OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro Francke

Pedro Francke (Lima, 1 de novembre de 1960) nom abreujat de Pedro Andrés Toribio Topiltzin Francke Ballvé, és un economista i polític peruà que exerceix de ministre d'Economia i Finances del Perú des del 30 de juliol de 2021. Ha assessorat a diversos polítics del Perú i és expert en estudis de pobresa, salut i polítiques socials.

## Trajectòria

Francke va cursar el màster en Economia a la Pontifícia Universitat Catòlica del Perú.
Durant els seus primers anys, va exercir de director del Fons de Cooperació per al Desenvolupament Social (FONCODES), de secretari tècnic a la Comissió Interministerial d'Afers Socials, de president del Sistema Metropolità de Solidaritat (SISOL) i de director general de l'Assegurança Social de Salut del Perú (Essalud) en el govern d'Ollanta Humala. També va exercir funcions al Banc Central de Reserva del Perú i com a economista per al Banc Mundial.
Amb el seu assessorament econòmic als polítics, primerament va ajudar a Verónika Mendoza i el seu partit polític amb les seves ambicions polítiques. Després de l'èxit de Pedro Castillo durant les eleccions generals peruanes del 2021, va començar a ser el principal assessor econòmic de Castillo tres dies abans de la segona volta de les eleccions. Daniel Rico, de RBC Capital Markets, va manifestar que Francke era la tranquil·litat dels temors dels mercats que generava Castillo, definit pels opositors com un polític d'extrema esquerra.
Francke va presentar un full de ruta per a les polítiques d'«economia de mercat popular» de Castillo. Un dels objectius incloïa la creació d'un milió de llocs de treball al Perú en un any mitjançant la reducció dels tipus d'interès, la contractació de treballadors per a programes d'inversió pública i la promoció de la producció i el consum locals. Altres tasques principals eren mantenir un pressupost equilibrat, controlar la inflació, protegir la propietat privada i renegociar els termes amb grans empreses d'extracció de recursos. Francke va dir que Castillo era més similar als líders esquerrans llatinoamericans més exitosos, en comparar-lo amb Lula da Silva i José Mujica, i va distanciar Castillo de polítiques similars a Hugo Chávez, oposant-se a les accions realitzades a Veneçuela com nacionalitzacions, controls de preus, controls de divises i tipus de canvi complexos.
El 30 de juliol de 2021 va ser nomenat ministre d'Economia i Hisenda del Perú pel president Pedro Castillo.

## Referències

* 1 2 3 «Plana Docente - Universidad Científica del Sur» (en castellà). Posgrado.Cientifica.edu.pe. [Consulta: 7 juny 2021].
* 1 2 3 4 5 «Peru Leftist’s Aide Rejects Hugo Chavez Comparison: ‘No Way’» (en anglès). Bloomberg.com, 04-06-2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* 1 2 3 4 5 «Las medidas que plantea Pedro Francke» (en castellà). Gestión.pe, 03-06-2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Pedro Francke jura como ministro de Economía y Finanzas» (en castellà). Andina.pe. [Consulta: 1r agost 2021].

## Enllaços externs

* Pedro Francke - Lloc web oficial
# Rodenbek (Alster)

El Rodenbek és un afluent del riu Alster a Alemanya. Neix a prop del carrer Wohldorfer Damm al nucli de Bergstedt a l'estat d'Hamburg. Desemboca a l'Alster a la reserva natural del Rodenbeker Quellental al mateix nucli. Prop de la desembocadura, uns braços paral·lels a l'Alster connecten el riu també al Bredenbek. El seu nom baix alemany significa rierol (bek) vermell (rod).
Com per al seu veí més ample, el Bredenbek, la vall va crear-se sota una glacera a la darrera edat glacial, les glaciacions würmianes, fa uns 115.000 anys. El riu, aleshores molt més llarg, va excavar el seu llit sota la glacera.
Poc després de la font desemboca a un pantà de molí Rodenbeker Teich del qual el primer esment escrit data del segle xiv. Al segle xx el riu va rectificar-se i transformar-se en claveguera oberta monofuncional que només servia per al desguàs. Els protectors de la natura de l'associació NABU van «anul·lar la condemnació a mort» (Josep Nyary) i renaturalitzar el riu i els seus meandres: uns 17 peixos i uns 38 ocells diferents van tornar a establir-se a la vall del bek. Pel que fa als mamífers, el retorn de la lludria va encantar i conduir a mesures de protecció.
* L'estany del Rodenbeker Teich
* El riu al carrer Illoh (amunt)
* El riu al carrer Illoh (avall)
* Prop de l'aiguabarreig amb l'Alster
* Meandres

