OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Supergrup SAR

El supergrup SAR o grup SAR (en anglès: SAR supergroup) és un clade utilitzat en algunes classificaions modernes dels protists. Inclou el grup dels stramenopiles (també coneguts com a Heterokonta), els Alveolata i els Rhizaria.
L'acrònim "SAR" està format per la inicial de cadascun d'aquests tres grups (stramenopiles + Alveolata + Rhizaria).
En el supergrup SAR s'inclouen la majoria dels organismes del grup Chromalveolata, però no els Hacrobia, que es classifiquen a part.
El term "Harosa" (amb nivell de Regne) també va ser usat per a referir-se al supergrup SAR.

## Referències

* ↑ Archibald JM «The puzzle of plastid evolution». Curr. Biol., 19, 2, gener 2009, pàg. R81–8. DOI: 10.1016/j.cub.2008.11.067. PMID: 19174147.
* ↑ Burki F, Shalchian-Tabrizi K, Minge M, et al «Phylogenomics reshuffles the eukaryotic supergroups». PLoS ONE, 2, 8, 2007, pàg. e790. DOI: 10.1371/journal.pone.0000790. PMC: 1949142. PMID: 17726520.
* ↑ Hampl V, Hug L, Leigh JW, et al «Phylogenomic analyses support the monophyly of Excavata and resolve relationships among eukaryotic "supergroups"». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 106, 10, març 2009, pàg. 3859–64. Bibcode: 2009PNAS..106.3859H. DOI: 10.1073/pnas.0807880106. PMC: 2656170. PMID: 19237557.
* ↑ Frommolt R, Werner S, Paulsen H, et al «Ancient recruitment by chromists of green algal genes encoding enzymes for carotenoid biosynthesis». Mol. Biol. Evol., 25, 12, desembre 2008, pàg. 2653–67. DOI: 10.1093/molbev/msn206. PMID: 18799712.
* ↑ Cavalier-Smith T «Kingdoms Protozoa and Chromista and the eozoan root of the eukaryotic tree». Biol. Lett., 6, 3, juny 2010, pàg. 342–5. DOI: 10.1098/rsbl.2009.0948. PMC: 2880060. PMID: 20031978.
# Tadashi Sawashima

Tadashi Sawashima (沢島 忠, Sawashima Tadashi) (Kotō, 19 de maig de 1926 - 27 de gener de 2018) és un director de cinema. Va dirigir pel·lícules entre el 1950 i el 1960. Va dirigir 49 pel·lícules i va escriure 6 guions.
# Take a penny, leave a penny

Take a penny, leave a penny (anglès:Pren un cèntim, deixa un cèntim) (de vegades Give a penny, take a penny (anglès:Dona un cèntim, pren un cèntim) o penny tray (anglès: safata dels centaus), són termes que es refereixen a un tipus de safata, plat o got trobat amb freqüència en una gasolinera, botigues de conveniència i altres petits establiments d'Amèrica del Nord, dedicats a facilitar les transaccions amb canvi. No confondre amb l'expressió Spend a penny, slang britànic que es refereix a l'acció d'orinar.

## Ús

La safata és situada a prop de la caixa registradora com a lloc designat perquè la gent deixi allà els centaus que reben com a canvi si no els volen. D'aquesta manera, aquells clients que necessitin un cèntim per completar un pagament, poden prendre un, evitant així la necessitat de canviar monedes o bitllets de més valor.
La safata també pot ser usada pels caixers per evitar donar moltes monedes petites amb el canvi. Per exemple, en comptes de donar 24 centaus en monedes (2 de deu i 4 d'un, 6 monedes en total), pot agafar una moneda de la safata i donar al client una única moneda de 25 centaus. També són coneguts com a penny pools. Si bé poden ser contenidors improvisats com un cendrer, de vegades són safates destinades a aquest fi, amb anuncis o missatges per al client indicant la seva funció.
No és infreqüent veure monedes de més valor en el platet, un caixer curt de canvi però a punt d'acabar el seu torn podria canviar alguna de les monedes de més valor pel seu valor associat en centaus, especialment si n'hi ha moltes a la safata.

