OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Civitas sine suffragio

Civitas sine sufragio és una expressió en llatí que vol dir «ciutadania sense dret a vot» i amb ella es designava un tipus de ciutadà o nivell social dins la República Romana que garantia tots els drets de la ciutadania romana llevat del dret a votar en les assemblees populars. Aquest estatus es va aplicar primer a algunes ciutats estat que van ser incorporades a la república després del trencament de la lliga llatina l'any 338 aC. Aquesta mateixa política es va fer servir quan es van incorporar regions quan Roma va esdevenir un imperi.
La civitas sine suffragio es concedia a un municipium, és a dir a una entitat administrativa que representava un grup establert de ciutadans i, per mitjà d'aquesta entitat, tots els ciutadans adscrits a ella n'assolien l'estatus. Els drets principals que implicava aquesta designació tenien relació amb: el comerç (comertium), el matrimoni (conubium) i el lliure moviment (migratio). Al mateix temps implicava un seguit de deures envers l'estat romà: el servei militar quan fos requerit i el pagament d'algunes taxes. Algunes ciutats a les quals se'ls va concedir aquest estatus jurídic es van plantejar, amb el temps, si valia la pena o no continuar amb aquesta condició o si, tenint en compte els pros i els contres, potser era millor tornar als antics tractats i aliances entre ciutats. Aquest va ser el cas de les ciutats formades per colons grecs al sud de la península Itàlica, entre elles Neapolis, que fins i tot quan el senat li va oferir ciutadania plena, van preferir un pacte entre iguals abans d'acceptar el que per a ells era una relació de submissió. En el cas de les ciutats del Latium se'ls oferia juntament amb la civitas sine suffragio una bona quantitat de terres. Des del punt de vista del senat romà, sortia més a compte donar terres si a canvi es creava el sentiment de pertinença a un mateix país i s'evitava tenir enemics a prop. Pel que fa a les ciutats més llunyanes a Roma es va preferir la condició d'aliats, que expressaven mitjançant la fórmula jurídica socii populi Romani.

## Referències

* ↑ Bermudo i Velasco, 2010, p. 127-140.
* 1 2 Eckstein, 2007, p. 253.
* ↑ Ciceró, Pro Balbo, 21

## Bibliografia

* Sherwin-White, A.N.. The Roman Citizenship. Oxford University Press, 1973.
* Bermudo, José Manuel; Velasco, Juan Carlos. Libertades, derechos, emancipación. Barcelona: Horsori, 2010. ISBN 978-84-96108-84-4. Arxivat 2016-04-15 a Wayback Machine.
* Eckstein, Arthur M. Mediterranean Anarchy, Interstate War, and the Rise of Rome. University of California Press, 2007. ISBN 978-0-520-93230-2.
* Humbert, Michel. Municipium et civitas sine suffragio. L'organisation de la conquete jusqu'a la guerre sociale. Boccard, 1978.
# Clodia de civibus romanis interemptis

Clodia de civibus romanis interemptis, va ser una llei de l'antiga Roma proposada per Publi Clodi Pulcre que deia: "qui civem Romanum indemnatum interemisset ei aqua et igni interdiceretur", (que fos imposada la interdicció de l'aigua i del foc a tot aquell que hagués fet executar un ciutadà sense sentència en ferm). Aquesta llei va permetre llançar l'interdicte contra Ciceró que el va condemnar a l'exili.

## Referències

* ↑ Vel·lei Patèrcul. Historia Romana, II, 45

## Vegeu també

* Clodia de Marcus Tullius
* Clodia de vi
# El Paso (desambiguació)

«El Paso» té aquests significats:
* El Paso, la capital del comtat d'El Paso en l'estat de Texas, als Estats Units d'Amèrica.
* Aeroport Internacional de El Paso, l'aeroport de la ciutat de El Paso.
* El Paso (Illinois), una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois.
* El Paso (La Palma), un municipi situat a l'oest de l'illa de La Palma, a les illes Canàries.
* El Paso (col·lectiu), un col·lectiu d'artistes.
# Max Schöne

Max Schöne (Berlín, 20 de gener de 1880 – 16 de gener de 1961) va ser un nedador alemany que va competir a principis del segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla d'or en la prova dels 200 metres per equips, al costat d'Ernst Hoppenberg, Julius Frey, Herbert von Petersdorff i Max Hainle.

