OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aerosteon riocoloradensis

Aerosteon riocoloradensis és una espècie de dinosaure teròpode tetanur que va viure al Cretaci superior en el que avui en dia és Argentina. Les seves restes fòssils es van descobrir l'any 1996 a la província de Mendoza. Presentava proves d'un sistema respiratori similar al dels ocells.

## Referències

* ↑ Sereno PC, Martinez RN, Wilson JA, Varricchio DJ, Alcober OA, et al. «Evidence for Avian Intrathoracic Air Sacs in a New Predatory Dinosaur from Argentina.». PLoS ONE, 3, 9, Published online Sept 2009, pàg. e3303. DOI: 10.1371/journal.pone.0003303 [Consulta: 29 setembre 2008].
# Homestead (Florida)

Homestead és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 31.909 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Homestead tenia 31.909 habitants, 10.095 habitatges, i 7.157 famílies. La densitat de població era de 862,8 habitants/km².
Dels 10.095 habitatges en un 42,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40% hi vivien parelles casades, en un 22,4% dones solteres, i en un 29,1% no eren unitats familiars. En el 20,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,54.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,2% tenia menys de 18 anys, un 12,8% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 15% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,2 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 26.775 $ i la renda mitjana per família de 26.409 $. Els homes tenien una renda mitjana de 23.118 $ mentre que les dones 20.261 $. La renda per capita de la població era d'11.357 $. Entorn del 29,1% de les famílies i el 31,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Homestead». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Homestead». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La cosa nostra

La cosa nostra va ser un programa de televisió d'entreteniment produït per El Terrat i emès per TV3 entre abril de 1999 i desembre de 2000. Fou el primer programa de varietats presentat per Andreu Buenafuente després de l'èxit de Sense títol.

## Format

El programa començava amb un monòleg d'Andreu Buenafuente, contribuint a cada programa a afegir una paraula al Diccionari de la Llengua Catalana. Hi havia entrevistes als convidats que seien en un sofà de pell de vaca (els primers foren Terenci Moix i Carlos Núñez). Després hi havia els col·laboradors del programa: el periodista Paco (Santi Millán), intentant entrevistar Isabel Pantoja o Liam Gallagher entre d'altres, i el faquir Se-bhas (José Corbacho). També hi van col·laborar el Fermí Fernàndez i el Sergi Mas.

## Convidats

Pel programa han passat com a convidats Peter Gabriel Terenci Moix, Joaquín Sabina, Verónica Forqué, Pepe Rubianes, Joan Barril, Luz Casal, Àlex Corretja, Javier Cámara, Gabino Diego, Miguel Gila, Almudena Grandes, Bigas Luna, Eduardo Noriega, Carmen Alborch, Ariadna Gil, Àngels Gonyalons, Marisa Paredes, Francisco Rabal, Fangoria, Santiago Segura, Abel Folk, Pedro Almodóvar, Imanol Arias, David Trueba, Antonio Banderas i Mikel Erentxun.

## Premis

* Premis Ondas 2000 al millor programa d'entreteniment
* Premis Turia 2000 al millor presentador de televisió (Andreu Buenafuente)

## Referències

* ↑ Com va néixer el Paco de 'La cosa nostra'? Santi Millán n'explica els detalls, elnacional.cat, 11 de març de 2019
* ↑ Vint anys dels personatges que van fer mítica "La cosa nostra", ccma.cat
* ↑ «Pàgina web oficial dels Premis Ondas». Arxivat de l'original el 2019-06-26. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ La 'Turia' premia a Buenafuente, Juan Diego y Ana Fernández, El País, 23 de juny de 2000

## Enllaços externs

* La cosa nostra a ccma.cat
# Gustav Schäfer

Gustav Klaus Wolfgang Schäfer (Magdeburg, 8 de setembre de 1988) és el bateria del grup de música alemany Tokio Hotel.

