OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Epigonus occidentalis

Epigonus occidentalis és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* 7 espines i 10 radis tous a l'aleta dorsal.
* Espines operculars ben desenvolupades.
* La distància entre l'obertura anal i el començament de l'aleta anal és entre un 41 i un 55% de la distància entre la base de l'aleta pelviana i l'orifici anal.

## Hàbitat

És un peix marí, mesobentònic-pelàgic i batidemersal que viu entre 360 i 735 m de fondària sobre el fons marí principalment.

## Distribució geogràfica

Es troba al golf de Mèxic i el mar Carib.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Indice d'ittiologia siciliana; ossia, catalogo metodico dei nomi latini, italiani, e siciliani dei pesci, che si rinvengono in Sicilia disposti secondo un metodo naturale e seguito da un appendice che contiene la descrizione de alcuni nuovi pesci sicilian. Messina. Indice Ittiol. Sicil. . 1-70.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Goode, G. B. & Bean, T. H., 1896. Oceanic ichthyology, a treatise on the deep-sea and pelagic fishes of the world, based chiefly upon the collections made by the steamers Blake, Albatross, and Fish Hawk in the northwestern Atlantic, with an atlas containing 417 figures. Special Bulletin U. S. National Museum Núm. 2: Text: i-xxxv + 1-26 + 1-553, Atlas: i-xxiii, 1-26, 123 pls.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Abràmov, A.A., 1992. Species composition and distribution of Epigonus (Epigonidae) in the world ocean. J. Ichthyol. 32(5):94-108.
* ↑ Abràmov, A.A., 1992.
* ↑ Bernardes, R.Á., J.L. de Figueiredo, A.R. Rodrigues, L.G. Fischer, C.M. Vooren, M. Haimovici i C.L.D.B. Rossi-Wongtschowski, 2005. Peixes de Zona Econômica Exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: Levantamento com armadilhas, pargueiras e rede de arrasto de fundo. São Paulo: Editora da Universidade de São Paulo. 295 p.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A: Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington DC i Londres. 253 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Enganyapastors trident

Hydropsalis climacocerca és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos de ribera i altres formacions forestals del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana, est de l'Equador i del Perú, nord de Bolívia i Brasil amazònic.
# Enganys

Enganys (títol original: Frauds) és una pel·lícula australiana dirigida per Stephan Elliott, estrenada l'any 1993. Ha estat doblada al català.

## Argument

Jonathan Wheats i el seu millor amic Michael Allen organitzen per divertir-se un fals robatori amb assalt de la casa dels Wheats. Beth, la dona de Jonathan, els sorprèn i mata Michael amb una ballesta. És exculpada pel tribunal, que conclou una mort accidental, mentre que Jonathan fa una falsa declaració de robatori. La companyia d'assegurances envia llavors l'excèntric i manipulador investigador Roland Copping. Aquest últim sospita ràpidament que la parella busca enganyar-lo.

## Repartiment

* Phil Collins: Roland Copping
* Hugo Weaving: Jonathan Wheats
* Josephine Byrnes: Beth Wheats
* Peter Mochrie: Michael Allen
* Helen O'Connor: Margaret
* Rebel Penfold-Russell: la mare
* Colleen Clifford: Mrs. Waterson
* Nicholas Hammond: l'inspector Simms

## Premis i nominacions

El film va estar projectat en competició al Festival de Canes així com al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya el 1993. Va assolir el Corb d'or al Festival internacional de cinema fantàstic de Brussel·les el 1994.

## Referències

* ↑ «Enganys». esadir.cat.
* ↑ «Frauds». IMDb.
* ↑ Frauds a festival-cannes.com
* ↑ (anglès) Frauds Awards/ Enganys a Internet Movie Database (anglès) a IMDb
# Ernst Bessey

Ernst Athearn Bessey (1877-1957) va ser un botànic i micòleg estatunidenc que va ser professor de micologia i botànica a la Universitat de l'Estat de Michigan. Ell era fill del botànic, Charles Edwin Bessey.
Bessey es va traslladar a Alemanya on va preparar el seu doctorat a la Universitat de Halle sota la supervisió de Georg Klebs. Després de graduar-se el 1904 va explorar agrícolament pel United States Department of Agriculture (USDA), Rússia, l'Àsia central i Algèria. A la seva tornada als Estats Units treballà per l'USDA i la Universitat de l'Estat d'Indiana fins a traslladar-se a la Michigan State University el 1910.
Bessey va ser membre fundador de la Mycological Society of America i la va presidir el 1941.
Ernst Bessey Hall de la Michigan State University rep el seu nom.

