OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cimatti

Cimatti va ser una empresa italiana fabricant de bicicletes i, més tard, motocicletes amb seu a Bolonya que va tenir activitat entre el 1937 i el 1984.

## Història

L'empresa va ser fundada a Bolonya pel ciclista olímpic Marco Cimatti, que va començar a produir les seves pròpies bicicletes el 1937. Entre 1948 i 1950 també va organitzar un equip de ciclisme professional. El 1950, aprofitant l'experiència adquirida en la construcció de quadres de bicicleta, Cimatti inicià la producció de ciclomotors lleugers, arribant al llarg dels anys a una àmplia gamma de models. Els motors utilitzats van ser Franco Morini, Minarelli i, a partir de 1982, Garelli.
Durant la dècada del 1960, nombrosos petits fabricants de motocicletes van desaparèixer arreu del món i Cimatti va ser una de les poques petites empreses italianes que van aconseguir sobreviure. De fet, l'empresa fins i tot va ser ampliada i es va traslladar a una antiga però àmplia fàbrica, encara malmesa pels bombardejos de la Segona Guerra Mundial, a Pioppe di Salvaro (Marzabotto). Al costat dels petits ciclomotors, Cimatti va produir motocicletes de cilindrada més gran: a la dècada del 1960, en particular, van destacar dos models de carretera, la Sport Lusso de 100 i 175 cc i la Kaiman Cross de competició. A la dècada següent va llançar dos models de 125 cc, un de motocròs amb caixa de canvi de 5 velocitats i el de carretera Ariete 5/M, amb 15 CV de potència.
Durant el trienni 1966-1968, Cimatti va guanyar tres vegades el Campionat d'Itàlia d'enduro ("Regolarità" a l'època) en la classe de 50 cc. En aquella època, Enrico, fill de Marco, va entrar a la direcció de l'empresa i la va obrir als mercats estrangers, especialment França, Noruega, Tunísia i els EUA.
A finals de la dècada del 1970, la producció es concentrava únicament en ciclomotors de 50 cc, principalment a causa de la creixent demanda del mercat de mitjans de transport de baix consum arran de les recents crisis del petroli. Els principals models d'aquest període van ser el Mini Chic, d'una sola velocitat amb embragatge automàtic, i el 86, un ciclomotor del tipus Vespino de quatre velocitats amb llandes d'aliatge lleuger. A aquests models es van afegir posteriorment l'Oasi i el Gringo. Cimatti va produir també miniciclomotors destinats als més joves i als nens: Mini Prix, Bat Boy i Bat Baby.

### Cimatti Enrico s.p.a. i tancament

El 1980, l'empresa va passar a anomenar-se Cimatti Enrico Spa i va llançar una gamma de nous models de petita cilindrada. El 1984, però, va entrar en crisi i va tancar la fàbrica definitivament.

## Referències

* ↑ «Cimatti» (en castellà). ottw.es. [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Cimatti Motorcycles» (en anglès). cybermotorcycle.com. [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Tutte le Case motociclistiche Italiane» (en italià). motoclubstoricoconti.it. Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 4 abril 2017].
* ↑ «Comunicato» (en italià). Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana, Serie Generale n.16 20-1-1989 - ## 62 e 63 [Consulta: 5 octubre 2015].
# Trebi Germà

Trebi Germà (probablement Lucius Trebius Germanus) va ser el governador de Britànnia entorn de l'any 126.
De tota manera, aquesta informació prové d'una inscripció gairebé inintel·ligible i un diploma militar de l'època, on s'esmenta el seu nom en connexió amb la província. Sota el seu càrrec, es continuà la construcció del Mur d'Adrià i probablement es va completar la primera fase.
També és conegut per una sentència de mort que va dictar com a governador (no necessàriament de Britànnia) contra un esclau menor d'edat, per considerar que aquest ja estava a prop de la pubertat i havia restat en silenci mentre el seu amo era assassinat.