## Referències

* ↑ profile
# Ana Belén Hernández Rodríguez

Ana Belén Hernández Rodríguez (Maó, Menorca, 23 de setembre de 1990) coneguda esportivament com Anita Hernández, és una futbolista menorquina. Juga en la posició de migcampista i el seu equip actual és el DUX Logronyo de la Primera Federació (segona categoria de futbol femení) d'Espanya.
Va fer les primeres passes en la temporada 2008 al Sevilla FC, i el 2010 va fitxar per l'Sporting de Huelva, on hi va passar 10 temporades i va guanyar-hi la Copa de la Reina el 2015. També hi va marcar el gol número 500 de tota la història de la Primera Divisió Femenina d'Espanya el desembre de 2017.
El 2019 va fitxar pel Real Betis, i posteriorment pel DUX Logronyo l'estiu de 2021.

## Referències

* 1 2 Chicón, Adri. «Anita Hernández, ¿posible vuelta al Sporting de Huelva?» (en castellà). Sports Huelva, 05-06-2022. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Anita Hernández, pasión de guerrera» (en castellà). Diario de Almería, 04-12-2017. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Siles, Eduardo. «Sara Serrat se va al Sevilla y Anita, al Betis» (en castellà). El Desmarque, 07-06-2019. [Consulta: 12 març 2023].
# Catamantaledis

Catamantaledis (llatí Catamantaloedes) fou un rei dels sèquans a la primera meitat del segle i aC. Va rebre dels romans el títol d'amic del senat i del poble de Roma. Vers el 50 aC el seu fill Casticus es va apoderar del tron per instigació d'Orgetorix.

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre I, III.4». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 85. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
# Berenguer Folc

Berenguer Folc o Berenguer Bernat fou abat del monestir de Sant Cugat (1091-1103) i bisbe de Barcelona (1100-1106).
Després de la mort de l'abat Pere l'any 1089, estigué dos anys vacant l'abadia fins que el 1091 els monjos elegiren per abat Berenguer Folc, de la sang dels comtes de Barcelona, que a la seva vellesa fou bisbe de Barcelona a la vegada que abat del monestir.
Sent bisbe de Barcelona obtingué de Ramon Berenguer III la unió i subjecció dels monestirs de Santa Cecília de Montserrat i de Sant Llorenç del Munt al monestir de Sant Cugat, i una butlla del papa Urbà II en la qual es confirmaven totes les possessions i privilegis del monestir, comptant-se entre les primeres els monestirs de Sant Llorenç, Sant Pau del Camp, Santa Cecília de Montserrat i Sant Salvador de Breda, i diversos priorats regulars.

## Referències

* ↑ Episcopologi al web de l'Arquebisbat de Barcelona
* ↑ PERAY, Josep de. Monografia històrica i descriptiva de Sant Cugat del Vallès. Sant Cugat del Vallès, 1990 Editorial Rourich. Pàg. 37. ISBN 84-7705-030-9
# Civitanova Marche

Civitanova Marche és un municipi italià, situat a la regió de les Marques i a la província de Macerata. L'any 2019 tenia 42.524 habitants.
# E61

La ruta europea E61 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Villach (Àustria) i finalitza a Rijeka (Croàcia). Té una longitud aproximada de 270 km i una orientació de nord a sud. La carretera passa per Àustria, Eslovènia, Itàlia i Croàcia.

## Referències

* ↑ European Agrement on Main International Traffic arteries (AGR)
# E611

La ruta europea E611 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Lió (França) i finalitza a Pont-d'Ain (França). Té una longitud de 51 km. Té una orientació de sud a nord.

## Referències

* ↑ Economic Commission for Europe. Inland Transport Committee. European agrement on main international traffic arteries (AGR) (PDF) (en anglès). United Nations. Economic and Social Council, 14-03-2008 [Consulta: 22 gener 2022].
Plantilla:Cal coor França
# Eleccions legislatives xipriotes de 1981