## Referències

* ↑ Web de l'Ajuntament d'Hamburg, Rodenbeker Quellental, 07-10-2009
* ↑ Josef Nyáry, Verwunschene Rodenbek, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 21 d'octubre de 2006, (traducció: El Rodenbek encanta), (alemany)
* ↑ Tobias Arnst, Protokoll zur Sitzung der verbandsübergreifenden AG WRRL-Fachfragen, Hamburg, NABU, 2007, pàgina 1
# Rodolfo Pallucchini

Rodolfo Pallucchini (Milà, 10 novembre 1908 – Venècia, 8 d'abril 1989) fou un historiador de l'art i acadèmic italià.

## Biografia

Rodolfo Pallucchini va néixer a Milà. El 1925, el seu pare, un enginyer civil, va ser traslladat a Venècia. El 1931, va obtenir el Laurea de lletres a la Universitat de Pàdua, presentant una tesi sobre Giovanni Battista Piazzetta i la seva escola.
El 1935, va ser nomenat inspector d'Antiguitats i Belles Arts a la Galleria Estense de Mòdena, de la qual esdevingué director el 1939.
El 1937, va ser nomenat professor d'història de l'art medieval i modern. El 1939, va ser traslladat a l'administració de les galeries de Venècia, on va ocupar la direcció de Belles Arts de la comuna fins al 1950. Va organitzar exposicions d'art antic com la dedicada a Paolo Veronese (ca'Giustinian, 1939), els gravadors venecians de Settecento (1941), les obres mestres dels museus venecians (correr Museum, 1946), Giovanni Bellini (1949), i el dels "cinc segles de pintura veneciana" (correr Museum, 1945), organitzat en col·laboració amb Roberto Longhi.
El 1947 va fundar i editar la revista Arte Veneta. El mateix any, va ser nomenat Secretari general de la Biennal de Venècia, que va organitzar del 1948 al 1954.
El 1950, esdevingué titular de la Càtedra d'Història medieval i moderna a la Universitat de Bolonya i va obtener la Càtedra d'Història de l'Art Modern a la Universitat de Pavia el novembre de 1956.
Del 1958 al 1973, va presidir el Consell Científic del Centro Internazionale di Studi di Architettura Andrea Palladio (CISA Palladio), de la qual va fundar i dirigir el Bollettino. El 1972, va ser nomenat director de l'Istituto di Storia dell'Arte de la Fondazione Giorgio Cini de Venècia.
El 1979, va deixar l'ensenyament de la Universitat de Pàdua i es va dedicar principalment a la Història de l'art.

## Obres principals

* La pittura veneziana del Cinquecento (in 2 volumi, 1944)
* La giovinezza del Tintoretto (1950)
* Piazzetta (1956)
* Giovanni Bellini (1959)
* La pittura veneziana del 700 (1960)
* La pittura veneziana del 600 (1981)

## Referències

* ↑ Profilo Biografico de Rodolfo Pallucchini.
* ↑ «Rodolfo Pallucchini, l'inventore delle Biennali più belle» (en italià). [Consulta: 31 gener 2020].
# Anaimalai

* Per a altres significats, vegeu «Muntanyes Anaimalai».
Anaimalai és una vila de Tamil Nadu a l'Índia a la vora del riu Aliyar a uns 40 km al sud-est de Palghat, i uns 15 km de la part baixa de les muntanyes Anaimalai.
Tenia una població de 5.578 habitants el 1881. Segons el cens del 2011 tenia 17.208 habitants, en 4.933 famílies.

## Referències

* ↑ «ஆனைமலை தாலுகா: அரசாணை வெளியீடு» (en tamil). Dina Mani, 18-11-2018 [Consulta: 29 agost 2019].
# Apexita

L'apexita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom de la localitat on va ser descoberta.

## Característiques

L'apexita és un fosfat de fórmula química NaMg(PO₄)·9H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És un mineral estructuralment relacionat amb la hazenita. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari que es forma a baixa temperatura en matriu de quars massiu. Sol trobar-se associada a altres minerals com: quars, andersonita, calcita, čejkaïta, gaylussita o goethita. Només se n'ha trobat a la mina Apex, al districte Reese River, al comtat de Lander (Nevada, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Apexite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Foto d'uns cristalls d'apexita
# Roger de Salern

Roger de Salern (mort el 28 de juny de 1119) fou un regent del principat d'Antioquia, fill de Ricard de Salern (regent del comtat d'Edessa de 1104 al 1108) i d'Altruda, una germana de Tancred d'Hauteville (regent d'Antioquia). Fou regent del Principat d'Antioquia de 1112 a 1119.