## Referències

* Barnett, H. L. «Ernst Athearn Bessey». Mycologia, 50, 1, 1958, pàg. 1–5.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Escoles públiques del Pla de Llerona

Les Escoles públiques del Pla de Llerona és una obra del municipi de les Franqueses del Vallès (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rectangular de planta baixa. Presenta grans finestres a les quatre cares, al damunt de cada obertura hi ha un fals arc sobreposat fet de totxo vist, que té només funció decorativa. Hi ha una franja horitzontal que dona la volta a tot l'edifici i només s'interromp a les obertures, fet de totxo vermells a les cantoneres. En una de les cares s'obre una porta rectangular coberta per un porxo limitat lateralment per dos pilars, i cobert a tres vessants. A la base hi ha una mena de pòdium fet paredat que contrasta amb la resta de mur pintat de color blanc. Teulada està coberta a quatre vessants.

## Història

Les escoles es van construir l'any 1932 sota la direcció de l'arquitecte Manuel Raspall. Aquestes escoles tenen un gran similitud amb les de Marata, del mateix arquitecte i que repeteix els mateixos elements decoratius. Actualment, ambdues, estan en desús. Bohigas ha establert un subperíode dins el modernisme de Raspall, que ell anomena "barroquisme acadèmic" situat entre els anys 1921-1934. Pren aquest nom perquè pensa que Raspall retorna a formes barroc popular d'ornamentació plana, trets que es repeteixen en aquesta obra. És per aquesta raó que pensen que és més apropiat denominar l'obra com Bohigas i no com a modernisme.

## Referències

* 1 2 «Escoles públiques del Pla de Llerona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Església parroquial de la Nativitat (Lludient)

L'Església Parroquial de la Nativitat de Mare de Déu de Lludient, a la comarca de l'Alt Millars, no ha de confondre's amb l'Església de la Nativitat, que és l'altre nom amb el qual es coneix a l'antiga Església del poble, que és una església fortificada del segle xv i que està catalogada com Bé d'Interès Cultural, i en la qual no es realitza cap culte. L'església parroquial, la que sí que és un lloc de culte, també té per advocació la Nativitat de la Verge, però és un temple datat del segle xviii i la catalogació del qual és de Bé de Rellevància Local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi 12.08.073-005
L'església se situa al nucli poblacional, al carrer General Aranda 5, i pertany a la Diòcesi de Sogorb-Castelló, en concret a l'arxiprestat 14 conegut com a Sant Vicent Ferrer, amb seu a Llucena.
L'edifici es complementa amb la presència d'una torre campanar construïda en estil barroc, sense rematada, en el qual un dels seus cossos està destinat a la ubicació de les campanes. Les campanes són dues, la més antiga, datada de 1776 té per nom Sant Pere Màrtir, un diàmetre de 82 centímetres i un pes de 319 quilograms. Mentre, Emilia, la campana més recent, està datada de 1952, presenta un diàmetre de 70 centímetres i un pes de 199 quilograms.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/parroquias/PaginaParroquia.php?idparroquia=100 Arxivat 2015-12-26 a Wayback Machine.
* ↑ http://campaners.com/php/campanar.php?numer=580
# Ernie McCoy

Ernie McCoy (Ernest Musser. Reading (Pennsilvània), 19 de febrer del 1921 - 4 de febrer de 2001) va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques.
McCoy va córrer a la Champ Car a les temporades 1953-1954 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis d'aquests anys. Va morir el 4 de febrer del 2001.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1953 | 12 | 20 | 135.926 | 22 | 8 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1954 | 32 | 20 | 138.419 | 16 | 16 | 194 | 0 | A 6 voltes |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 394 | 0 | |
| Curses | 2 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 1 |
| Retirades | 0 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Ernie McCoy va participar en 2 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1953.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 2
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0

## Bibliografia

* Rick Popely, L. Spencer Riggs: Indianapolis 500 Chronicle. Publications International Ltd., Lincolnwood IL 1998, ISBN 0-7853-2798-3.