## Referències

* ↑ Birley, A.R. «A New Governor of Britain (20 August 127): L. Trebius Germanus». Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik, 124, 1999, pàg. 243-248.
* ↑ Digesta XXIX,5,14
# Font de Puigcastellar (Castellterçol)

La Font de Puigcastellar és una surgència del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
Està situada a 842 metres d'altitud, a la capçalera de la riera de Puigcastellar, al costat mateix de la línia dels termes de Castellterçol i de Sant Quirze Safaja. És a l'extrem sud-oriental del terme castellterçolenc.

## Enllaços externs

* La Font de Puigcasteller en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Emilio Massera

Emilio Eduardo Massera (Paraná, 19 d'octubre de 1925 – Buenos Aires, 8 de novembre de 2010) fou un militar argentí.
Entre 1976 i 1978 formà part, juntament amb Jorge Videla i Orlando Agosti, de la junta militar que derrocà a la presidenta Isabel Perón amb un cop d'Estat i governà de facto l'Argentina durant el Procés de Reorganització Nacional.
Morí el 8 de novembre de 2010 a Buenos Aires als vuitanta-cinc anys.

## Referències

* ↑ «Mor Emilio Massera, membre de la Junta Militar durant la dictadura argentina». 324.cat, 26-12-2012. [Consulta: 16 març 2013].
# Namdrik

Namdrik o Namorik (en marshallès: Nam̧dik) és un atol de l'oceà Pacífic que forma un districte legislatiu de la cadena de Ralik de les Illes Marshall. Es troba a 145 quilòmetres a l'oest-sud-oest de Jaluit i a 117 quilòmetres al nord-oest de l'atol d'Ebon. Està format per 2 illes, té una superfície terrestre de tan sols 2,8 km² i envolta una llacuna amb una superfície de 8,4 km². Segons el cens del 2021 la seva població era de 299 habitants.

## Història

L'Imperi Alemany va reclamar l'atol de Namdrik juntament amb la resta de les Illes Marshall el 1885. Després de la Primera Guerra Mundial va quedar sota el Mandat de les Illes del Pacífic de l'Imperi Japonès. A la fi de la Segona Guerra Mundial va quedar sota el control dels Estats Units com a part del Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic fins al 1986, quan les illes Marshall van aconseguir la seva independència.

## Referències

* ↑ Marshallese-English Dictionary - Place Name Index
* ↑ «Marshall Islands - Namorik», 23-12-2010. Arxivat de l'original el 2010-12-23. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «Republic of the Marshall Islands 2021 Census Report, Volume 1: Basic Tables and Administrative Report». Pacific Community (SPC): Statistics for Development Division. Pacific Community, May 30, 2023. Arxivat de l'original el 2023-09-27. [Consulta: September 27, 2023].
* ↑ Churchill, William «Germany's Lost Pacific Empire». Geographical Review, vol. 10, 2, 1920, pàg. 84. JSTOR: 207706.
* ↑ «Marshall Islands Municipalities». [Consulta: 10 novembre 2020].
# Eriosema

Eriosema és un gènere de plantes amb flors dins la família de les fabàcies. Conté unes 278 espècies descrites de les quals 157 acceptades.

## Algunes espècies

* Eriosema rufum (espècie tipus)
* Eriosema acuminatum
* Eriosema adamaouense
* Eriosema adamii
* Eriosema adulterinum
* Eriosema adumbratum
* Eriosema affinis
* Eriosema pliocenica

## Referències

* Plantlist
# El convent

El convent (títol original: O Convento) és una pel·lícula portuguesa dirigida l'any 1995 per Manoel de Oliveira, amb Catherine Deneuve i John Malkovich, basat en la novel·la As Terras do risco d'Agustina Bessa-Luís. Ha estat doblada al català.

## Argument

Michael Padovic (John Malkovich), un professor estatunidenc, després d'haver estudiat la vida de Shakespeare amb atenció, elabora la tesi que aquest era espanyol i jueu. Va llavors amb la seva dona Hélène (Catherine Deneuve) a un convent portuguès, on pensa poder trobar documents que confirmin la seva tesi. En aquest convent, són acollits per un estrany guardià que és el seu hoste durant tota l'estada.