## Biografia

Quan Balduí II d'Edessa va ser fet presoner el 1104 pels turcs seljúcides després de la batalla d'Haran, Tancred de Galilea va assumir la regència del comtat d'Edessa i va col·locar al seu cosí Ricard de Salern com a governador. En la pràctica, Ricard va ser el governant del territori, tal vegada que Tancred havia assumit també la regència del Principat d'Antioquia.
A la mort del seu oncle Tancred, Roger de Salern esdevingué regent del Principat d'Antioquia esperant la majoria d'edat del jove príncep Bohemon II. Com Tancred, va estar gairebé constantment en guerra amb els estats musulmans veïns. El 1114 va haver-hi un terratrèmol que va destruir moltes de les fortificacions del principat. Roger va tenir cura de reconstruir-les, especialment les més properes a la frontera. El seu govern va ser immortalitzat pel seu cronista i canceller Gualteri, amb el títol de Bella Antiochena.
Va derrotar els seljúcides en dues importants batalles, el 1114 i 1115. Juntament amb Joscelí I d'Edessa, va aconseguir encerclar Alep, però aquesta ciutat es va aliar amb l'emir de Mardin el 1118. Aquest va envair el principat el 1119 i, malgrat les crides del patriarca llatí d'Antioquia, Roger no va voler esperar l'arribada de reforços del Regne de Jerusalem o del comtat de Trípoli. Va portar 700 cavallers (incloent 500 cavallers armenis) i 3000 soldats d'infanteria per a l'anomenada batalla d'Ager Sanguinis (el Camp de Sang, en llatí) lliurada el 28 de juny de 1119. La derrota va ser completa, Roger i gairebé totes les forces d'Antioquia van morir. Però l'exèrcit turc es va escampar pel territori i no va arribar a atacar la ciutat d'Antioquia, donant temps que Balduí II de Jerusalem arribés per assumir la regència del principat.
Roger es va casar amb Hodierna de Rethel, germana de Balduí II, rei de Jerusalem.

## Referències

Steven Runciman, A History of the Crusades, vol. II: The Kingdom of Jerusalem and the Frankish East, 1100–1187 (Cambridge: University Press, 1952), p. 125
# Royne

Gelats Royne és una empresa espanyola pertanyent al grup Crestes La Galeta, també propietària de Gelats Somosierra, que es dedica a la fabricació i comercialització de gelats. A més de Royne, comercialitza altres marques com Tampico o Sweet Ice , a més de fabricar per a altres marques de distribució. La seva seu es troba a la ciutat de Leganés, i encara que distribueix per tot Espanya el seu principal punt comercial és la Comunitat de Madrid.
La companyia sorgeix el 1939 de la mà de José Fernández, que va començar a fabricar artesanalment gelats a Madrid. No obstant això, la seva producció industrial no començaria fins a la dècada de 1960, quan la companyia adquireix la maquinària necessària i es trasllada a una fàbrica al polígon industrial de Leganés. Royne va ser propietat de la família Fernández fins a l'any 2000, quan van vendre la companyia a l'empresa Parmalat, que a Espanya comercialitzava Clesa. Però la crisi financera del grup italià l'any 2003 va deixar al grup Clesa en una mala posició. A la fin, l'empresa Nueva Rumasa, pertanyent a José María Ruiz-Mateos, va comprar l'empresa el 1 d 'octubre de 2007 al costat de tots els seus actius, la qual cosa incloïa a Royne. Al febrer de 2013 gelats Somosierra adquireix gelats Royne (fàbrica de Leganés, delegacions nacionals i flota de 199 camions) per a la represa de la seva activitat sota les marques Royne i Somosierra.
El cessament de la producció a la fàbrica de Leganés data de setembre de 2011.

