revista Guix núm.148,156. 1990.
* ↑ Empordà.
* ↑ Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya.
* ↑ XTECMERLI. Catàleg de Recursos Educatius.
* ↑ SIMON, Jordi: Informàtica a l'escola. Moià: Raima, 1993. P.159.
* ↑ Punt Diari.
* ↑ Diari de Girona.

## Bibliografia

* PADROSA Gorgot Inés: Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009.
# Joan Riedweg Pérez

Joan Riedweg Pérez (Granada, abril de 1959) és un director de cinema espanyol. Va estudiar periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona i realització de cinema i televisió a l'Institut Oficial de Ràdio i televisió de RTVE a Sant Ignasi. Es professor de Realització Audiovisual Publicitària a la Universitat Autònoma de Barcelona.
S'ha especialitzat en efectes especials i tecnologia d'imatge digital. El 1994 va dirigir la seva primera sèrie de televisió, El capità enciam. Posteriorment s'ha dedicat a l'elaboració de videoclips per grups musicals com Ska-p, Manolo García o Joan Manuel Serrat, o a gravar els concerts en directe de La Oreja de Van Gogh (2005) i Estopa X Anniversarivm (2009). Ha estat pioner en el rodatge de videoclips en 3D. El 2008 va elaborar el primer videoclip realitzat en 3D dins del marc del Festival DIBA 2008 de la cançó Circuitos de lujo de Pastora.
Després de dirigir alguns curtmetratges, documentals i telefilms el 2009 va dirigir amb Abel Folk el llargmetratge Xtrems, pel que fou nominat al Gaudí a la millor pel·lícula en llengua catalana, al Gaudí a la millor direcció, el Gaudí al millor guió i al Gaudí a la millor música original, i que fou ben rebut a la Seminci.
El 2013 dirigí el telefilm Desclassificats, un thriller periodístic basat en l'obre de teatre de Pere Riera que fou candidata al Gaudí a la millor pel·lícula per televisió.

## Filmografia

* Gaudí Güell, un projecte comú (curtmetratge, 2002)
* Els pastorets del segle XXI (2009)
* Xtrems (2009)
* Catalunya aixeca el teló (2011)
* Desclassificats (2013)
* Adossats (2019)
* El Crèdit (2020)

## Referències

* ↑ Joan Riedweg a fillmin.cat
* ↑ Joan Riedweg Pérez Arxivat 2020-06-09 a Wayback Machine. al web de la UAB
* ↑ Sony, única multinacional presente en toda la cadena del 3D, panoramaaudiovisual.com
* ↑ El futuro del cine, en el festival DiBa, 20 Minutos, 28 d'abril de 2008
* ↑ DiBa 2008. Primer videoclip rodado en 3D estereoscópico en España de Quique López. A: Cameraman: Revista técnica cinematográfica, ISSN 2253-718X, Nº. 23 (JUL-AGO), 2008, págs. 64-73]
* ↑ Xtrems al web de l'Academia Catalana del Cinema
* ↑ Abel Folk debuta en la dirección con "Xtrems", un filme sobre las adicciones, La Vanguardia, 27 de novembre de 2009
* ↑ La Seminci aplaudeix un arriscat film català sobre les addiccions, El Periódico, 24 d'octubre de 2009
* ↑ Las obras de teatro 'Germanes' y 'Desclassificats', en abierto en Internet, Europa Press, 31 de març de 2020
* ↑ Desclassificats al web de l'Acadèmia Catalana de Cinema
# Joan Ricart Aguilà

Joan Ricart Aguilà (Barcelona, 1958) és jugador de bowling i dirigent esportiu català.
Esquiador alpí i atleta en la seva joventut, i posteriorment gran jugador de bowling, va ser elegit president de la Federació Catalana de Bitlles i Bowling el mes de maig de 1985 i encara segueix en el càrrec com un dels dirigents catalans de més àmplia trajectòria. Mentre la llei ho va permetre, va compaginar el càrrec de president de la Federacaió Catalana amb el de jugador d'alt nivell de bowling, esport en el qual es va proclamar diverses vegades campió d'Espanya, i va ser subcampió d'Europa a Malmö l'any 1998. Durant el seu mandat ha aconseguit el reconeixement oficial de la Federació Catalana en el si de la Federació Internacional d'aquest esport (FIQ), que regula les especialitats de bowling de 10 (deu bitlles) i de 9 (nou bitlles). Va ser l'octubre de 2007 quan la FIQ, que és reconeguda pel Comitè Olímpic Internacional i de la qual també formava part la Federación Española de Bolos, va ratificar l'admissió de la Federació Catalana i va elegir Joan Ricart com a nou vicepresident. I per aquest motiu Ricart va rebre aquell mateix any el Premi Lluís Companys atorgat per la Plataforma Proseleccions Esportives Catalanes. Al marge del seu càrrec de president de la Federació Catalana, ha estat membre, el 31 de juliol de 1985, de l'assemblea constitutiva de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya, del Consell Directiu de la qual va entrar a formar part l'any 2004. També va ser membre del Senat Olímpic dels Jocs de Barcelona 1992, vicepresident primer de la Federación Española de Bolos entre 2000 i 2004, i tresorer del Comitè Olímpic de Catalunya (COC) des del 2002 fins al 2006. I en l'àmbit internacional, al marge de vicepresident primer de la FIQ des de 2007, també és president de l'Associació Mundial de Bowling Six, constituïda a Barcelona el 2008. El prestigi adquirit en aquests càrrecs i en l'organització de nombroses competicions d'àmbit internacional a Catalunya va fer que l'associació mundial de periodistes de bowling World Bowling Writers el distingís el 2010 amb el premi Mort Luby Jr Distinguished Service Award pel seu mèrit personal al capdavant de la federació en la promoció del bowling en l'àmbit internacional. També ha estat un gran impulsor de les bitlles catalanes, esport autòcton del qual es va crear el primer reglament l'any 1988, i va introduir el bowling de 9, que no existia a Catalunya.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Finestres, J. Anem fent camí. Les seleccions esportives catalanes de 1976 a 2002. Esplugues de Lobregat: Consell Català de l'Esport, 2002.
* ↑ Raduà, Josep M. Història de totes les seleccions esportives catalanes, 1904-2005.. Barcelona: Plataforma Proseleccions Esportives Catalanes, 2005.
* ↑ Finestres, J. Seleccions esportives, un dret de Catalunya.. Barcelona: Pòrtic, 2002.
# Joan de Montfort

