OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eneko Undabarrena Ubillo

Eneko Undabarrena Ubillo (nascut el 10 de març de 1993) és un futbolista basc que juga com a migcampista al CF Intercity.

## Carrera de club

Nascut a Bilbao, Biscaia, País Basc, Undabarrena va debutar com a sènior amb el Santutxu FC el 2012, a la Tercera Divisió. El 2014, després d'un any al JD Somorrostro a les lligues regionals, va passar directament a Segona Divisió B amb la SD Amorebieta.
L'11 de juliol de 2016, Undabarrena va fitxar per la SD Leioa també de tercera divisió. El 8 de gener de 2018 va arribar a un acord amb el CD Mirandés, però el 20 de juliol es va traslladar al Burgos CF a la mateixa categoria, amb un contracte de dos anys.
Undabarrena es va convertir en titular habitual dels burgalesos, i va ajudar en l'ascens a Segona Divisió el 2021 com a capità de l'equip amb dos gols en 25 partits (play-off inclòs). Va fer el seu debut professional als 28 anys el 15 d'agost d'aquell any, començant com a titular en un empat 0-1 fora de casa contra l'Sporting de Gijón.
El 4 de juliol de 2022, Undabarrena va signar un contracte de dos anys amb el nouvingut a la Primera Federació, CF Intercity.

## Vida personal

L'any 2012, mentre jugava al Santutxu, Undabarrena va ser un dels jugadors escollits de The Chance de Nike a la seva ciutat natal. No està relacionat amb el seu company Iker Undabarrena, que també juga de migcampista.

## Referències

* ↑ «"Tenemos que andar com mil ojos para subir a Tercera. Cualquier equipo te pinta la cara"» (en castellà). Cantera Deportiva, 01-03-2014. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «Eneko Undabarrena ficha por el Leioa» (en castellà). Acción Sport, 11-07-2016. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «El Mirandés ficha a Eneko Undabarrena» (en castellà). Diario de Burgos, 08-01-2018. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «El Burgos CF ata a Eneko Undabarrena por dos temporadas» (en castellà). Burgos Conecta, 20-07-2018. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «Undabarrena: «Soy muy feliz en el Burgos y aquí seguiré»» (en castellà). Revista Forofos, 25-05-2021. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «Djurdjevic sigue igual» (en castellà). Marca, 15-08-2021. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Eneko Undabarrena refuerza el centro del campo del CF Intercity» (en castellà). CF Intercity, 04-07-2022. [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ «Eneko Undabarrena: "Llegar a Madrid ya es un premio"» (en castellà). Marca, 08-06-2012. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «Undabarrena se afianza en el Leioa» (en castellà). , 01-03-2017 [Consulta: 19 maig 2022].

## Enllaços externs

* Eneko Undabarrena Ubillo a BDFutbol
* Eneko Undabarrena Ubillo a La Preferente (castellà)
* Eneko Undabarrena Ubillo, Fitxa a Soccerway
# Església de Sant Oleguer

L'Església de Sant Oleguer és una església neoromànica la ciutat de Sabadell (Vallès Occidental) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'Església de Sant Oleguer pertany al barri de Nostra Llar, grup de 334 habitatges que també va ser dissenyat per l'arquitecte Santiago Casulleras per encàrrec de les empreses Artèxtil, SA i Marcet, SA. L'accés es produeix a través d'un atri neoclàssic. El campanar és una gran torre quadrada exempta, tota de pedra. El cimbori octogonal té jàsseres de ciment armat. L'ornamentació interior és del 1961. Hi ha unes escultures de Camil Fàbregas i unes pintures a l'absis de Fidel Trias, el qual també dissenyà les vidrieres que realitzà Bonet. L'orfebreria és de Rafael i Alfons Serrahima.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Oleguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Enlil-bani

Enlil-bani va ser el desè rei de la dinastia d'Isin a Sumer cap al segle xviii aC. Era contemporani de Sumu-la-El (Samuel) de Babilònia.
Va succeir Erra-imiti, encara que sembla, segons una variant de la llista, que un cert Ikūn-pî-Ištar hauria governat abans que ell durant sis mesos. Aquesta Llista de reis sumeris li dona un regnat de 24 anys. El va succeir Zambiya de filiació desconeguda.
Una llegenda explica que Erra-imiti va cridar el seu jardiner, Enlil-bani, mentre celebrava una festivitat i el va entronitzar, posant-li la corona al cap. Després, Erra-imiti va morir mentre menjava un plat de farinetes calentes, i Enlil-bani no va voler deixar la corona i es va convertir en rei.