Les Eleccions legislatives xipriotes de 1981 es van celebrar a Xipre el 24 de maig de 1981. El demòcrata Georgios Ladas fou elegit president de la Cambra de Representants de Xipre.
Resum dels resultats electorals de 24 de maig de 1981 a la Cambra de Representants de Xipre
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Progressista del Poble Treballador Anorthotikon Komma Ergazemenou Laou | 95.364 | 32,77 | 12 | +3 |
| | Reagrupament Democràtic Dimokratikos Sinagermos | 92.886 | 31,92 | 12 | +12 |
| | Partit Democràtic Dimokratikon Komma | 56.749 | 19,50 | 8 | -13 |
| | Moviment per la Socialdemocràcia-EDEK Kinima Sosialdimokraton Eniaia Dimokratiki Enosi Kentrou | 23.772 | 8,17 | 3 | -1 |
| | Front Militant Panxipriota Παγκύπριο Αγωνιστικό Μέτωπο | 8.115 | 2,79 | 0 | |
| | Unió del Centre Ένωση Κέντρου | 7.968 | 2,74 | 0 | |
| | Nou Alineament Democràtic Νέα Δημοκρατική Παράταξι | 5.584 | 1,92 | 0 | |
| | Independents | 583 | 0,2 | 0 | -1 |
| | Total (participació %) | 295.602 | 100.0 | 35 | |
| Font: diaris xipriotes ||||||
# Eleccions legislatives xipriotes de 1970

Les Eleccions legislatives xipriotes de 1970 es van celebrar a Xipre el 5 de juliol de 1970. El liberal Glafkos Klerides fou elegit president de la Cambra de Representants de Xipre.
Resum dels resultats electorals de 5 de juliol de 1970 a la Cambra de Representants de Xipre
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Unit Ενιαίον Κόμμα | 79.665 | 40,7 | 15 | - |
| | Partit Progressista del Poble Treballador Anorthotikon Komma Ergazemenou Laou | 51.511 | 26,11 | 9 | - |
| | Moviment per la Socialdemocràcia-EDEK Kinima Sosialdimokraton Eniaia Dimokratiki Enosi Kentrou | 26.906 | 13,74 | 2 | |
| | Front Pel Progrés Προοδευτική Παράταξη | 35.782 | 18,28 | 7 | - |
| | Partit Nacional Democràtic Δημοκρατικό Eθνικό Kόμμα | 16.655 | 10,04 | - | - |
| | Independents | | | 2 | - |
| | Total (participació %) | 195.737 | 100.0 | 35 | |
| Font: IPU ||||||
# Eleccions legislatives xipriotes de 1991

Les Eleccions legislatives xipriotes de 1991 es van celebrar a Xipre el 19 de maig de 1991. El cap del Partit Democràtic Alexis Galanos fou elegit president de la Cambra de Representants de Xipre.
Resum dels resultats electorals de 19 de maig de 1991 a la Cambra de Representants de Xipre
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Reagrupament Democràtic Dimokratikos Sinagermos | 122.495 | 35,81 | 20 | +1 |
| | Partit Progressista del Poble Treballador Anorthotikon Komma Ergazemenou Laou | 104.771 | 30,63 | 18 | +3 |
| | Partit Democràtic Dimokratikon Komma | 66.867 | 19,55 | 11 | -5 |
| | Partit Social-Unió de Centre Unitat Democràtica-EDEK Sosialistikó Komma- Eniaia Dimokratiki Enosi Kentrou | 37.264 | 10,89 | 7 | +1 |
| | Partit Socialista per la Renovació Democràtica Ανανεωτικό Δημοκρατικό Σοσιαλιστικό Κίνημα | 8.199 | 2,40 | - | |
| | Partit dels Refugiats de Xipre Unit Παγκύπριο Κόμμα Προσφύγων | 1.887 | 0,55 | - | |
| | Independents | 555 | 0,16 | 0 | |
| | Total (participació 93,13%) | 342.038 | 100.0 | 56 | |
| Font: diaris xipriotes ||||||
# El policia de la plaça (estàtua a Oulu)

El policia de la plaça (en finès Toripolliisi) és una estàtua de bronze d'un policia panxut a la plaça del mercat d'Oulu, Finlàndia. És una obra de l'escultor Kaarlo Mikkonen de l'any 1987.

## Referències

* ↑ «Oulun taidemuseo - julkiset ulkoveistokset», 20-04-2005. Arxivat de l'original el 2005-04-20. [Consulta: 1r juny 2024].
# Eleccions legislatives d'Israel de 1959

Les eleccions legislatives d'Israel de 1959 se celebraren el 3 de novembre de 1959 per a renovar els 120 membres de la Kenésset. El Mapai fou el partit més votat i David Ben-Gurion fou nomenat primer ministre d'Israel en un govern de coalició amb Ahdut ha-Avodà, Mapam, Partit Nacional Religiós, Partit Progressista, i les llistes satèl·lit àrabs. El 1961 va patir una moció de censura de Herut i Sionistes Generals per l'afer Lavon i convocà eleccions anticipades.