## Referències

* ↑ WFNI. The Talk of Gasoline Alley, May 11, 2015. « »
* ↑ Ernie McCoy al web de champcarstats
* ↑ Ernie McCoy a espn.co.uk
# Estadi de Daegu

L'Estadi de Daegu (en anglès: Daegu Stadium), antigament conegut com a Estadi de la Copa del Món de Daegu (대구월드컵경기장 en hangul, 大邱綜合競技場 en hanja, Daegu World Cup Stadium en anglès), així com Blue Arc, és un estadi multifuncional ubicat en la ciutat metropolitana de Daegu (en hangul: 대구 광역시 Daegu Gwangyeoksi), capital de la província de Gyeongsang del Nord a Corea del Sud.
És l'estadi on juga de local el Daegu FC en la K-League i un dels estadis on es va disputar la Copa del Món de futbol 2002, jugant-se quatre partits, tres de la primera fase i una semifinal. També s'hi va celebrar la Universiada de 2003.

## Referències

* ↑ World Stadiums Daegu Stadium Arxivat 2009-01-27 a Wayback Machine. Retrieved 2011-10-12
* ↑ «World Cup 2002». rsssf.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ 22nd SUMMER UNIVERSIADE Arxivat 2011-08-14 a Wayback Machine. Retrieved 2011-10-12
# Estany Gelat

Estany Gelat és el nom dels següents llocs:

## Vegeu també

* Estanys Gelats
# Eumeu

Eumeu (Eumaeus, Εὔμαιος) fou, segons Homer a l'Odissea, el porquer d'Odisseu, que s'havia mantingut fidel al seu senyor, i que, a les possessions que aquest tenia a Ítaca s'esforçava tant com podia per conservar els seus béns. Era fill de Ctesi, rei de l'illa de Siros, una de les Cíclades. Quan encara era nen, va ser confiat a una esclava fenícia que estava d'acord amb uns pirates, i va raptar el nen i el va vendre com a esclau a Laertes, el pare d'Odisseu. Quan aquest tornà a Ítaca, seguint el consell d'Atena va a trobar primer Eumeu, que li serveix d'intermediari per a "reconquerir" el seu palau. Eumeu és el primer a rebre'l i l'introdueix entre els pretendents disfressat de pidolaire.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 184. ISBN 9788496061972.
# Explosiu plàstic

L'explosiu plàstic és una forma sòlida de material explosiu suau i modelable a mà. Dins del camp de l'enginyeria d'explosius, els explosius plàstics també es coneixen com a explosius de massilla o blasts.
Els explosius plàstics són especialment adequats per a la demolició explosiva. Els explosius plàstics comuns inclouen Semtex i C-4. El primer explosiu plàstic fabricat va ser el gelignita l'any 1875, inventat per Alfred Nobel.

## Ús

Els explosius plàstics són especialment adequats per a la demolició explosiva d'obstacles i fortificacions per part d'enginyers, enginyers de combat i delinqüents, ja que es pot modelar fàcilment per agafar les millors formes per trencar les estructures i tenen una velocitat de detonació i densitat prou alta per a treballs amb metall.
En general, no s'utilitzen per a l'explosió normal, ja que solen ser significativament més cars que altres materials que funcionen igual de bé. Un ús comercial comú dels explosius plàstics és per a l'enduriment de l'acer amb alt percentatge de manganès, un material que s'utilitza normalment per a components de ferrocarril i instruments d'excavació de terra.
Un altre us d’aquest tipus d’explosiu es a l'armadura reactiva dels tancs. Es col·loca l’explosiu plàstic entre dues plaques d'acer. Quan la munició antitanc amb càrrega d'alt explosiu perfora la placa exterior d'acer fa detonar l'explosiu plàstic. Això interromp l'energia cinètica del projectil i protegeix el tanc.