## Referències

* ↑ «The Sumerian King list». The ETCSL project. Faculty of Oriental Studies, University of Oxford. Arxivat de l'original el 2020-02-22. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ Parpola, Simo (ed.). Letters from Assyrian scholars to the kings Esarhaddon and Assurbanipal, vol. 2: commentary and appendices. Kevelaer: Butzon & Bercker, 1983, p. XXVI. ISBN 9783766693266.
# Escolitins

Els escolitins (Scolytinae) són una gran subfamília de coleòpters de la família dels curculiònids. La subfamília inclou uns 220 gèneres i unes 6.000 espècies (tantes com mamífers). Les larves són xilòfagues (mengen fusta), i algunes ataquen i maten arbres i reben el nom vulgar de barrinadors de les escorces; sovint són greus plagues per als boscos. D'altres s'alimenten de restes d'arbres morts i per això tenen un paper essencial en la renovació dels ecosistemes forestals.
Durant molts anys van ser considerats una família independent, amb el nom d'escolítids (Scolytidae), però avui hi ha consens que s'han de classificar com una subfamília de curculiònids.

## Taxonomia

La àmplia subfamília dels escolitins es subdivideix en 29 tribus:
* Tribu Amphiscolytini Mandelshtam and Beaver, 2003
* Tribu Bothrosternini Blandford, 1896
* Tribu Cactopinini Chamberlin, 1939
* Tribu Carphodicticini Wood, 1971
* Tribu Coptonotini Chapuis, 1869
* Tribu Corthylini LeConte, 1876
* Tribu Cryphalini Lindemann, 1877
* Tribu Crypturgini LeConte, 1876
* Tribu Cylindrobrotini † Kirejtshuk, et al., 2009
* Tribu Diamerini Hagedorn, 1909
* Tribu Dryocoetini Lindemann, 1877
* Tribu Hexacolini Eichhoff, 1878
* Tribu Hylastini LeConte, 1876
* Tribu Hylesinini Erichson, 1836
* Tribu Hylurgini Gistel, 1848
* Tribu Hyorrhynchini Hopkins, 1915
* Tribu Hypoborini Nüsslin, 1911
* Tribu Ipini Bedel, 1888
* Tribu Micracidini LeConte, 1876
* Tribu Phloeosinini Nüsslin, 1912
* Tribu Phloeotribini Chapuis, 1869
* Tribu Phrixosomatini Wood, 1978
* Tribu Polygraphini Chapuis, 1869
* Tribu Premnobiini Browne, 1962
* Tribu Scolytini Latreille, 1804
* Tribu Scolytoplatypodini Blandford, 1893
* Tribu Xyleborini LeConte, 1876
* Tribu Xyloctonini Eichhoff, 1878
* Tribu Xyloterini LeConte, 1876

## Vegeu també

* Phloeosinus aubei
* Corc de l'olivera, Phloeotribus scarabaeoides
* Tomicus piniperda, corc comú dels pins

## Referències

* ↑ Lawrence, J. F. i Newton, A. F., Jr. 1995. Families and subfamilies of Coleoptera (with selectes genera, notes, references and data on family-group names). In: Pakaluk y Slipinski (Eds.). Biology, phylogeny and classification of Coleoptera: Papers celebrating the 80th birthday of Roy A. Crowson. Muzeum i Instytut Zoologii PAN, Warszawa. Pp. 779-1006. ISBN 83-85192-34-4
* 1 2 Bouchard, P. et al.2011. Family-group names in Coleoptera (Insecta). ZooKeys 88: 1.
# Escoliopterigins

Els escoliopterigins (Scoliopteryginae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae).
Les larves tenen flocs de pèls distintius del primer al setè segment abdominal. Molts adults de la subfamília tenen una probòscide adaptada per perforar la pell de la fruita, la qual cosa els permet el consum dels sucs de la fruita.

## Taxonomia

Estudis filogenètics han demostrat que aquesta subfamília és un grup monofilètic fortament recolzat, que conté les tribus Anomini i Scoliopterygini, que prèviament havien estat incloses en la subfamília Calpinae de la família Noctuidae.