## Referències

* ↑ Anderson, Kristin; Kerr, Carol. Customer service management. McGraw-Hill, 2001, p. 118. ISBN 9780071379540.
* ↑ Kroes, Peter; Meijers, Anthonie. The Empirical turn in the philosophy of technology. 20. JAI Press, 2001, p. 77-79. ISBN 9780762307555.
# Take Me to Tomorrow

Take Me To Tomorrow és un disc del cantautor nord-americà John Denver, fou el segon que enregistrà amb RCA Records i va aparèixer el maig de 1970.

## Llista de temes
### Cara A

* "Take Me To Tomorrow"
* "Isabel"
* "Follow Me"
* "Forest Lawn"
* "Aspenglow"
* "Amsterdam"

### Cara B

* "Anthem-Revelation"
* "Sticky Summer Weather"
* "Carolina In My Mind"
* "Jimmy Newman"
* "Molly"

## Referències

* ↑ «John Denver | Biography, Songs, & Facts» (en anglès). Britannica. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «John Denver Albums and Discography» (en anglès). All Music. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «John Denver: Singer and Songwriter» (en anglès). Colorado Virtual Library. [Consulta: 21 agost 2023].
# Suimanga orellut

El suimanga orellut (Aethopyga bella) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i zones de matolls de les terres baixes de les Illes Filipines de Luzon, illes Polillo, Lubang, Mindoro, Ticao, Masbate, illes Calamian, Samar, Leyte, Panay, Negros, Cebu, Dinagat, Siargao, Mindanao i l'arxipèlag de Sulu.

## Referències

* ↑ «Suimanga orellut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Séné

Séné (en bretó Sine) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2008 tenia 9.136 habitants. El 22 de setembre de 2006 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 667 | 1 890 | 1 816 | 1 846 | 1 899 | 2 391 | 2 476 | 2 517 | 2 615 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 554 | 2 707 | 2 815 | 2 702 | 2 849 | 2 943 | 2 868 | 2 918 | 2 703 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2 780 | 2 860 | 2 801 | 2 590 | 2 440 | 2 243 | 2 091 | 2 030 | 2 017 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 2 353 | 2 744 | 3 596 | 4 599 | 6 180 | 7 868 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1988 | Francis Pouligo | Divers droite |
| 1989-2001 | Marcel Carteau | PS |
| 2001-2008 | Patrick Salic | UMP |
| 2008- | Luc Foucault | Divers gauche |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ De les viles de Cassini a les comunes d'avui
# Sviatoslav Vakartxuk

Sviatoslav Ivànovitx Vakartxuk (en ucraïnès: Святосла́в Іва́нович Вакарчу́к; Mukàtxeve, 14 de maig de 1975) és el cantant i líder del grup ucraïnès Okean Elzy, una de les formacions de música rock més populars d'Ucraïna. La revista ucraïnesa Korrespondent el va classificar entre les cent persones més influents a Ucraïna (el 2008 ocupava el lloc 55).

## Biografia

Sviatoslav Vakartxuk és el fill d'Ivan Vakartxuk, un professor de física de la Universitat de Lviv que també va arribar a ser Ministre d'Educació i Ciència sota el govern de Víktor Iúixtxenko. Estudià física i obtingué el seu diploma de física teòrica.
Sviatoslav, que és un dels músics més excitosos i famosos d'Ucraïna amb el seu grup Okean Elzy, va ser molt actiu donant suport a la Revolució taronja. Participa a diversos projectes socials i culturals.
Durant les eleccions parlamentàries del 30 de setembre de 2007 es va presentar com a candidat independent a la llista de la Nostra Ucraïna (era el núm. 15). Va participar en el comitè parlamentari pel que fa a les qüestions de llibertat d'expressió al Parlament ucraïnès. A principis del 2008 va renunciar al seu càrrec arran de la crisi política que va afectar Ucraïna aquell any. A més de la seva carrera a dintre de la formació Okean Elzy, el 2008 Sviatoslav Vakartxuk va encetar un projecte de solista tot i que l'àlbum "Vnotxi" ('De nit') va comptar amb la participació de diversos membres del grup i d'altres músics prestigiosos.