## Biografia

Gustav va créixer a Magdeburg amb els seus pares i germana gran. Va començar a tocar la bateria a l'edat de cinc anys, ja que els seus pares van notar que tenia talent per al ritme i el van inscriure a una escola de percussió. La bateria era una manera d'escapar-se de la realitat, ja que a l'escola ho passava malament per la seva alçada, que era molt baixa. L'any 2001, Gustav va conèixer Bill i Tom Kaulitz, que actuaven des dels nou anys en petits concerts. Gustav diu: "Quan vaig veure en Bill i en Tom, tocant i cantant, de seguida em vaig adonar que el meu futur era amb ells". Gustav era amic de Georg Listing, ja que anava amb ell al conservatori, i poc temps després els quatre van formar Devilish, amb Bill com a cantant, Tom com a guitarrista, Georg com a baixista i ell com a bateria. De seguida van signar un contracte amb la discogràfica Universal Music, i van canviar el nom del grup a Tokio Hotel.

## Estil

Gustav és molt tímid i reservat, i l'èxit de la banda no l'ha canviat gens. Les seves bandes preferides són Metallica, Foo Fighters, Slipknot, System of a Down i Nickelback.

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.bill-kaulitz.fr Arxivat 2020-09-27 a Wayback Machine. RUBRIQUE BIOGRAPHIE GUSTAV
* ↑ http://www.bill-kaulitz.fr Arxivat 2020-09-27 a Wayback Machine. RUBRIQUE BIOGRAPHIE GROUPE
# Solanillos del Extremo

Solanillos del Extremo és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 101 | 127 | 126 | 122 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Gobius bontii

Gobius bontii és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bazaruto (Moçambic) fins a l'Índia i l'oest del Pacífic de clima tropical.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Trofeu Laigueglia 2022

El Trofeu Laigueglia 2022 va ser la 59a edició del Trofeu Laigueglia. Es disputà el 2 de març de 2022 sobre un recorregut de 202 km amb sortida i arribada a Laigueglia, a la Ligúria. La cursa formava part de l'UCI ProSeries amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou l'eslovè Jan Polanc (UAE Team Emirates) que s'imposà als seus companys d'equip Juan Ayuso i Alessandro Covi, segon i tercer respectivament.

## Equips

L'organització convidà a 25 equips a prendre part en aquesta cursa: vuit de categoria WorldTeams, set de categoria ProTeam, vuit equips continentals i una selecció nacional.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Ayuso, segundo en el Trofeo Laigueglia en la victoria de Polanc» (en castellà), 02-03-2022. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Participants a procyclingstats.com

## Enllaços externs

* Trofeu Laigueglia 2022 - Lloc web oficial
# Korubo

El korubo és una llengua indígena no classificada, parlada pels korubos, un petit grup ètnic no contactat efectivament fins a 1996. Els korubo viuen a la terra indígena de la Vall del Yavarí a l'extrem occidental de l'estat de l'Amazones (Brasil) i s'ha estimat el seu número en uns 150 (1996), encara que altres fonts els elevaven a 400 à 500 Donada la seva ubicació geogràfica i altres evidències s'ha suggerit que el korubo, podria ser una llengües pano i fins i tot una variant del marubo. Té dos dialectesl, el korubo pròpiament dit i el chankueshbo (Fleck 2013).

## Fonologia

El korubo té 6 vocals: /a, e, i, ɨ, o, u/.
Consonants :
| | Bilabial | Alveolar | Alveolar | Post- alveolar | Palatal | Velar | Velar |
| | Bilabial | plana | lateral | Post- alveolar | Palatal | plain | labialitzada |
| Oclusiva | p | t | | | | k | kʷ |
| Africada | | t͡s | | t͡ʃ | | | |
| Fricativa | β | s | ɬ | ʃ | | | |
| Nasal | m | n | | | | | |
| Aproximant | | | | | j | | w |

## Referències

* ↑ de Aguiar, 2007, art. cité
* ↑ «SAPhon – South American Phonological Inventories» (en anglès).