## Tribus

* Anomini
* Scoliopterygini

## Referències

* 1 2 Zahiri, Reza; et al. (2011). "Molecular phylogenetics of Erebidae (Lepidoptera, Noctuoidea)". Systematic Entomology 37: 102–124. doi:10.1111/j.1365-3113.2011.00607.x.
* ↑ Lafontaine, Donald; Schmidt, Christian (19 Mar 2010). "Annotated check list of the Noctuoidea (Insecta, Lepidoptera) of North America north of Mexico". ZooKeys 40: 26. doi:10.3897/zookeys.40.414.
# Església parroquial de la Mercè (Calldetenes)

Església parroquial de la Mercè és una església amb elements barrocs i neoclàssics de Calldetenes (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església d'una sola nau i absis. La façana és orientada a llevant, presenta un portal d'entrada d'arc rebaixat, al damunt hi ha una fornícula amb la imatge de la Mare de Déu de la Mercè. A la part superior del mur hi ha un òcul. La coberta és a dues vessants i és coronada per un campanar d'espadanya. A la part esquerra, adossat a l'església, hi ha un campanar vuitavat amb un rellotge a la part superior.
L'espai interior es distribueix de la següent manera: el cor, quatre capelles laterals de petites dimensions i l'absis. L'interior és decorat amb pintures d'estil barroc neoclàssic. La façana és arrebossada deixant els angles els elements de relleu en pedra vista.
La imatge del Sagrat Cor, està situada a la capella lateral dreta de l'església, damunt un altar decorat amb estuc. La imatge és de fusta. Està dempeus amb la mà dreta en actitud de beneir. En els plecs del vestit hi ha un predomini clar de la verticalitat que contribueix a donar un hieratisme a la figura, mentre que el rostre és expressiu. Els colors bàsics són el ocre i el marró.

## Història

El bisbe Hartalejo de Vic fou qui impulsà la construcció de l'església. Al 1778 l'acadèmia de belles Arts de San Fernando aprovà els plànols de la nova església. A l'interior hi ha pintures dedicades als mercedaris, congregació a la qual havia pertangut el bisbe.
Al 1855 fou reconeguda com a sufragània de Sant Julià de Vilatorta i al 1878 assolí la categoria de parròquia.
L'església fou construïda pel bisbe de Vic Hartalejo, segons els plànols per ell presentats a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando (1778). Un segle més tard l'església es constituí com a parroquial. La devoció del Sagrat Cor de Jesús prové d'antiga nascuda al segle xiii. Als segle xvii i XVIII es va propagar, i amb Pius IX, s'estengué per tota l'església. A la comarca d'Osona, el Dr. Torras i Bages en divulgà i impulsà la pietat a través de la publicació "Mes del Sagrat cor de Jesús". Es crearen societats religioses, cal destacar les Serves del Sagrat Cor de Jesús, fundades per Joan Collell i Cuatrecases a Vic el 1881.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Església parroquial de la Mercè». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Esperanza Gómez Corona

Esperanza Gómez Corona (Sevilla, 23 d'octubre de 1974) és una jurista i política espanyola, professora titular de dret constitucional de la Universitat de Sevilla.
Va néixer el 1974 a Sevilla. Es va doctorar en dret constitucional per la Universitat de Sevilla, amb la tesi La posición de las Cortes Generales en la doctrina del Tribunal Constitucional, dirigida per Javier Pérez Royo i llegida el 2009.
De conviccions socialdemòcrates, va treballar com a assessora del govern de José Luis Rodríguez Zapatero. Desencantada amb el Partit Socialista Obrer Espanyol, va concórrer com a candidata de Podem al número 2 de la llista per Màlaga per a les eleccions al Parlament d'Andalusia de 2015. Va ser escollida com a diputada de la desena legislatura del parlament regional.
Va ser designada senadora pel Parlament d'Andalusia el febrer de 2019, proposada pel grup parlamentari d'Adelante Andalucía. A l'octubre de 2019 es va anunciar la seva inclusió com a cap de llista per Sevilla de la candidatura de Más País-Andalucía de cara a les eleccions generals de novembre de 2019.

## Referències

* 1 2 Sánchez-Moliní, Luis «"La llegada al Parlamento ha sido muy dura; es como si no nos quisiesen allí"». Diario de Sevilla, 28-06-2015.
* 1 2 Caballero, Fátima «La única senadora de Adelante Andalucía, tercera representante de Podemos que se marcha a Más País». eldiario.es, 03-10-2019.
* ↑ «La 'número 2' de Podemos por Málaga, asesora del PSOE andaluz». El Mundo, 12-03-2015.
* ↑ «Gómez Corona, Esperanza». Parlament d'Andalusia.
* ↑ Press, Europa. «El Pleno del Parlamento designa a los nueve senadores en representación de la comunidad», 06-02-2019. [Consulta: 9 octubre 2019].
# Estadi de Dire Dawa

L'Estadi de Dire Dawa és un estadi de futbol i atletisme de la ciutat de Dire Dawa, a Etiòpia.
L'estadi té una capacitat per a 18.000 espectadors. Va ser la seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1976. L'any 2018 fou renovat. La renovació va incloure una revisió de la superfície del terreny principal. A partir del 7 d'abril de 2021, l'estadi va acollir la tercera ronda de partits de la lliga etíop de futbol.