## Referències

* ↑ Cooper, Paul W. «Chapter 4: Use forms of explosives». A: Explosives Engineering. Wiley-VCH, 1996, p. 51–66. ISBN 0-471-18636-8.
* ↑ Explosive Hardening, PA&E, Inc.
* ↑ Ledgard, Jared. «Introduction to Explosives». A: A Soldiers Handbook, Volume 1: Explosives Operations, 2007.
# Estilbita-Na

L'estilbita-Na és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al subgrup de l'estilbita, dins de les zeolites.

## Característiques

L'estilbita-Na és un silicat de fórmula química (Na,Ca,K)$_{6-7}$[Al₈Si$_{28}$O$_{72}$]·nH₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estilbita-Na pertany a «09.GE - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de tetraedres de T$_{10}$O$_{20}$» juntament amb els següents minerals: clinoptilolita-Ca, clinoptilolita-K, clinoptilolita-Na, heulandita-Ca, heulandita-K, heulandita-Na, heulandita-Sr, heulandita-Ba, estilbita-Ca, barrerita, stel·lerita, brewsterita-Ba i brewsterita-Sr.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Cap de Pula, a la província de Cagliari, Sardenya (Itàlia). També ha estat descrita posteriorment en diversos indrets d'Itàlia, Austràlia, Alemanya, l'Índia, el Japó, Mèxic i als estats nord-americans d'Alaska, Pennsilvània, Utah i Washington.

## Referències

* ↑ «Stilbite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2018].
# Etna (ciutat)

Etna (grec antic: Αἰ̈τνη, llatí: Aetna) era una ciutat de Sicília al peu de la muntanya del mateix nom.
Antigament era poblada pels sículs, i anomenada Inessa (Ἴνησσα, segons Tucídides i Estrabó) o Inessum (Ἴνησσον, segons Esteve de Bizanci). En un temps va pertànyer al tirà Hieró I però a la seva mort, la colònia de Catana, que ell havia establert, va ser atacada i els colons es van establir a Inessa i li van donar el nom d'Etna (Aetna).
Els siracusans la van ocupar i hi van establir una forta guarnició. Atacada pels atenencs dirigits per Laques l'any 426 aC no la van poder conquerir. Durant la gran expedició dels atenencs, Etna i Hibla es van mantenir lleials a Siracusa i van ser assolades per les naus atenenques.
Els cavallers que es van oposar al tirà Dionís el Vell, es van refugiar a Etna, que Dionís va ocupar l'any 403 aC i hi va establir un cos de mercenaris de Campània que abans havia establert a Catània (Catana). Es va mantenir fidel a Dionís després de les defeccions dels seus aliats durant la invasió cartaginesa del 396 aC i encara els pertanyia el 339 aC quan Timoleó la va ocupar i va massacrar els mercenaris.
No se'n torna a parlar fins a temps de Ciceró que l'esmenta com a ciutat important, un municipi romà que produïa una gran quantitat de blat. Els seus ciutadans van patir de forma molt greu les exaccions de Verres. La citen Plini el Vell, i Claudi Ptolemeu, i es troba a l'Itinerari d'Antoní i a la Taula de Peutinger, però es desconeix la seva sort posterior i la data de la seva desaparició.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aetna». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 desembre 2022].
# Eugène Rouché

Eugène Rouché (1832-1910) va ser un matemàtic francès, conegut per haver establert la condició d'existència de solucions d'un sistema d'equacions lineals.