## Resultats

← Eleccions a la Kenésset, 1959→ :
| Candidatura | Vots | % | Escons | Escons |
| Candidatura | Vots | % | 1959 | Dif. |
| Mapai | 370.585 | 38,2% | 47 | +7 |
| Herut | 130.515 | 13,5% | 17 | +2 |
| Partit Nacional Religiós | 95.581 | 9,9% | 12 | +1 |
| Mapam | 69.468 | 7,2% | 9 | = |
| Sionistes Generals | 59.700 | 6,2% | 8 | -5 |
| Ahdut ha-Avodà | 58.043 | 6,0% | 7 | -3 |
| Front Religiós de la Torà | 45.569 | 4,7% | 6 | = |
| Partit Progressista | 44.889 | 4,6% | 6 | +1 |
| Partit Comunista Israelià | 27.374 | 2,8% | 3 | -3 |
| Progrés i Desenvolupament | 12.347 | 1,3% | 2 | - |
| Cooperació i Germandat | 11.104 | 1,1% | 2 | - |
| Agricultura i Desenvolupament | 10.902 | 1,1% | 1 | = |
| Unió d'Immigrants Nordafricans | 8.199 | 0,8% | 0 | - |
| Progrés i Treball | 4.651 | 0,5% | 0 | - |
| Total (participació 79,5%) | 969.337 | 100% | 120 | - |

## Referències

* ↑ «About the 1961 Elections» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Història de la 4a Kenésset(anglès)
# Eleccions legislatives d'Israel de 1973

Les eleccions legislatives d'Israel de 1973 se celebraren el 31 de desembre de 1973 per a renovar els 120 membres de la Kenésset. Es convocaren poc abans que es fessin públics els resultats de la Comissió Agranat per a depurar responsabilitats pel desastre de la Guerra del Yom Kippur. Va vèncer l'Alineació, i Golda Meir formà govern amb els Liberals Independents i el Partit Nacional Religiós.
Tanmateix, l'11 d'abril de 1974 es van fer públics els resultats de la Comissió i Golda Meir va dimitir. Isaac Rabin va formar govern amb Rats, Liberals Independents i les llistes satèl·lit àrabs. Per primer cop, la força dretana Likud es mostrà com a possible alternativa al govern laborista.

## Resultats

← Eleccions a la Kenésset, 1973→ :
| Candidatura | Vots | % | Escons | Escons |
| Candidatura | Vots | % | 1973 | Dif. |
| L'Alineació | 621.183 | 39,6% | 51 | -5 |
| Likud | 473.309 | 30,2% | 39 | +7 |
| Partit Nacional Religiós | 130.439 | 8,3% | 10 | -2 |
| Front Religiós de la Torà | 60.012 | 3,8% | 5 | -1 |
| Liberals Independents | 56.560 | 3,6% | 4 | = |
| Partit Comunista Israelià (Rakah) | 53.353 | 3,4% | 4 | +1 |
| Rats | 35.023 | 2,2% | 3 | Nou |
| Progrés i Desenvolupament | 22.604 | 1,2% | 2 | = |
| Moked | 22.147 | 1,4% | 1 | Nou |
| Llista Àrab de Beduïns i Vilatans | 16.408 | 1,0% | 1 | Nou |
| Panteres Negres | 13.339 | 0,9% | 0 | Nou |
| Kach | 12.911 | 0,8% | 0 | Nou |
| Meri | 10.469 | 0,7% | 0 | -1 |
| Total (participació 76,9%) | 1.566.855 | 100% | 120 | - |
* ↑ Es compara el resultat amb els escons que obtingueren per separat els partits Gahal, Llista Nacional i Centre Lliure.
* ↑ Es compara el resultat amb els escons que obtingueren per separat els partits Agudat Israel i Poalé Agudat Israel.
* ↑ Es compara el resultat l'escó que tenia Uri Avnery, un dels dos diputats del Ha-Olam ha-Ze – Kóah Hadaix a la legislatura anterior, partit que es trencà per desacords entre els dos diputats.