## Enllaços externs

* Royne - Lloc web oficial
# Saint-Fuscien

Saint-Fuscien és un municipi francès al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 966 habitants. Saint-Fuscien és al sud d'Amiens i forma part de la seva zona urbana. És a prop d'altres comunes com Boves (Somme) o Sains-en-Amiénois i està al costat de la carretera D7. Saint-Fuscien forma part del cantó de Boves, que al seu torn forma part del districte d'Amiens. L'alcalde del poble des del 2020 és l'ex-ciclista professional Henri-Paul Fin.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Somme

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2007-01-29 a Wayback Machine.
* Saint-Fuscien al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Saint-Gorgon (Ar Mor-Bihan)

Saint-Gorgon (en bretó Sant-Gorgon) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 334 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 384 | 424 | 429 | 433 | 377 | 346 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Patrick Gicquel | |
# Rubén Acebal Vázquez

Rubén Acebal Vázquez (Gijón, 25 de març de 1973) és un exfutbolista asturià, que jugava de defensa.

## Trajectòria

Va començar a destacar al segon equip de la ciutat, el Gijón Industrial. La temporada 94/95, l'Sporting de Gijón el fitxa per a militar al filial. En l'Sporting B hi romandria tres anys, els dos últims combinant-los amb presències al primer equip: de fet, la temporada 95/96 hi juga 13 partits a primera divisió, i 11 a l'any següent. Pujat definitivament al primer equip, Acebal no comptarà amb massa oportunitats a l'Sporting, ni a la màxima categoria, ni a Segona Divisió.
A mitjans de la temporada 99/00 deixa Gijón i recala a la Gimnástica Segoviana, de Segona B, on juga 16 partits. L'estiu del 2000 fitxa pel Motril CF, on disputaria 29 partits eixe any. Seria el primer d'un seguit d'equips andalusos pels quals militaria l'asturià: Almeria (01/02), Granada CF (02/04) i Roquetas (04/06). Després de finalitzar la campanya 05/06, Acebal hi penjaria les botes.
# Arc de Trajà de Benevent

L'arc de Trajà Benevent és un arc triomfal dedicat a l'emperador romà Trajà en ocasió de l'obertura de la via Trajana, una variant de la via Apia que escurçava el camí entre Benevent i Bríndisi. El monument es conserva gairebé íntegre, comprenent nombrosos relleus escultòrics que decoren la superfície,
L'arc es va construir entre els anys 114 i el 117 dC en època dels longobards l'arc va quedar englobat en el costat septentrional del recinte emmurallat i va prendre el nom de Porta Aurea; es va alçar al seu costat l'església de Sant 'Ilario. Al Renaixement, va ser estudiat per Sebastiano Serlio.
Va sofrir diverses restauracions pels danys causats pel temps i els terratrèmols: Baix Urbà VIII, després el 1661, el 1713 i el 1792. En particular el 1713, quan l'arc es feia servir encara com a porta de la ciutat, va caure l'arquitrau de márnol que servia de batent a la porta, el consell ciutadà deliberar la despesa de 212 ducats per a la restauració. La llicència per gastar aquesta suma va ser concedida l'1 de desembre del mateix any.
el 1850, en ocasió d'una visita del papa Pius IX, per ordre seva, l'arc va quedar aïllat, abatent les cases que estaven adossades a ell. Avui està col·locat al final de la curta carrer Traiano, accessible des del principal carrer del centre històric, cors Garibaldi . Ha estat restaurat i parcialment aïllat del trànsit ciutadà.

## Inscripció

La inscripció inclou 5 línies, a comparar amb les contemporànies de la Columna de Trajà i de la Tabula Traiana:
| « | IMP(eratori) CAESARI DIVI NERVAE FILIO NERVAE TRAIANO OPTIMO AVG(usto) GERMANICO DACICO PONTIF(ici) MAX(imo) TRIB(unicia) POTEST(ate) XVIII IMP(eratori) VII CO(n)S(uli) VI P(atri) P(atriae) FORTISSIMO PRINCIPI SENATVS P(opulus)Q(ue) R(omanus) | » |
Traducció:Per l'emperador Cèsar, fill del diví Nerva, Nerva Trajà August, Optim, vencedor dels alemanys i els dacis, granpontífex de la potència dels tribuns divuit vegades, proclamat emperador set vegades, sis vegades cònsol, pare de la pàtria, príncep molt valent, el Senat i el poble romà.

## Referències

* ↑ Cavendish, Marshall. Ancient Rome: An Illustrated History (en anglès). Marshall Cavendish, 2010, p.108. ISBN 0761479333.
* ↑ Alfredo Zazo, Curiosités storiche beneventane , ed. De Martini, 1976, pàg. 75-76.
* ↑ Document pédagogique sur Trajan Arxivat 2009-11-22 a Wayback Machine. IUFM Basse-Normandie, 2005, p. 43

## Bibliografia

* Ranuccio Bianchi Bandinelli i Mario Torelli, L'art dell'antichità classica, Etrúria-Roma , Utet, Torí 1976, sched Art romana 118.