## Pershiy mil'yon ("primer milió")

Vakartxuk va respondre correctament a totes les preguntes de la versió ucraïnesa de Who Wants to Be a Millionaire? i va guanyar un premi d'1 milió de hryvnas.

## Discografia com a solista

* Вночі (2008)
* Брюссель (2011)

## Referències

* ↑ Korrespondent 2008-08-22, nr 32.
* ↑ «Солист "Океана Эльзы" отказался от депутатского мандата». Gazeta.ru, 11-09-2008 [Consulta: 11 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Biografia al web oficial d'Okean Elzy Arxivat 2008-09-16 a Wayback Machine.
* Fan club Arxivat 2008-12-30 a Wayback Machine.
# Vànino (Khabàrovsk)

Vànino (rus: Ва́нино) és un assentament urbà del krai de Khabàrovsk, a Rússia. És un important port a l'estret de Tatària. La seva població al cens del 2010 era de 17.001.

## Geografia

En línia recta, Vànino està situada 15 quilòmetres al nord de Sovétskaia Gàvan, però la distància per carretera és gairebé el doble perquè la costa té molts entrants.

## Història

La badia de Vànino a l'estret de Tatària va rebre el nom d'un topògraf que treballava en un equip que va preparar el mapes de la costa el 1874. La població es va fundar l'any 1907.
El port de Vànino, en el seu moment considerat part de Sovétskaia Gàvan, va rebre connexió ferroviària amb la resta de Rússia via Komsomolsk de l'Amur. Les obres d'aquest ferrocarril van començar el 1943 i van acabar el 1945. Aquesta connexió va causar un creixement ràpid del port de Vànino. Actualment, aquesta és la secció més oriental de la línia Baikal-Amur.
Durant els anys 1940 Vànino, juntament amb Vladivostok, era un port important per embarcar condemnats cap a Magadan, el port del gulag de Kolimà. Després de l'època de Stalin, la importància del port va continuar augmentant perquè proporcionava la connexió ferroviària més curta a un port de l'Extrem Orient Rus. El 1989 va tenir el seu màxim amb uns volums de tràfic de 11,5 milions de tones. El 2005, el volum era de 6,2 milions de tones.
El 1958, Vànino es va separar administrativament de Sovétskaia Gàvan, esdevenint un assentament de tipus urbà. El 1973, esdevingué el centre administratiu del creat Districte de Vànino.

## Economia

Vànino és un port important de l'estret de Tatària (part nord de la mar del Japó) connectat amb el ferrocarril Baikal-Amur. Per tant, la seva importància econòmica recau en el trànsit portuari, que està entre els deu primers de Rússia.
A 2009, Vànino és un hub de SASCO, la companyia naviliera de Sahalín. Té connexions regulars amb els ports de Magadan, Petropàvlovsk-Kamtxatski i Busan. Des de 1973, aquesta empresa també opera el servei transbordador per a vehicles, passatgers i trens (també amb vaixell trencaglaç) entre Vànino i Kholmsk, a l'illa Sakhalín.
Vànino també té una terminal petroliera, així com una refineria de petroli del grup Transbunker. És l'única planta petroquímica russa especialitzada en fueloil per a motors de vaixell.
Vànino és el segon port rus de carbó a l'oceà Pacífic després de Vostotxni (el port de Nakhodka) amb pràcticament dos milions de tones de carbó a l'any. Mechel, el principal productor de carbó de Rússia, està construint una nova terminal pròpia a Vànino.