## Referències

* ↑ «About the 1973 Elections» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Història de la 8a Kenésset(anglès)
# Enric de Navarra

Enric de Navarra és el nom dels següents personatges:
* Enric I de Navarra (~1244 - 1274), rei de Navarra i comte de Xampanya (1270-1274)
* Enric II de Navarra (Sangüesa, Navarra, 1503 - Pau, 1555), rei de Navarra, copríncep d'Andorra, comte de Foix i Bigorra, vescomte de Bearn i Marsan (1517-1555)
* Enric III de Navarra o Enric IV de França (Pau, 1553 - París, 1610), rei de Navarra, Comte de Foix i de Bigorra i vescomte de Bearn i Marsan (1572- 1610), rei de França (1589-1610) i Copríncep d'Andorra (1562-1610)
# Enric de Vitskøl

Enric de Vitskøl, en danès Henrik (Regne de França, ca. 1100 - Vitskøl, Jutlàndia del Nord, Dinamarca, ca. 1180), fou un monjo cistercenc, fundador de l'abadia de Vitskøl. És venerat com a beat a l'Església catòlica.

## Biografia

Enric havia nascut a França cap al 1100. Quan s'inicià la reforma de l'Orde del Cister, se'n sentí atret i hi ingressà al monestir de Claravall, on fou deixeble de Bernat de Claravall. Cap a mitjan segle xii, amb altres monjos marxaren en missió de predicació cap al nord, fundant cases cistercenques pel camí. Enric arribà a Suècia, on fou abat del monestir de Varnhem, a la costa sueca. Hi tingué un greu conflicte amb la reina Cristina Björnsdotter, esposa d'Eric IX de Suècia, que considerava seves algunes de les terres de l'abadia i volgué expulsar els monjos. La tradició diu que per escandalitzar-los i fer que en marxessin, envià un grup de dones que es despullaren i ballaren davant dels monjos mentre feien una processó i un ofici religiós. Enric, escandalitzat, marxà per comunicar els fets al capítol general de l'orde i demanar l'excomunicació de la reina al papa.
Arribà a Roskilde (Dinamarca), on tenia lloc un sínode i hi trobà l'arquebisbe Eskil de Lund, aquí explicà el que havia passat. Poc abans, Valdermar I el Gran, com a acte de gratitud per la seva victòria sobre els suecs a Grathe Hede (1157), i arran d'una visió en somnis, segons la tradició, volgué fundar un monestir cistercenc al seu regne i donà per això unes terres situades en una important ruta comercial. L'arquebisbe Eskil pensà que Enric, que tenia un gran prestigi per la seva virtut i erudició, erà la persona idònia per a la nova fundació i li encarregà. Així, Enric hi fundà i fou el primer abat del monestir de Vitskøl (en llatí Vitae Schola, "escola de vida"), prop de Ranum (municipi de Vesthimmerland, Jutlàndia del Nord, Dinamarca). Dedicat a la Mare de Déu, el primer establiment s'obrí l'abril de 1158 i avui és el més antic dels monestirs medievals conservats del nord d'Europa. Hi portà 22 monjos i germans llecs de Vernham, a qui l'abat Gerard d'Alvastra donà permís perquè hi anessin amb els seus llibres i vasos litúrgics per formar la primera comunitat.
La comunitat cresqué i en 1165 fundà una casa filla a Sabro, i després a Sminge. Els dos intents foren infructuosos per les males condicions dels terrenys, i s'instal·laren a Veng, que també deixaren per disputes sobre les terres. Un nou intent a Kalvø (al llac Skanderborg) fracassà i finalment s'instal·laren a l'abadia d'Øm, en 1172.
Enric fou un abat respectat i setimant i morí en llaor de santedat. No se'n sap l'any, i deu haver estat cap al 1180. Se'n coneix, però, que morí un 11 de febrer.
Malgrat que no fou canonitzat oficialment, fou venerat des de la seva mort i com a beat a l'Orde del Cister.