## Vida i Obra

Rouché va estudiar a l'École Polytechnique i va ser professor de matemàtiques al Lycée Charlemagne i al Conservatoire des Arts et Métiers de París. També va ser examinador de l'École Polytechnique. Va ser el pare de Jacques Rouché, conegut mecenes de músics (entre ells Enric Granados) i director de la Ópera de París durant trenta anys (1914-1944).
Rouché és recordat pels seus llibres de text de matemàtiques, sobre tot pel tractat de geometria, escrit amb Charles de Comberouse, que va esdevenir un dels tractats més populars de geometria.
També se'l coneix per dos teoremes que porten el seu nom:
* El Teorema de Rouché sobre funcions holomorfes.
* I el conegut com Teorema de Rouché-Frobenius, sobre sistemes lineals d'aquacions, tot i que aquest nom (posat per Julio Rey Pastor) només és d'ús comú entre les matemàtics castellà-parlants, essent conegut en altres indrets com teorema de Kronecker–Capelli, de Rouché-Capelli o de Rouché-Fontené.

## Referències

* ↑ Assude, 1999-2000, p. 12.
* ↑ Company i Manciñeiras, 2000, p. 80.
* ↑ Castellet, 1994, p. 27.
* ↑ Alvarez Polo i Español Gonzàlez, 2010, p. x.

## Bibliografia

* Alvarez Polo, Yolima; Español Gonzàlez, Luis «Algoritmos algebraicos lineales en el primer libro de texto (1917) de Julio Rey Pastor» (en (castellà)). Llull, Vol. 35, Num. 75, 2010, pàg. 13-36. ISSN: 0210-8615.
* Assude, Teresa «Éléments pour un analyse écologique des textes mathématiques» (en (francès)). Publications de l'Institut de Recherche Mathématique de Rennes, Fasc. 3, Num. 2, 1999-2000, pàg. 1-22.
* Castellet, Manuel. Introducció a la topologia algebraica. Universitat Autònoma de Barcelona, 1994. ISBN 84-490-0206-0.
* Company, Ximo; Manciñeiras, Loli. Libri Testes Temporum. Universitat de Lleida, 2000. ISBN 978-84-8409-845-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Eugène Rouché» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Federació Capverdiana de futbol

La Federació Capverdiana de futbol de Cap Verd (oficialment, Federação Cabo-Verdiana de Futebol) és l'organisme rector de futbol al país africà de Cap Verd. Està afiliada a la Confederació Africana de Futbol i el seu president és Victor Osório.

## Referències

* ↑ «Victor Osório toma posse como Presidente da FCF» (en portugués). Oceanpress, 17-04-2015 [Consulta: 20 abril 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina de Cap Verd en la FIFA Arxivat 2016-06-27 a Wayback Machine.
# Eugénie Martinet

Eugénie Martinet (Aosta, 2 de novembre de 1896 - Aosta, 23 de gener de 1983) fou una poeta valldostana en arpità. Era neta de Jules Martinet, antic alcalde d'Aosta. La seva llengua de relació familiar era el francès, i fou educada en italià, però aviat es va interessar per l'arpità. Estudià a les universitats de Milà i Torí. En aquesta última, hi conegué Antonio Gramsci i Riccardo Bauer. I a casa de la seva germana Dora, des del 1924, hi freqüentaven Umberto Saba, Eugenio Montale, Carlo Emilio Gadda, Elio Vittorini, Lalla Romano, Ferruccio Parri, Nilde Iotti i Palmiro Togliatti. El seu marit fou mobilitzat durant la guerra i el seu fill gran va lluitar amb els partisans. Després de la guerra, es dedicà a la poesia arpitana.

## Obres

   * Primo dono, tip. Balzaretti, Milano, 1925.
   * Al piccolo Giulio, 1929.
   * La Dzouére entzarmaie, ed. Convivio letterario, Milano, 1935.
   * Se vuoi ti guido io, Itla, Aosta, 1957.
   * Meison de berrio, meison de glliese, Il nuovo cracas, Roma, 1964.
   * Col·laboracions en nombroses revistes, de les quals:
      * Il convivio letterario - Milano.
      * Il lavoro - Genova.
      * Le mont blanc - Aosta.
      * Lo partisan - Aosta.
      * Ij brandë - Torino.
      * Armanach Piemontèis - Torí.
      * Le flambeau - Aosta.
      * El tòr - Roma.
      * L'appollo buongustaio - Roma.
      * Fiore della poesia dialettale - Roma.
      * A.R.C. - Udine.