## Enllaços externs

* L'arc de Trajà en el lloc del municipi de Benevent Arxivat 2013-06-10 a Wayback Machine.
# Araboamazic

Els mots araboamazic o, menys aconsellable, araboberber són termes emprats per referir-se a un habitant de l'Àfrica del Nord o del Magrib que té un origen ètnic mixt àrab i amazic, que té l'àrab dialectal o, més concretament l'àrab magrebí, com a llengua principal i que també sent com a seva una identitat ètnica àrab.
L'etnogènesi araboamaziga es va produir com a resultat de la conquesta musulmana del Magrib i de l'exogàmia entre els àrabs que van emigrar a aquelles regions i els amazics locals; més tard, les tribus àrabs hilalianes i sulaimites, originàries de la Península Aràbiga, van establir-se a la regió i es van casar amb les poblacions amazigues locals, tot esdevenint un important factor d'arabització lingüística, cultural i ètnica del Magrib.
Cal distingir els araboamazics dels amazics arabitzats, que tenen poc substrat ètnic àrab. També cal distingir-los dels beduïns àrabs «purs», també existents al Magrib, així com de les tribus amazigues «pures» de la regió. Les propietats genètiques dels grups amazics arabitzats que es poden trobar a Algèria i el Marroc tenen característiques amazigues dominants i poques característiques àrabs, tot i que la seva llengua vernacla sigui predominantment l'àrab dialectal, un dels dialectes àrabs més parlats al Món Àrab.

## Referències

* ↑ Skutsch, C.. Encyclopedia of the World's Minorities. Taylor & Francis, 2013, p. 119. ISBN 9781135193881 [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ Juergensmeyer, M.; Roof, W.C. Encyclopedia of Global Religion. SAGE Publications, 2011, p. 935. ISBN 9781452266565 [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ Suwaed, M.. Historical Dictionary of the Bedouins. Rowman & Littlefield Publishers, 2015, p. 145. ISBN 9781442254510 [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ Brown, R.V.; Spilling, M. Tunisia. Marshall Cavendish Benchmark, 2008, p. 74. ISBN 9780761430377 [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ Bassiouni, M.C.. Libya: From Repression to Revolution: A Record of Armed Conflict and International Law Violations, 2011-2013. Brill, 2013, p. 18. ISBN 9789004257351 [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ Simon, R.S.; Laskier, M.M.; Reguer, S. The Jews of the Middle East and North Africa in Modern Times. Columbia University Press, 2003, p. 444. ISBN 9780231507592 [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ Weiss, Bernard G. and Green, Arnold H.(1987) A Survey of Arab History American University in Cairo Press, Cairo, p. 129, ISBN 977-424-180-0
* ↑ Ballais, Jean-Louis (2000) "Chapter 7: Conquests and land degradation in the eastern Maghreb" p. 133
* ↑ Bekada A, Fregel R, Cabrera VM, Larruga JM, Pestano J, et al. (2013) Introducing the Algerian Mitochondrial DNA and Y-Chromosome Profiles into the North African Landscape. PLoS ONE 8(2): e56775. doi:10.1371/journal.pone.0056775
# Rumson

Rumson és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 7.226 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rumson tenia 7.137 habitants, 2.452 habitatges, i 1.988 famílies. La densitat de població era de 527,9 habitants/km².
Dels 2.452 habitatges en un 44,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,3% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 16,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,9% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 120.865 $ i la renda mediana per família de 140.668 $. Els homes tenien una renda mediana de 100.000 $ mentre que les dones 47.260 $. La renda per capita de la població era de 73.692 $. Aproximadament el 3,4% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rumson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rumson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rumseyita

La rumseyita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el nom en honor de Michael Scott (Mike) Rumsey (1980-), comissari principal a càrrec de la divisió de ciències minerals i planetàries del Museu d'Història Natural de Londres, qui va descobrir el mineral.

## Característiques

La rumseyita és un halur de fórmula química Pb₂OClF. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 2012. Cristal·litza en el sistema tetragonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra), amb el número de registre: bm1970,110.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Torr Works, situada a Cranmore (Somerset, Anglaterra). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rumseyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2019].