## Bibliografia

* (anglès) de Aguiar, Maria S., The Brazilian Panoan Languages, in Language Endangerment and Endangered Languages, Leo Wetzels (Éd.), Indigenous Languages of Latin America 5, Leyde, CNWS Publications, 2007 ISBN 978-90-5789-154-0
# La ciudad no es para mí

La ciudad no es para mí és una pel·lícula espanyola de 1966 dirigida per Pedro Lazaga, protagonitzada per Paco Martínez Soria i basada en l'obra de teatre homònima escrita per Fernando Ángel Lozano, pseudònim de Fernando Lázaro Carreter. Va ser gran èxit de públic i va suposar el gran llançament al cinema de Martínez Soria, que ja era un dels actors més aplaudits i cotitzats en el teatre espanyol.

## Obra teatral

El guió de la pel·lícula està basat en l'obra teatral homònima escrita per Fernando Lázaro Carreter, sota el pseudònim Fernando Ángel Lozano, estrenada el 13 de juny de 1962 en el teatre principal de Palència; el 23 d'agost de 1962 en el teatre Talía de Barcelona; i el 6 de febrer de 1963 en el teatre Eslava de Madrid amb el següent repartiment:
* Luchy (Milagros Pérez De León)
* Filo (Pepita Otero)
* Carolina (Asunción Montijano)
* Genoveva (María Teresa Panal)
* Belén (Nuria Carresi)
* Agustín Valverde (Paco Martínez Soria)
* Gusti Valverde (Alberto Sola)
* El cura (Germán Algora)
* Roque (Felipe Valdés)
* Ricardo (Luis Zorita)
* Venancio (Manuel Cuevas)
* Gogo (Manolo Garco)
L'obra va aconseguir un gran èxit en la cartellera barcelonina, arribant a les 3.000 representacions. Era interpretada per Paco Martínez Soria, que també seria el protagonista de la versió cinematogràfica.

## Argument

Agustín Valverde (Paco Martínez Soria) és natural d'un poblet de la comarca de Campo Romanos anomenat Calacierva. Mai ha sortit del seu poble i un dia decideix visitar al seu fill Agustín (Eduardo Fajardo), que viu a Madrid, treballa de metge i té una filla. El pare arriba a ser una molèstia per al seu fill i la seva família, ja que s'alternen amb l'alta societat i, encara que sincer i excessivament disposat a ajudar, el seu comportament no acaba de resultar adequat per a aquests ambients.

## Recepció

Pedro Masó, productor de la pel·lícula, va gastar cinc milions de pessetes en la seva producció i mantenia molts dubtes sobre la recuperació de la seva inversió abans de la seva estrena. Davant la preocupació, l'actor Martínez Soria, més segur del seu triomf, es va oferir a pagar-li la quantitat invertida per a quedar-se amb els drets. La pel·lícula va ser un èxit clamorós de públic que la va convertir en el llargmetratge espanyol més vist de la dècada dels seixanta, amb gairebé 4,3 milions d'espectadors i una recaptació de més de 73 milions de pessetes (438.786,30 €), convertint-se en una de les pel·lícules amb més espectadors de la història del cinema espanyol.
L'actor Paco Martínez Soria va obtenir el Fotogramas de Plata al millor intèrpret de cinema espanyol de 1966 per aquesta pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Todo sobre Paco Martínez Soria». [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ «OBRAS DE TEATRO DE PACO MARTINEZ SORIA». [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ El pueblo ¿Un paraiso? Arxivat 2019-04-04 a Wayback Machine. — Artículo de Alejandra Juno en El Correo Gallego
* ↑ Martín Rodrigo, Héctor. «’La ciudad no es para mí’ (Pedro Lazaga, 1966) El gran triunfo del humor baturro», 24-02-2015. [Consulta: 1r gener 2017].
# La Flamme merveilleuse

La Flamme merveilleuse és un curtmetratge mut francès del 1903 dirigit per Georges Méliès. Va ser venut per la Star Film Company de Méliès i té el número 472 als seus catàlegs.

## Argument

Un mag entra davant d'un elaborat teló de fons en perspectiva forçada, i comença a fer trucs amb un mocador que s'expandeix màgicament. D'ella surt un criat amb lliurea, que ajuda el mag a muntar cortines i un pedestal. Del pedestal surt una gran flama, que, ventilada, es converteix en una dona. Mentre la criada admira la dona, aquesta desapareix. El mag torna, persegueix el criat, però després ell mateix desapareix mentre s'asseu. La seva cadira comença a rodar per si mateixa abans de la reaparició triomfal del mag. Fa desaparèixer el criat en una bufada de fum i balla alegrement.