## Repartiment

* John Malkovich: el professor Michael Padovic
* Catherine Deneuve: Hélène
* Luís Miguel Cintra: Baltar
* Leonor Silveira: Piedade

## Premis i nominacions

* 1995: Festival de Cannes: Nominada a la Palma d'Or (millor pel·lícula)
* 1995: Festival de Sitges: Secció oficial de llargmetratges a concurs

## Crítica

* "Peça lliure de lligams en què les referències més dispars (de Shakespeare a Goethe passant per Homer) s'entrellacen en un tapís tan suggeridor com subversiu"
* "Obra inquietant i fosca (...) acolliment amb fredor a Cannes"

## Referències

* ↑ «El convent». esadir.cat.
* ↑ «O Convento». The New York Times.
* ↑ Martínez, Luis «O Convento». El País.
* ↑ López Lavigne, Enrique «O Convento». Cinemanía.
# Comèdia romàntica

La comèdia romàntica és un gènere del cinema que barreja una trama amorosa amb les convencions de la comèdia. Narra els problemes d'una parella protagonista per acabar junts i feliços, amb possibles subtrames intercalades i períodes de separació o trencament. El seu origen està en les històries amoroses de la Matèria de Bretanya i en la literatura sobre l'amor veritable, així com en el teatre del segle xvii.

## Algunes comèdies romàntiques destacades

* Va succeir una nit, 1934
* Esmorzar amb diamants, 1961
* La princesa promesa, 1987
* Pretty Woman, 1990
* Quatre bodes i un funeral, 1994
* Friends, 1994 (sèrie)
* Ally McBeal, 1997 (sèrie)
* Bridget Jones's Diary, 2001
* Love Actually, 2003
* Ugly Betty, 2006 (sèrie)
* Mamma Mia!, 2008
* Sex and the City: The Movie, 2008
* Love, Rosie, 2014
# Tucker (cràter)

Tucker és un petit cràter d'impacte de la Lluna, situat a la part sud de la Mare Smythii. Es troba sobre el terminador oriental de la Lluna, i des del Terra es veu gairebé al límit de la zona visible. Es troba entre el cràter lleugerament més gran cràter Lebesgue (al nord-est) i el cràter inundat de lava Kao (al sud-sud-oest).
* Localització de Tucker (centre de la imatge)
* Rodalies de Tucker
* Imatge de l'Apollo 17
Es tracta d'un petit cràter circular amb forma de copa i una albedo més alta que la mar lunar fosca que l'envolta. És un dels elements més brillants en l'entorn, el que indica una edat relativament jove al no haver patit una meteorització espacial rellevant. El cràter no està significativament erosionat o cobert per cràters d'importància.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Font de Panedes

Font de Panedès és un indret on es troba un jaciment arqueològic situat al municipi de Santa Cristina d'Aro.

## Descripció

El jaciment arqueològic és en una zona d'explotació agropecuària, en un planell amb aigua abundant de rieres i fonts, a la carretera de Llagostera a Romanyà de la Selva (en una vinya davant del trencant de la Font de Penedes, al sud-oest del Massís de les Gavarres, on s'inicia a la plana).
L'any 1960 el Sr. Sanz Roca descobreix oficialment el jaciment, del qual Miquel Oliva en recull materials. Però segurament F. Gonzalez Hurtebiese en fou el primer descobridor, l'any 1905 deixant-ne constància en un manuscrit (citant el material recollit pel Sr. Cama i que més tard fou ingressat al Museu Arqueològic de Girona). Pel que sembla, la recollida de material fou força arbitrària, ja que predominen les peces retocades sobre els fragments i les ascles. Hi ha una gran varietat de tipus d'estris, com perforadors, rascadores, làmines, laminetes i truncadures. Però els més destacats són els burins i els raspadors (que tendeixen al burí arquejat).
L'any 1986 N. Soler proposa que podria tractar-se d'un jaciment aurinyacià similar al de Cal Coix (Maçanet de la Selva). Però Miquel Oliva, a partir de la ceràmica a mà recollida (força malmesa) proposa que es tracta d'un jaciment post-paleolític. Ara bé, sobre la base dels nous materials lítics recollits pels membres de l'Associació Arqueològica de Llagostera els jaciment sembla consolidar-se com a conjunt paleolític, corresponent-se la ceràmica a una altra ocupació eventual del mateix lloc.