«Joan de Montfort» té aquests significats:
* Joan I de Montfort (-1249), comte de Montfort
* Joan II de Montfort (1294-1345), comte de Montfort i pretendent al ducat de Bretanya (un dels dos competidors a la guerra de Successió Bretona
* Joan III de Montfort o Joan IV de Bretanya el Conqueridor (1339 - 1399), fill de l'anterior, duc de Bretanya de 1364 a 1399, comte de Richemont i comte de Montfort (1345-1399)
* Joan IV de Montfort o Joan V de Bretanya el Savi
* Joan de Montfort (mort el 1283), senyor de Tir i de Toron
* Joan de Montfort (mort vers 1300), comte de Squillace (Regne de Nàpols), fill de Felip II de Montfort, senyor de Castres, i de Joana de Lévis-Mirepoix
* Joan de Montfort, que després va agafar el nom de Guiu XIII de Laval (1385 - 1414), senyor de Laval.
# Joaquim Borrell

Joaquim Borrell va nàixer a València (1956), on treballa de notari després d'haver exercit aquesta professió a Lleida durant molts anys.
Ha publicat les novel·les El bes de la nivaira (Premi Serra d'Or de novel·la juvenil 1991), L'esclava de blau (1992), La llàgrima d'Atenea (1994) i Sibil·la, la plebea que va regnar, que va obtenir el V Premi Nèstor Luján de Novel·la Històrica (2001).
En castellà ha publicat, entre d'altres, La esclava de azul (1992), El escribano del secreto (2000), La balada de la reina descalza (2000), La bahía del último aliento (2003), La liberación de Andrómeda (2004), Las hijas de la sal (2014), Dioses de La Palma (2014), totes de caràcter històric, a més del recull d'història esportiva Todos los hombres del murciélago (2000).

## Referències

* ↑ «Matthew Tree i Joaquim Borrell, primers guanyadors del Premi Columna Nadal». Vilaweb, 22-11-2001. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Joaquín Borrell» (en castellà). Lecturalia. [Consulta: 26 abril 2020].
* http://www.grup62.cat/autor/joaquim-borrell-garcia/000031286
# Joc decisiu

En esports, el joc decisiu (en anglés sudden death, 'mort sobtada') és una mesura ràpida de decidir el guanyador d'un enfrontament quan hi ha igualtat de puntuacions en el moment que aquest acabaria de forma natural.
El 1965, el tenista americà James Henry Van Alen II implementà el Van Alen Streamlined Scoring System (VASSS), que introduí el concepte de Sudden Death per desempatar un set. En 1970, el US Open fou el primer Grand Slam en acceptar-lo, el ja anomenat Tie Breaker.

## Esports que implementen el joc decisiu
### Esports de pilota individuals

* Bàdminton
En bàdminton, si un set està empatat a 29, el golden point o punt dorat es juga i qui el marca guanya.
* Golf
* Pilota valenciana
* Tennis

### Esports de pilota per equips

* Bàsquet
* Beisbol i softbol
* Criquet
* Futbol Americà
* Futbol
* Hoquei sobre gel
* Jocs gaèlics
* Rugby
* Voleibol

### Esports de contacte individuals

* Arts Marcials Mixtes
* Boxa
En la boxa amateur, si no hi ha opció a empat per part de la normativa del torneig, se celebra una ronda extra. Qui guanya la ronda, guanya el torneig.
* Esgrima
* Judo
En el cas d'empat en judo, es procedeix al "gol d'or", que consisteix en un enfrontament de 5 minuts durant el qual el primer competidor que aconseguisca un punt, guanya l'enfrontament. Les penalitzacions donen punts al rival, el qual fa que el joc net siga de vital importància. Si no hi ha guanyador en el "gol d'or" el guanyador es decideix per votació de l'àrbitre i els jutges.
* Lluita lliure professional