## Referències

* ↑ «История Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.»(rus) [Consulta: 1 de novembre de 2011].
* ↑ «Vanino Commercial Sea Port Arxivat 2009-03-29 a Wayback Machine.». City Business Promotion Centre Ltd. [Consulta: 27 de novembre de 2009].
* ↑ SASCO: Vanino-Kholmsk Arxivat 2012-02-27 a Wayback Machine. (rus)
* ↑ Vanino Oil Terminal Arxivat 2018-02-18 a Wayback Machine. (Transbunker Group)
* ↑ «Port Delays Slow Coal Exports to Asia». The Moscow Times, 26-11-2009. [Consulta: 27 de novembre de 2009].
# Seqüència

«Seqüència» té aquests significats:
* Seqüència (cinema)
* Astronomia:
** Seqüència de Hubble, classificació de tipus de galàxies desenvolupada per Edwin Hubble
** Seqüència principal, corba en què es troben la majoria dels estels d'un diagrama Hertzsprung-Russell
* Biologia:
** Seqüència de nucleòtids o seqüència genètica, successió de lletres que representen l'estructura primària d'una molècula d'àcid nucleic
** Seqüència d'aminoàcids o seqüència peptídica, ordre en què els aminoàcids s'encadenen dins dels pèptids i les proteïnes
** Seqüència motiu, patró de nucleòtids o aminoàcids que està molt estesa
** Seqüència reguladora, segment d'ADN on les proteïnes d'unió al DNA es lliguen preferentment
* Informàtica:
** Diagrama de seqüència, diagrama usat per modelar la interacció entre objectes en un sistema segons UML
** Seqüència pseudoaleatòria o seqüència de pseudosoroll, grup de seqüències binàries que presenten propietats aleatòries semblades a les del soroll.
* Literatura: Seqüència de Santa Eulàlia, primer text literari escrit en el romanç que donaria lloc al francès
* Matemàtica:
* Seqüència o successió (matemàtiques), llista ordenada d'objectes
** Seqüència d'enters, llista ordenada de nombres enters
** Seqüència de Farey, seqüència de les fraccions irreductibles entre 0 i 1 en la qual el denominador és inferior o igual a n i en ordre creixent
** Seqüència de Sylvester, en teoria dels nombres, seqüència d'enters en què cada membre és el producte dels membres anteriors més u
* Música:
** Seqüència gregoriana, forma de cant medieval
** Seqüència com a repetició conseqüent d'un patró melòdic o harmònic sobre diferents graus de l'escala
# Ignasi Maria Serra i Goday

Ignasi Maria Serra i Goday (Barcelona, 1916-1991) va ser un arquitecte, tècnic urbanista i pintor de pintura al fresc català. També es va dedicar a la il·lustració de llibres. Des del 1958 va ser arquitecte municipal de Barcelona. En aquesta qualitat va realitzar entre d'altres el Museu Clarà, l'eixample del Palauet Albéniz, el Saló del Tinell i l'eixample del Museu Piccasso.
El 22 de gener de 1975 va ser elegit membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi Va tenir el discurs d'ingrés Meditació barcelonina de l'últim quart de segle, seguit pel discurs de contestació per Frederic Marés i Deulovol.

## Pintures al fresc destacades

* Capella dels esportistes (1960-1963) a l'església Santa Anna de Barcelona
* Capella del Santíssim de la parròquia de Gavà
* Església de la Mare de Déu de l'Alegria a Tiana (1970), al cementiri marí de la qual va ser sebollit.