## Referències

* ↑ Llinàs i Pol, Joan. «De la prehistòria a lèpoca romana. Els primers 100.000 anys d’activitat humana a Llagostera». A: Albà, Marta – Mallorquí, Elvis.. Història de Llagostera. Les claus del passat. Ajuntament de Llagostera, 2010, p. 72. ISBN 978-87-937089-4-8.
* ↑ Cantón i Playà, Pere. Les Comarques gironines : del paleolític als visigots : catàleg de jaciments. Girona: Diputació de Girona, 2001. ISBN 8460726452.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya

## Enllaços externs

* Extranet eGIPCI.Generalitat de Catalunya
# Emilio López Fernández

Emilio López Fernández (Vigo, 6 de juliol de 1965) és un exfutbolista gallec, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Format al planter del Celta de Vigo, va jugar al Gran Peña (filial vigués) i a la SD Arousa abans de pujar al primer equip del Celta. Durant quatre temporades, entre 1989 i 1993, va restar a la suplència de porters com Maté, Villanueva i Cañizares, sense arribar a disputar cap partit en aquest perïode.
En busca d'oportunitats, la temporada 93/94 marxa a la UE Figueres, on és titular, i a l'any següent recala al CD Badajoz. Eixe any compartiria la porteria amb Lozano i la temporada 95/96 és cedit al CD Leganés. Al seu retorn ocupa la porteria extremenya, proclamant-se Zamora de Segona Divisió la temporada 96/97.
Va ser titular al Badajoz fins a l'estiu de 1999, quan fitxa pel CA Osasuna. Amb els navarresos hi juga 19 partits i aconsegueix l'ascens a Primera, però deixa l'equip per incorporar-s'hi al Real Jaén, també de Segona Divisió. Entre el 2001 i el 2003 militaria a l'Hèrcules CF, tot retirant-se en finalitzar la seua estada a Alacant. En total, ha sumat 217 partits a la Segona Divisió.
Després de la seua retirada, ha seguit vinculat al món del futbol com a entrenador de porters en equips com el Celta de Vigo B.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Mónica Pulgar Machado

Mónica Pulgar Machado (Lleó, 19 de maig de 1971) és una exjugadora de bàsquet espanyola.
Escorta, jugà al BEX Banco Exterior aconseguint un subcampionat de Lliga (1992-93). Internacional amb la selecció espanyola en quaranta-nou ocasions entre 1990 i 1992, participà als Jocs Mediterranis de 1991, guanyant la medalla d'or, i als Jocs Olímpics de Barcelona 1992, finalitzant en cinquena posició.

## Referències

* ↑ «Mónica Pulgar» (en castellà). Diario de León, 30-07-2017. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «1991 | Y el primer oro, en los Juegos Mediterráneos» (en castellà). FEB, 15-07-2023. [Consulta: 10 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mónica Pulgar Machado - Selección Femenina Absoluta
# Emilio Menéndez del Valle

Emilio Menéndez del Valle (Madrid, 20 de juny de 1945) és un advocat i polític espanyol, ambaixador a Itàlia i diputat al Parlament Europeu.