### Esports de contacte per equips

* Kabaddi
Inclou una golden raid al final del procés de desempat, en la qual certes normes són modificades per a afavorir l'anotació de punts. L'equip que fa punt primer, guanya.
* Kho-Kho
El Kho-Kho incorpora un peculiar joc decisiu conegut com a Minimum Chase en el que cada equip te un torn addicional per a anotar, el que fa el punt més ràpid és el guanyador.
# Joc del diccionari

El joc del diccionari és un joc de llapis i paper que consisteix a inventar definicions versemblants de paraules existents però poc conegudes.
Hi han de participar tres jugadors com a mínim. Un dels jugadors tria del diccionari una paraula intentant que sigui de significat desconegut pels altres jugadors, i els la diu.
Els altres jugadors inventen una definició per a aquesta paraula procurant que sigui creïble, l'escriuen en un paper i la donen al jugador que ha triat la paraula. Aquest jugador llegeix en un ordre aleatori totes les definicions, inclosa la del diccionari. Els jugadors que han escrit voten la definició que creuen correcta. Un cop fetes les votacions es puntua de la manera següent:
* un punt per a cada jugador que encerta la definició correcta.
* un punt per a cada jugador la definició del qual rep un vot, dos punts si rep dos vots, etc.
* un punt per al jugador que ha triat la paraula si ningú ha votat la definició del diccionari.
El torn de triar la paraula al diccionari va passant de jugador a jugador. El joc es pot allargar tant com es vulgui, i guanya qui té més punts.
# Jorge Socías

Jorge Luis Alberto Socías Tusset (10 de desembre de 1952) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1974. Fou jugador de la Universidad de Chile.

## Referències

* ↑ «Profile at FIFA.com». Arxivat de l'original el 2011-10-03. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ Perfil a national-football-teams
* ↑ Universidad de Chile 1972-1983 a chuncho.com
# Johann Nikolaus von Dreyse

Johann Nikolaus Dreyse (des de 1864, von Dreyse). Fou un armer alemany (Sömmerda, Turingia, 1787 - íd., 1867), inventor del fusell d'agulla.

## Biografia

Fill d'un manyà, va aprendre l'ofici del seu pare i aviat va demostrar un gran interès per a la mecànica i les armes de foc.
El 1809 va marxar a París per tal de perfeccionar-se, treballant fins al 1814 a la fàbrica de l'armer suís Jean-Samuel Pauly, que estava experimentant amb fusells de retrocàrrega. Després de la mort del seu pare, el 1815, va tornar a Sömmerda i es va fer càrrec del seu taller. El 1824 va fundar una empresa per a la fabricació de càpsules iniciadores (pistons de fulminat) i, endevinant l'interès que despertaria en els exèrcits el posseir un cartutx que portés en un paquet tots els elements necessaris per al tret, es va esforçar en dur a la pràctica aquesta idea del seu mestre Pauly. Dels seus treballs en aquest sentit va néixer l'anomenat “fusell d'agulla”, ideat primer com d'avantcàrrega i transformat el 1836 en arma de retrocàrrega. El fusell Dreyse és considerat com un dels primers fusells de retrocàrrega. i percussió central, encara que tingui poc que veure amb els models posteriors. Va ser un gran avanç, doncs permetia una velocitat de tir de 7 trets per minut enfront dels 2 trets dels anteriors fusells d'avantcàrrega
Aquest fusell va ser adoptat per l'exèrcit de Prússia el 1841, i Dreyse, recolzat pel govern prussià, va fundar llavors la gran fàbrica de fusells i municions de Sömmerda, que ja a l'any següent va començar a funcionar.
Després que el seu fusell va haver demostrat plenament la seva eficàcia en la guerra contra Dinamarca (1864) –eficàcia que es confirmaria en el conflicte contra Àustria (1866)-, el modest artesà va ser premiat amb un títol de noblesa, incorporant al seu cognom el “von”. A part de la seva activitat com armer va treballar en altres sectors, dissenyant un nou motor de vapor i una màquina per treballar metalls. El 1909 se li va erigir un monument, obra de l'escultor Wilhelm Wandschneider.

## Galeria

* Molí Dreyse a Sömmerda
* Dreyse Zündnadelgewehr/Prussian Model prussià 1841
* Dreyse Memorial a Sömmerda, 1909

## Vegeu també

* Fusell Chassepot
* Smith & Wesson Model 1
* Baqueta (arma)
* Avantcàrrega
* Pany de percussió
* Canó basculant
* Cartutx de paper

## Referències

* 1 2 John Walter. The rifle story: an illustrated history from 1776 to the present day. MBI Publishing Company, 2006, p. 48. ISBN 978-1-85367-690-1.