## Referències

* ↑ «Dire Dawa Stadium- soccerway».
* ↑ «African Nations Cup 1976» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 03-10-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
* 1 2 «ድሬዳዋ ከተማ የፕሪምየር ሊጉ የመጀመርያ ሳምንታት የሜዳ ጨዋታዎቹን ሐረር ላይ ያደርጋል». Soccer Ethiopia, September 26, 2018.
* ↑ Mulugeta, Yonatan «የድሬዳዋ ዝግጅት ወቅታዊ መረጃዎች». Soccer Ethiopia, April 6, 2021.
# Espina (ciutat)

Espina (en llatí: Spina, en grec antic: Σπίνα) va ser una antiga ciutat d'Itàlia propera a la desembocadura del Padus dins dels límits de la Gàl·lia Cisalpina.
Va ser, segons Dionís d'Halicarnàs, una ciutat dels pelasgs, una de les ciutats més importants fundades per aquell poble a Itàlia, i durant molt de temps va tenir una gran rellevància pel seu domini sobre l'Adriàtic i per les seves relacions comercials amb Grècia, i tenien el seu tresor a Delfos on hi anaven afegint costoses ofrenes.
Van ser expulsats pels bàrbars que vivien prop de la ciutat, i els van obligar a abandonar Itàlia. Estrabó explica també el domini de la ciutat sobre l'Adriàtic i parla del seu tresor a Delfos, i l'anomena «ciutat grega». Escílax de Carianda, que només parla de les ciutats gregues importants, la menciona. Els bàrbars que anomena Dionís d'Halicarnàs havien de ser els gals de la Cisalpina.
La ciutat va quedar destruïda i els romans no la van reconstruir quan van ocupar la Gàl·lia Cisalpina. Estrabó l'esmenta com un llogaret i Plini el Vell com una ciutat que en el seu temps ja no existia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Spina». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 agost 2022].

## Bibliografia

* Fede Berti, Pier Giovanni Guzzo, Castello Estense, Spina: storia di una città tra greci e etruschi, Ferrara, Ed. Ferrara arte, 1993, 380 pàgines
* Pic, R. «Spina: une cité gréco-étrusque engloutie» (en francès). Archéologia, 297, 1994, pàg. 16-23. ISSN: 0570-6270.
# Espin (cràter)

Espin és un cràter d'impacte que es troba a la cara oculta de la Lluna, just més enllà de l'extremitat nord-est, a l'oest-sud-oest del cràter més gran Seyfert, i al nord-oest de Deutsch.
* Localització d'Espin (inferior dreta de la imatge)
* Cràters satèl·lit
* Fotografia de la missió Apollo 14
És una formació desgastada, amb greus danys al llarg de la vora nord. Diversos cràters petits se situen al llarg de la vora nord, amb un cràter solitari al costat sud. La part nord del sòl interior és una mica irregular, sent més plana cap al sud. El sistema de marques radials del cràter Giordano Bruno que apareix cap al nord-nord-oest arriba a l'interior d'Espin pel costat occidental.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Espin.
| Espin | Coordenades | Diàmetre |
| E | 28° 18′ N, 111° 18′ E﻿ / ﻿28.3°N,111.3°E﻿ / 28.3; 111.3﻿ (Espin E) | 35 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Euforió (metge)

Euforió (en llatí Euphorion, en grec antic Εὐφορίων) va ser un metge grec o potser un gramàtic, que va escriure un comentari sobre Hipòcrates en sis llibres. Hauria viscut al segle i o una mica abans, per la forma en que és mencionat per Erotià.

## Referències

* ↑ W.A.G., Euphorion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 99
# Eufrasi

Eufrasi (grec antic: Εὐφράσιος, llatí: Euphrasius) fou un filòsof grec de l'escola neoplatònica que fou deixeble d'Iàmblic. L'esmenta Eunapi (Eunap. Vit. Soph, pàgina 21).