## Biografia

El 1972 es llicencià en dret a la Universitat Complutense de Madrid. El 1973-1975 estudià a l'Escola de Relacions Internacionals de la Universitat de Colúmbia (Nova York) i el 1995 es doctorà en Ciències Polítiques per la UNED. Va col·laborar a Cuadernos para el Diálogo.
De 1975 a 1980 treballà com a professor ajudant de Relacions Internacionals en la Facultat de Ciències Polítiques i Sociologia de la Universitat Complutense i de 1975 a 1985 com a professor de Relacions Internacionals en la University of Southern California a Madrid.
Ha estat ambaixador d'Espanya a Jordània (1983-1987) i a Itàlia (1987-1994). De 1985 a 1995 fou membre de la Comissió Oficial Espanyola per a la fundació de la Universitat Euroàrab a Espanya. El 1995-1996 fou assessor internacional d'empreses de la construcció. El maig de 1997 fou nomenat coordinador per a Orient Mitjà de l'Oficina d'Ajuda Humanitària de la Comissió Europea (ECHO), càrrec que ocupà fins al 1999.
Fou elegit diputat dins les llistes del PSOE a les eleccions al Parlament Europeu de 1999, 2004 i 2009. De 1999 a 2004 fou vicepresident de la Delegació del Parlament Europeu per a Relacions amb el Consell Legislatiu Palestí i de 2004 a 2009 ponent para les relacions UE-Índia. Des de 2009 és membre de la Comissió de Comerç Internacional i de la Delegació per a les Relacions amb la República Popular de la Xina.

## Obres

* Angola. Imperialismo y Guerra Civil, Madrid, Akal Editor, 1976.

## Referències

* ↑ Javier Muñoz Soro Cuadernos para el diálogo, 1963-1976: una historia cultural del segundo franquismo, p. 356
* ↑ Polémica sobre un incidente con el embajador en Roma, ABC, 14 de juny de 1988
* ↑ Currículum al web del Grup Socialista del Parlament Europeu

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament Europeu
* Articles d'Emilio Menéndez del Valle a El País
* Articles d'Emilio Menéndez Arxivat 2017-07-02 a Wayback Machine. a The Huffington Post
* «Obra de Emilio Menéndez del Valle» a Dialnet.
# El convidat d'hivern

El convidat d'hivern (títol original: The Winter Guest) és una pel·lícula film estatunidencobritànica dirigida per Alan Rickman el 1997 i estrenada l'any següent. El film és una adaptació de la peça del mateix nom de Sharman Macdonald i està inspirat per la mare de l'actriu britànica Lindsay Duncan. Ha estat doblada al català.

## Argument

En un petit port d'Escòcia, Frances, que acaba de perdre el seu marit, es deixa envair per la desesperació, malgrat la presència del seu fill, que també ha de reconstruir la seva vida amb la presència angoixant d'aquest pare mort. Hi ha igualment Elspeth, la mare de Frances, que, malgrat les relacions conflictives amb la seva filla, intenta tornar-li el gust per la vida. Aquest film intimista mostra la vida difícil de vuit personatges que han decidit afrontar la mort (la «convidada» de la qual parla el títol) sense renunciar a la vida.
El film ha servit per un càsting irreprotxable, sobretot amb el cara a cara entre Emma Thompson i la seva mare en la vida i en el film, l'actriu Phyllida Law. La seva relació dona una profunditat psicològica al film que resulta ser una petita obra mestra de pudor i optimisme, en els magnífics paisatges d'Escòcia.

## Repartiment

* Emma Thompson: Frances
* Phyllida Law: Elspeth
* Gary Hollywood: Alex
* Arlene Cockburn: Nita
* Sheila Reid: Lily
* Sandra Voe: Chloé
* Douglas Murphy: Sam
* Sean Biggerstaff: Tom
* Tom Watson: ministre

## Rebuda

* Premis
** 1997: Festival de Venècia: Nominada al Lleó d'Or.
** 1997: Premis del Cinema Europeu: Nominada a Millor actriu (Emma Thompson)
** 1997: Festival de Chicago: Hugo d'Or - Millor pel·lícula
* Crítiques
** "Duel interpretatiu entre mare i filla a banda i banda de la càmera".
** "Una mica lenta. Encantadora l'escena de la parada del bus".