## Producció

Méliès interpreta el mag a la pel·lícula, que utilitza escamoteigs, exposició múltiples i fosa per les seves il·lusions. Méliès va reutilitzar el teló de fons a la seva pel·lícula Le Sorcier, feta poc després.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 345, ISBN 9782732437323
* ↑ Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 131–32, ISBN 2903053073

## Enllaços externs

* La Flamme merveilleuse a YouTube
# Laosià

* Aquest article tracta sobre l'idioma. Vegeu-ne altres significats a «Lao».
El laosià o lao (pʰaːsaː laːw) és una llengua tonal de la família tai-kadai. És la llengua oficial de Laos, i també és parlat al nord-est de Tailàndia, a la regió d'Isaan. El laosià d'aquesta regió se sol considerar una llengua independent, l'idioma Isaan. A més de ser la llengua primària dels habitants de Laos, és la llengua secundària de molts grups ètnics de Laos i Isaan. El laosià és escrit, igual que els altres idiomes de la mateixa família, en escriptura abugida. Com que no hi ha reguladors oficials, tampoc hi ha dialecte estàndard, però de facto el dialecte de Vientiane ha esdevingut estàndard.

## Pronoms

Les frases informals sovint manquen de pronoms, i aquests són substituïts per sobrenoms o termes parentius, depenent de la confiança entre els dos emissors. A més, els pronoms canvien depenent de amb qui es parla, des de termes solemnes a termes vulgars. Com més formal és la conversa, menys pronoms es deixen i més pronoms formals s'utilitzen. Els pronoms es poden pluralitzar afegint ພວກ (pʰuak) davant el pronom, per exemple ພວກເຈົ້າ (pʰuak jao) significa "vosaltres", és a dir, tu en plural.
L'edat i l'estatus són importants en l'ús de determinació. Els noms dels nens i les nenes són prefixats per ບັກ (bak) i ອີ (i), respectivament. Els noms de les persones velles es prefixen amb ອ້າຍ (ai) si és un home i ແອື້ອຍ (èw) si és una dona.
| Pronom | Alfabet llatí | AFI | Significat |
| ຂ້ອຍ | khoy | kʰɔːj | jo (informal, general) |
| ຂ້ານ້ອຍ | khanoy | kʰaːnɔːj | jo (formal) |
| ເຮົາ | hao | haw | nosaltres, nostre |
| ເຈົ້າ | chao | tɕaw | tu (general) |
| ທ່ານ | thaan | tʰaːn | tu (molt formal) |
| ເຂົາ | khao | kʰao | ell, ella, seu (formal, general) |
| ລາວ | lao | law | ell, ella, seu (molt informal) |
| ເພິ່ນ | peun | pʰɤn | ell, ella, seu (molt formal) |
| ມັນ | man | man | per designar una cosa, un animal (molt rude si s'utilitza en una persona) |

## Noms

Els noms no tenen ni gènere ni declinacions, simplement poden ser singulars o plurals. Tampoc no es marquen amb articles definits o indefinits. Els classificadors solen utilitzar-se per comptar objectes; en lloc de dir 'dos gossos' dirien 'gos dos'.

## Enllaços externs

* Informació sobre Laosià a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “lao” (anglès)

## Referències

* ↑ Pla Ortí, Jordi. Laos. Una guía cultural (en castellà), maig de 2018, p. 248. ISBN 9788409011858.
# Laouamra

Laouamra (en àrab العوامرة, al-ʿWāmra; en amazic ⵍⵄⵡⴰⵎⵔⴰ) és una comuna rural de la província de Larraix, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 40.605 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Laomedont de Mitilene