## Bibliografia

* Den salige Henrik av Vitskøl (1100-t).
# Enlilnadinxumi

Enlilnadinxumi o Enlil-nādin-šumi va ser un rei cassita de Babilònia i del País de la Mar. Sembla que va ser successor de Kaixtiliaix IV, segons la Llista dels reis de Babilònia.
Segons aquesta llista, el successor immediat de Kaixtiliaix IV va ser Enlilnadinxumi, que va governar un any i mig, després Kadaixmankharbe II, que també va governar un any i mig, i encara després Adadxumaiddina, que va governar sis anys. Això contradiu el que se sap de la conquesta de Babilònia per part del rei Tukultininurta I d'Assíria, que va nomenar virreis per governar la ciutat, a la que va tenir sotmesa durant set anys. S'ha suposat que no eren virreis nomenats per Assíria, ja que no haurien constat a les llistes dels reis de Babilònia. I se sap a més que els reis Adadxumausur i Melixiku, que van succeir correlativament Adadxumaiddina, van ratificar unes donacions de terres que aquell rei havia fet, cosa que no hauria pogut si només hagués estat virrei.
Fos o no fos virrei, Babilònia en temps d'Enlilnadinxumi era un país dèbil amb gran incertesa política. Elam es va aprofitar d'aquesta situació, va travessar el Tigris i va ocupar Isin i Nippur, i es va emportar nombrosos presoners. Les regions de més al sud (Tilmun o Dilmun, potser a Qatar o Bahrein) i la costa d'Al-Hasa les van saquejar els assiris i les zones del nord (Khana amb Mari i Terqa i Arrapkha) van quedar sota domini assiri. Arrapkha havia passat un temps abans (cap a la meitat del segle xiii aC) a dependre de Babilònia però els assiris la consideraven dins de la seva zona d'influència. El país dels akhlamu també el van dominar els assiris durant la seva dominació de Babilònia.
Cap a l'any 1225 aC, Enlilnadinxumi va caure del poder i va ascendir Kadaixmankharbe II, potser posat al tron pels elamites. El darrer rei elamita de la dinastia igihàlquida, Kidin-Hutran III, va dirigir finalment una expedició contra Enlilnadinxumi, i el va deposar, i al seu lloc va col·locar a Kadashmankharbe II.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente II: el fin del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 23-24. ISBN 8432300411.
# Els Andersson a Grècia: Tot inclòs

Els Andersson a Grècia: Tot inclòs (originalment en suec, Sune i Grekland) és una pel·lícula de comèdia infantil sueca que es va estrenar als cinemes de Suècia el 25 de desembre de 2012. S'ha doblat i subtitulat al català.
Originalment, estava previst estrenar-se el 2011 i que estigués ambientada a Xipre i no a Grècia. La pel·lícula està basada en el llibre Sune i Grekland de la sèrie Sune i va ser gravada a Kal·lithea i a Estocolm. La pel·lícula va ser vista per més de 500.000 persones.

## Premissa

La família dels Andersson se'n va de vacances a Grècia amb avió.

## Repartiment

* William Ringström - Sune
* Morgan Alling - Rudolf
* Anja Lundqvist - Karin
* Julius Jimenez Hugoson - Håkan
* Hanna Elffors Elfström - Anna
* Julia Dufvenius - Sabina
* Erik Johansson - Pontus
* Feline Andersson - Hedda
* Kajsa Halldén - Sophie
* Madeleine Barwén Trollvik - Idol-Lisa
* Anna-Maria Dahl - Linda
* Gustav Levin - Ralf
* Sofia Rönnegård - guarda de seguretat
* Ann-Charlotte Franzén - guia turística
* Manos Gavras - director de l'hotel
* Vangelis Petras - Costas
* Panagiotis Roditis - Yiannis
* Georgios Nikolis - cap dels cambrers
* Jesper Jarnsäter - cambrer

## Producció

El rodatge va començar a finals de maig de 2012 a Kal·lithea. Les escenes de Suècia es van rodar a Västerås.

## Referències

* ↑ «Sune i Grekland» (en swedish). Swedish Film Database, 25-12-2012. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ Els Andersson a Grècia a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Els Andersson a Grècia: Tot inclòs». ésAdir. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Marie Eremo. «Sune åker till Cypern» (en swedish). Örebroar'n, 13-04-2011. [Consulta: 23 gener 2012].
* ↑ Sydsvenskan 11 mars 2010 - Ny film om Sune Arxivat 2011-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ www.Sfi.se
* ↑ Christian. «Ny Sunefilm spelas in på Vinghotell i Grekland» (en swedish). Travel Report, 25-05-2012. Arxivat de l'original el 14 de juny 2017. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Sune i Grekland» (en swedish). Swedish filmdatabase. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Ernest Benito i Serra

Ernest Benito i Serra (les Franqueses del Vallès, 26 de febrer de 1951) és un mestre i polític català, diputat al Congrés dels Diputats en la VIII Legislatura.
De petit visqué al Vendrell. És llicenciat en ciències de l'educació i treballa com a professor d'institut a l'IES Andreu Nin del Vendrell. Milita en el PSC-PSOE des de la seva fundació, partit amb el qual fou elegit diputat per la província de Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 2004. De 2004 a 2008 ha estat secretari primer de la Comissió d'Agricultura, Pesca i Alimentació del Congrés dels Diputats.

## Referències

* ↑ Los nuevos diputados, Especial El Mundo, eleccions de 2004
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Bloc d'Ernest Benito