## Referències

* ↑ Clare Bayley. «Listening to the teenager within». The Independent, gener 1995. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ «El convidat d'hivern». esadir.cat.
* ↑ «The Winter Guest». The New York Times.
* ↑ Reboiras, Ramón F. «El invitado de invierno». Cinemanía.
* ↑ Khan, Omar «El invitado de invierno». El País.
# Colungo

Colungo és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca del Somontano de Barbastre. El riu Vero separa el termes de Colungo i Alquézar.
La temperatura mitjana anual és de 12,3° i la precipitació anual, 700 mm.
El llogaret d'Asque pertany al municipi.

## Referències

* ↑ «Colungo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Colungo». Arxivat de l'original el 2021-10-28. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Asque». Arxivat de l'original el 2021-10-28. [Consulta: 17 setembre 2016].
# Comédie Claude Volter

La Comédie Claude Volter és un teatre de Brussel·les situat en el número 98 de l'avinguda des Frères Legrain, al Woluwe-Saint-Pierre. Fou fundada el 1957 per l'actor Claude Volter (1933-2002) i la seva dona Jacqueline Bir (nascuda el 1934). El 2002 el teatre passa a mans del seu fill Philippe Volter (1959-2005) i el 2003 a Michel de Warzée. Principalment s'hi realitzen peces de teatre clàssiques, on el vestuari sumptuós i cuidat gaudeix d'un gran protagonisme.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre
# Emilio Menéndez Pallarés

Emilio Menéndez Pallarés (mort a Madrid el 3 de setembre de 1927) fou un advocat i llicenciat en filosofia i lletres espanyol, conegut francmaçó i diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Doctorat en filosofia i lletres i en dret, era força conegut per la seva oratòria. Fou Gran Mestre del Gran Orient Espanyol (1901-1904) i diputat per la Unió Republicana pel districte de València a les eleccions generals espanyoles de 1903 i eleccions generals espanyoles de 1905. A la mort de Nicolás Salmerón, però, abandonà la política i tornà a exercir d'advocat. Fou defensor de José Nakens, acusat d'amagar Mateu Morral i Roca en el procés contra Francesc Ferrer i Guàrdia de juny de 1907. També va defensar alguns implicats en la vaga general de 1917.

## Referències

* ↑ Fallecimiento de D. Emilio Menéndez Pallarés, ABC, 4 de setembre de 1927

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Breu història de la Maçoneria Arxivat 2011-09-26 a Wayback Machine.
* Biblioteca Ferrer i Guardia
# Mussolet de Sjostedt

El mussolet de Sjostedt (Glaucidium sjostedti) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida d'Àfrica central, des del sud-est de Nigèria fins al nord-oest i centre de la República Democràtica del Congo. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet de Sjostedt». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 251. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sjostedt's Owlet. Glaucidium sjostedti» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Franz Xaver Hammer

Franz Xaver Hammer (Oettingen, 1741 - Ludwigslust, 11 d'octubre de 1817) va ser un gambista, violoncel·lista i compositor alemany.
Hammer va néixer a Oettingen, (Baviera). Del 1771 al 1778, va treballar sota la direcció de Joseph Haydn com a violoncel·lista del conjunt de la cort d'Esterhazy a Eisenstadt i al palau d'Eszterháza. Es creu que Haydn va compondre tres concerts per a violoncel per a ell. El seu sou va pujar de ja elevat (100 ducats i 30 kreuzers) algunes vegades suggerint les seves extraordinàries qualitats com a instrumentista. A l'estrena de l'oratori de Haydn Il ritorno di Tobia, Hammer va tocar el seu propi concert per a violoncel. Durant els anys 1776-1813, va formar part de la societat de músics vienesa.
De les seves obres han sobreviscut sonates per a viola da gamba, viola d'amore i violoncel amb baix continu i també col·leccions manuscrites de peces instructives i concerts en solitari per a violoncel o viola da gamba i orquestra.

## Referències

* Franz Xaver Hammer al International Music Score Library Project
* Franz Xaver Hammer a la Landesbibliographie Mecklenburg-Vorpommern