## Referències

* ↑ Euphrasius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 100
Viccionari
# Estació de Lesseps

Mapa Metro Línia 3 :
Mapa Metro Línies 9 i 10 :
Lesseps és una estació de la L3 del Metro de Barcelona situada sota el Carrer Gran de Gràcia al districte de Gràcia de Barcelona.
L'estació va entrar en servei el 1924 com la capçalera del primer tram del Gran Metro de Barcelona. Posteriorment al 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va passar a ser una estació de la L3. Fins al 1985 va ser capçalera de línia, quan es va prolongar la L3 fins a Montbau.
Està en construcció l'estació de la L9/L10 del metro de Barcelona. Pertany al Tram 3 (Zona Universitària – la Sagrera), hi tindran parada trens de la L9 i la L10. Disposarà de dos accessos al centre de la plaça i un accés al carrer Septimània amb l'avinguda de la Riera de Cassoles. Serà una estació de tipus pou de 45 metres de profunditat i 26 metres de diàmetre, també tindrà escales mecàniques i dos ascensors per a persones amb mobilitat reduïda (PMR) i una andana de 108 metres.
Es preveia obrir l'estació l'any 2007, però donat diversos contratemps es va endarrerir la data. El mes de juny del 2011 el Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya va anunciar que aquest tram, encara no construït, estava paralitzat temporalment mentre es cercava finançament. Volien evitar el mètode alemany o peatge a l'ombra que es va fer servir a la resta de l'obra. Es preveu inaugurar-la l'any 2027, juntament amb el tram comú del túnel.
    Article principal: L9 del metro de Barcelona

## Serveis ferroviaris

Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Zona Universitària | Fontana | Vallcarca | Trinitat Nova |
| Aeroport T1 | El Putxet | Muntanya | Can Zam |
| Pratenc | El Putxet | Muntanya | Gorg |
| Font recorregut: PDI 2009-2018. |||||

## Accessos

* plaça Lesseps - carrer Gran de Gràcia
* plaça Lesseps - carrer Septimània

## Referències

* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Territori i Sostenibilitat presenta els pressupostos de 2011 amb l'objectiu de reactivar l'economia». Gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 03-06-2011. Arxivat de l'original el 2012-01-20. [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Aturat el tram central de l'L9 fins a garantir-ne el finançament». L'Avui, 04-06-2011. [Consulta: 6 juny 2011].
* ↑ «Los trenes de la L-9 del metro irán de Santa Coloma a El Prat en 2027». El Periódico.
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Receptor scavenger

Els receptors scavanger, en anglès: Scavenger receptors, són un grup de receptors que reconeixen lipoproteïnes de baixa densitat (LDL) per oxidació o acetilació. El seu nom està basat en la seva funció de neteja (scavenging vol dir "escombrar"). Els receptors scavanger reconeixen i capturen macromolècules i tenen càrega negativa com també LDL modificat.

## Funció

Es creu que els receptors scavenger participen a treure del cos substàncies alienes i materials de rebuig per especificitat del lligand i una gran varietat de molècules receptores.
En les lesions per ateroesclerosi, el macròfags que expressen el receptor scavenger en la seva membrana plasmàtica prenen el LDL oxidat dipositat a la paret dels vasos sanguinis i desenvolupen cèl·lules escumoses, probablement ells secreten diverses citocines inflamatòries i acceleren el desenvolupament de l'atrosclerosi.

## Tipus

Els receptors scavenger es categoritzen en les classes A, B, i C segons les seves característiques estructurals.
* La classe A s'expressa principalment al macròfag, i una proteïna el pes molecular de la qual és d'uns 80 kDa.
* La classe B té dues regions transmembrana.
* La classe C és una proteïna de transmembrana el N-terminal de la qual està localitzat extracel·lularment.

## Referències

* ↑ Prabhudas M, Bowdish D, Drickamer K, Febbraio M, Herz J, Kobzik L, Krieger M, Loike J, Means TK, Moestrup SK, Post S, Sawamura T, Silverstein S, Wang XY, El Khoury J «Standardizing scavenger receptor nomenclature». J. Immunol., 192, 5, 2014, pàg. 1997–2006. DOI: 10.4049/jimmunol.1490003. PMID: 24563502.
* ↑ Matsumoto A, Naito M, Itakura H, Ikemoto S, Asaoka H, Hayakawa I, Kanamori H, Aburatani H, Takaku F, Suzuki H «Human macrophage scavenger receptors: primary structure, expression, and localization in atherosclerotic lesions». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 87, 23, 1990, pàg. 9133–7. DOI: 10.1073/pnas.87.23.9133. PMC: 55118. PMID: 2251254.

## Enllaços externs

* «Receptor scavenger» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Reserva de la biosfera de la Papallona Monarca

La Reserva de la biosfera de la Papallona Monarca està localitzada a la part est de l'estat de Michoacán i part de l'oest de l'Estat de Mèxic a la zona central de Mèxic. La reserva va ser creada per protegir l'entorn natural i hàbitat de la papallona monarca tenint una superfície total de 56.000 hectàrees. Està inscrita a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2008.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Monarch Butterfly Biosphere Reserve» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].