## Enllaços externs

* Italian Dialect Poetry Arxivat 2008-03-13 a Wayback Machine..
# Fames

Fames és la personificació de la fam en la mitologia romana. És l'equivalent de Limos a la mitologia grega.
Ovidi la representa com una dona amb la boca oberta, prima i mal vestida, que s'amagava en un desert gelat a la Regió d'Escítia. Segons Virgili, s'estava a les portes de l'inframón, amb Orc i altres divinitats negatives. En un altre mite, Ceres, la deessa de l'agricultura, demana a Fames de castigar Erisícton.

## Referències

* ↑ Ovidi, Les Metamorfosis 8, versos 788 ss.
* ↑ Virgili, Eneida 6, 276.
Viccionari
# Federació de Futbol de la Copa del Golf Aràbic

La Federació de Futbol de la Copa del Golf Aràbic, també coneguda per les sigles AGCFF (en àrab: إتحاد كأس الخليج العربي لكرة القدم, en anglès: Arab Gulf Cup Football Federation), és l'òrgan de govern del futbol de vuit federacions de la regió del Golf Aràbic. Set d'aquestes associacions són a la península aràbiga: Bahrain, Kuwait, Oman, Qatar, Aràbia Saudita, Emirats Àrabs Units i la República del Iemen. La vuitena associació és la d'Iraq. A excepció del Iemen, tots aquests països tenen costa amb el golf aràbic, també conegut com a golf pèrsic.
Va ser creada el maig de 2016 a Doha, la capital de Qatar, amb el nom de Federació de Futbol del Golf Aràbic (en anglès: Arabian Gulf Football Federation).
El xeic de Qatar, Hamad Bin Khalifa Bin Ahmed Al Thani, va ser nomenat primer president i la federació va ser rebatejada amb el nom actual per tal de reflectir la competició més antiga de la regió: la Copa del Golf Aràbic.
La Copa del Golf Aràbic se celebra cada any a partir de 2017 i està previst que, a partir de 2020, l'AGCFF organitzi diverses competicions nacionals de clubs i una Copa del Golf Aràbic Femenina.

## Membres de l'AGCFF

| Pais | Federació | Afiliació |
| Bahrain | Associació de Futbol de Bahrain | 2016 |
| Iraq | Associació Iraquiana de Futbol | 2016 |
| Kuwait | Associació de Futbol de Kuwait | 2016 |
| Oman | Associació de Futbol d'Oman | 2016 |
| Qatar | Associació de Futbol de Qatar | 2016 |
| Aràbia Saudita | Federació de Futbol de l'Aràbia Saudita | 2016 |
| Emirats Àrabs Units | Associació de Futbol dels Emirats Àrabs Units | 2016 |
| Iemen | Associació de Futbol del Iemen | 2016 |

## Referències

* ↑ «Arab Gulf Cup Football Federation» (en anglès). AGCFF. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ Monaghan, Matt. «Arabian Gulf Football Federation set for historic opening ceremony» (en anglès). Sport 360, 28-04-2016. [Consulta: 7 gener 2020].
* 1 2 Monaghan, Matt. «Sheikh Hamad named Gulf Cup Federation's new president» (en anglès). Sport 360, 22-05-2016. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ «AGCFF Competitions Committee Holds First Meeting» (en anglès). Qatar Football Aassociation, 25-10-2016. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ «he 1st Arabian Gulf Cup for Women» (en anglès). Qatar Woman's Sport Committee, 30-05-2016. Arxivat de l'original el 24 setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2020].

## Vegeu també

* Federació de Futbol de l'Àsia Occidental
* Unió d'Associacions de Futbol Àrabs
# Eurícrates I

Eurícrates I (en llatí Eurycrates, en grec antic Εὐρυκράτης) fou l'onzè rei d'Esparta de la línia agíada.
És una figura quasi mítica que va regnar entre els anys 665 aC i 640 aC, cap al final de la Primera guerra messènica. El menciona Pausànias.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, III, 3,3
* ↑ Eurycrates I a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 109