Laomedont de Mitilene (grec antic: Λαομέδων, llatí: Laomedon), fill de Làric, fou un general d'Alexandre el Gran que ja servia al príncep quan el seu pare Filip II de Macedònia encara era viu. Filip el va desterrar juntament amb el seu germà Erigi, Ptolemeu, Nearc i altres, acusats de prendre part en les intrigues del príncep, segons que diu Flavi Arrià.
Quan Alexandre va pujar al tron van ser cridats immediatament i el rei els va donar els màxims honors. Laomedont va acompanyar a Alexandre a Àsia, i com que parlava persa va ser nomenat l'encarregat dels presoners.
No és esmentat durant les batalles d'Alexandre, però segurament devia tenir un paper destacat perquè, a la mort del rei, va obtenir la satrapia de Síria, que va conservar a la segona divisió de Triparadisos. Una mica després Ptolemeu I Soter d'Egipte, el seu poderós veí, va oferir a Laomedont la compra de Celesíria i Fenícia, però el sàtrapa ho va rebutjar. Llavors Ptolemeu va enviar a Nicànor amb un exèrcit i Laomedont no va poder oferir cap resistència seriosa i va ser fet presoner i enviat a Egipte.
Allí es va poder escapar i es va reunir amb Alcetes a Pisídia, i va participar junt amb Alcetes, Àtal i els altres partidaris sobrevivents de Perdicas d'Orèstia, en la lluita contra Antígon el Borni. La seva sort en la derrota final l'any 320 aC no l'esmenta cap historiador.

## Referències

* ↑ Laomedon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 720
# La Salle (desambiguació)

«La Salle o Lasalle» té aquests significats:

## Toponímia

* França:
** La Salle-Prunet, municipi del departament francès de la Losera (Llenguadoc-Rosselló)
** La Salle (Saona i Loira), municipi del departament francès de Saona i Loira (Borgonya)
** La Salle (Vosges), municipi del departament francès de Vosges (Lorena)
** La Salle-de-Vihiers, municipi del departament francès de Maine i Loira (País del Loira)
** La Salle-en-Beaumont, municipi del departament francès d'Isèra (Roine-Alps)
** La Salle-et-Chapelle-Aubry, municipi del departament francès de Maine i Loira (País del Loira)
** Lasalle (Gard), municipi del departament francès de Gard (Llenguadoc-Rosselló)
* Estats Units d'Amèrica:
** La Salle (Colorado), municipi estatunidenc
** La Salle (Illinois), municipi estatunidenc
** La Salle (Minnesota), municipi estatunidenc
* Itàlia: La Salle (Vall d'Aosta), municipi italià de la Vall d'Aosta

## Biografies

* Eriq La Salle (n. 1962), actor i director de cinema estatunidenc
* Ferdinand Lassalle (1825–1864), advocat i polític socialista alemany
* Gadifer de la Salle (1340–1415), militar i explorador francès
* Jean Lassalle (baríton) (1847–1909), baríton francès
* Joan Baptista de La Salle (1651–1719), sacerdot i pedagog francès, fundador de la congregació Germans de les Escoles Cristianes de La Salle
* René Robert Cavelier de La Salle (1643–1687), explorador i clergue francès

## Miscel·lània

* Germans de les Escoles Cristianes de La Salle, institut religiós fundat el 1682 per Joan Baptista de La Salle
** La Salle Campus Barcelona, un dels campus de la Universitat Ramon Llull (Barcelona)
* Adrien-Nicolas Piédefer, marquès de La Salle
# Homestead (unitat de mesura)

El homestead és una antiga unitat de superfície del sistema anglosaxó. En 1862 es va aprovar als Estats Units la llei de homestead va establir un procés d'adquisició de propietat per a territoris no colonitzats de tres fases: Qualsevol ciutadà que mai hagués lluitat contra el Govern dels Estats Units podria presentar una sol·licitud i reclamar 160 acres (64,7497027584 hm² hectòmetres quadrats) de terres del Govern. Durant els següents cinc anys, el granger havia de viure a la terra i millorar-la mitjançant la construcció d'un habitatge de 12 per 14 peus i la producció de cultius. Després de cinc anys, el granger podia reclamar l'escriptura de propietat mitjançant la presentació d'una prova de residència, i les millores necessàries a l'oficina local de la terra. La llei es va derogar en 1976.

## Referències

* ↑ «http://www.archives.gov/education/lessons/homestead-act/» (en anglès). archives.gov. [Consulta: 4 novembre 2013].