## Referències

* 1 2 3 «Ignasi Maria Serra i Goday». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Com per exemple La vuelta a los altares de Lluís Creus i Vidal (1946): Cuxart i Tremps, Montserrat. «Lluís Creus i Vidal». Directori de Socis i Sòcies. Societat Catalana de Geografia, 05-03-2005. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ Bassegoda i Nonell, Joan «Fallecimiento del Academico Ignasi Serra Goday» (en castellà). Cristiandad, 06-08-1991, pàg. 4.
* ↑ «Serra i Goday, Ignasi M.». Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi. Arxivat de l'original el 2012-06-29. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ Marès i Deulovol, Ignasi Maria Serra i Goday. Meditació barcelonina de l'últim quart de segle. Barcelona: Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi, 1981, p. 39.
* ↑ Pernas i López, Juli. «La capella dels esportistes a l'església de Santa Anna». Barcelona Sportiva, 30-09-2015.
* ↑ «Ignasi Maria Serra Goday, arquitecto y pintor» (en castellà). El País, 15-10-1991. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* «Arxiu professional». Centre de Documentació. Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.
# Can Caire

Can Caire és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de dues plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. Està ubicat al costat esquerre del carrer Fira de Sant Isidre.
La planta baixa consta de tres obertures, a destacar especialment el portal d'accés rectangular, equipat amb llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats. Comentar que tant la llinda com un terç dels muntants superios són de pedra sorrenca, mentre que els dos terços inferiors dels muntants són de pedra nomolítica o pedra calcària de Girona. A part del portal destacar en aquest sector una petita construcció de pedra, adossada a la part baixa de la façana, constituïda per roques fragmentades i còdols manipulats a cops de martell i lligades amb morter de calç i coberta amb teules, la qual en origen podria haver actuat com el forn de la casa.
En el primer pis podem observar tres obertures rectangulars irrellevants que no han rebut cap treball en particular.
La façana posterior de l'immoble, que dona al carrer Fira dels Reis, a diferència de la façana principal, consta de tres plantes i s'adapta físicament al desnivell del carrer.
La planta baixa consta de dues obertures rectangulars que actuen com a entrades o portals d'accés secundaris i que són totalment irrellevants, ja que no aporten res des del punt de vista decoratiu ni tipològic.
Pel que fa al primer i segon pis ens trobem amb una situació bastant similar a la de la planta baixa, a excepció de la finestra rectangular ubicada a l'extrem esquerre del primer pis i que està equipada amb llinda monolítica, muntans de pedra i ampit treballat.
Tanca la façana, en la part superior, un ràfec format per tres fileres: la primera de rajola plana i la segona i tercera de teula.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Caire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Cap de Llosada

El Cap de Llosada és una muntanya de 2.719,1 m d'altitud situada al Massís del Carlit, en el límit dels termes comunals de Portè, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord, i de Merenç, del parçan del Sabartès, pertanyent al País de Foix.
Està situat a la zona nord-oriental del terme comunal de Portè. És a prop al sud-oest del Puig de Coma d'Or i del Roc Gros de Coma d'Or, a ponent del Pic de Cortal Rossó i a llevant de l'Estany de Coma d'Or.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme o d'esquí de muntanya del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ Equivalent occità a la comarca catalana.
* ↑ El Cap de Llosada en els ortofotomapes de l'IGN
# Cap de Llaveio

El Cap de Llaveio és una muntanya de 2.501 metres que es troba al municipi de Vilaller a la comarca de l'Alta Ribagorça.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Can Roure (Sant Martí de Llémena)

Can Roure or Mas Roure is a traditional Catalan Masia (farm estate/farm house) in Pla de Sant Martí in the municipality of Sant Martí de Llémena (Gironès bordering the national park of Garrotxa). The estate consists of a 600 m2 main building and a 200 m2 smaller side building situated at the foot of the mountain marking the edge between the native oak forest and the farmed lands stretching until the river. The main building is 8 meters tall and rectangular believed to have been built in the late 1600, while the side building is just 5 meters tall, and square built in the 1700. Both are built the traditional Catalan way made from stone found on site and up the mountain. The building features several historic elements such as a grain slide (to feed the animals), a hidden rifle hole in the main façade (to defend the property from intruders), a large stone oven, and a build-in clothes washing kettle.
Can Roure és una edifici al Pla de Sant Martí al terme municipal de Sant Martí de Llémena (el Gironès). Edifici de planta rectangular amb cos afegit a la part posterior esquerra. De planta baixa i un pis a façana i planta al darrere degut al desnivell. Teulat a dues aigües, amb carener descentrat i perpendicular a la façana principal. Realitzada en pedra i arrebossada, encara que part de l'arrebossat ha caigut.
La façana principal, amb porta i finestres de llinda plana, són de pedra. Al costat dret de la façana s'ha format una pallissa que s'ha transformat en terrassa, de parets de pedra i brancals de pedra polida treballada, amb cornisa de motllures. El seu teulat és molt volat, de cairats de fusta i rajoles de llata emblanquinades a puntes de diamant. La pallissa dona a l'era i s'està restaurant.

## Notes

* 1 2 «Can Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Can Roure (Santa Pau)

Can Roure és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita casa de planta baixa, destinada al bestiar, i dos pisos. Al primer pis es puja per una escala amb revoltó. Va ser bastida amb pedra volcànica i les llindes de les finestres amb fusta. Originalment disposava de planta quadrada i posteriorment, amb els afegits, va passar a adquirir la planta rectangular. Davant la casa hi ha una àmplia era que conserva els cairons originals vermells i una pallissa de planta trapezoïdal.

## Història

La planta baixa d'aquest mas es va edificar l'any 1635 i es va acabar la primera planta el 1767. Llavors la propietària era Na Teresa Jordà, donant el seu cognom a la fageda que envoltava la seva propietat. La planta superior es va aixecar a finals del segle passat (1899). Actualment la Diputació de Girona n'és la propietària, per acord d'aquesta entitat amb el govern militar de la província, el setembre de 1984 la companyia de sapadors del batalló mixt dels enginyers quarts de la mateixa ciutat varen realitzar obres de restauració al mas.

## Referències

* 1 2 «Can Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Cantó de Rennes-Centre

El cantó de Rennes-Centre (bretó Kanton Roazhon-Kreiz) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega la comuna de Rennes, fraccions de Colombier, Liberté i Thabor. Està limitat pel boulevard Sévigné al nord, el boulevard Duchesse-Anne a l'est, les línies de ferrocarril al sud, l'eix rue d'Antrain/Le Bastard d'una part i el boulevard de la Tour-d'Auvergne de l'altra.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Didier Le Bougeant | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Remiremont

El cantó de Remiremont és un cantó francès del departament dels Vosges, situat al districte d'Épinal. Té 16 municipis i el cap és Remiremont.

## Municipis

* Cleurie
* Dommartin-lès-Remiremont
* Éloyes
* Faucompierre
* La Forge
* Jarménil
* Pouxeux
* Raon-aux-Bois
* Remiremont
* Saint-Amé
* Saint-Étienne-lès-Remiremont
* Saint-Nabord
* Le Syndicat
* Tendon
* Le Tholy
* Vecoux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Maurice Poirot | SFIO, després PSA |
| 1958-1963 | Jean-Marie Grenier | RS |
| 1963- | Christian Poncelet | UDR RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 27.976 | 29.711 | 32.689 | 34.291 | 33.308 | 33.146 | 33.232 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Rennes-Est

El cantó de Rennes-Est (bretó Kanton Roazhon-Reter) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega la comuna de Rennes, fraccions de Longchamps, de Beaulieu i Jeanne d'Arc. Limta a l'est amb comuna de Cesson i al sud amb el riu Vilaine.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Clotilde Tascon-Mennetrier | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Rennes-Centre-Oest

El cantó de Rennes-Centre-Oest (bretó Kanton Roazhon-Kreiz-Kornôg) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega la comuna de Rennes, fraccions de Touche, Papu, Bourg-l'Evêque,Moulin du Comte i Chézy-Dinan.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Marcel Rogemont | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007