OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Muñoz

Can Muñoz és un habitatge del municipi de l'Armentera inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa cantonera de baixos i dos pisos. La portalada d'accés a l'habitatge consta d'un arc rebaixat adovellat, amb la data 1820 a la dovella clau. Al primer pis hi ha una interessant balconada que el recorre totalment, fins i tot té una forma d'ela, ja que aquesta balconada se sustenta a la façana d'aquest edifici i a la paret de l'edifici del costat a on també se sustenta. El forjat no és massa vistós; a la balconada hi donen tres finestres rectangulars, emmarcades per una mena de guardapols que li donen uniformitat; a la part alta hi ha dues finestres amb sengles balcons.
L'aparell emprat queda amagat per l'arrebossat del mur. Als cantons hi ha unes plaques de pedra.

## Història

Reflecteix el creixement del segle xix que es portà a terme en el poble.

## Referències

* 1 2 3 «Can Muñoz». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Carlos Humberto Ruiz

Carlos Humberto Ruiz Gutiérrez (Ciutat de Guatemala, 15 de setembre, 1979) és un futbolista guatemalenc que va jugar a futbol i a futbol sala.
És el màxim golejador de la selecció de Guatemala de tots els temps (a data de 2009), amb la qual juga des de l'any 1998. Ha destacat a la MLS on ha defensat els colors de diversos clubs, destacant a Los Angeles Galaxy i FC Dallas. En total ha marcat 81 gols en 137 a la temporada regular i 15 gols de post temporada a la història de la Major League Soccer.

## Palmarès

Municipal
* Campió de lliga (2): 2000 Clausura, 2002 Clausura
Los Angeles Galaxy
* Campió (1): 2002

## Premis individuals

* MVP de la Major League Soccer: 2002
* Bota d'Or de la MLS (24 gols): 2002
* Bota d'Or de la MLS (empatat) (15 gols): 2003

## Referències

* ↑ «Guatemala». FIFA. Arxivat de l'original el 9 d'octubre 2018. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Carlos Ruiz». MLSsoccer.com. [Consulta: 15 setembre 2016].
* ↑ «Carlos "el pescado" Ruiz.». deguate.com.
* ↑ Marcus, Maria «Little Fish in an Increasingly Competitive Pond». The New York Times Goal Blog, 28-03-2008 [Consulta: 12 maig 2008].

## Enllaços externs

* MLSnet.com Biografia a LA Galaxy Arxivat 2010-02-11 a Wayback Machine.
* Partits internacionals, RSSSF
# Carlos Checa

Carlos Checa és el nom dels següents personatges:
* Carles Checa i Carrera (Sant Fruitós de Bages, 15 d'octubre de 1972), pilot de motociclisme català de renom internacional
* Carlos Checa (Barcelona, 1976), músic i director d'orquestra català
# Carlos Cervera Monge

Carlos Cervera Monge (València, 1829 - 19 d'abril de 1869) fou un metge i polític valencià, diputat a Corts durant el sexenni democràtic.

## Biografia

Pertanyia a una família benestant, però defensà sempre el liberalisme. Treballà com a metge a Russafa de 1844 a 1849, on es preocupà per la qüestió social i defensà la creació de societats de socors mutus. L'octubre de 1855 fou membre de la Diputació de València pel districte de Llíria dins les files del Partit Democràtic.
Va donar suport la revolució de 1868 i fou nomenat vocal de la Junta d'Instrucció Primària de València. A les eleccions generals espanyoles de 1869 fou elegit diputat per València. Tot i que va morir als pocs mesos a causa d'una llarga malaltia, destacà al Congrés dels Diputats per adoptar una postura pro-republicana i antireligiosa en la discussió dels articles 20 i 21 de la Constitució Espanyola de 1869. El seu escó fou ocupat per Rafael Cervera Royo. Un carrer de València duu el seu nom.

## Referències

* ↑ «Carlos Cervera Monge» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 5 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.152. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Carlos Chausson

Carlos Chausson (Saragossa, 17 de març de 1950) és un baix-baríton espanyol. Ha enregistrat nombrosos DVD, CDS i discos. El seu mànager és el reconegut Alfonso Leoz.
Carlos Chausson començà a estudiar música a Saragossa i començaria a estudiar a cant a l'Escola Superior de Cant de Madrid. Es desplaçà a estudiar als Estats Units i entrà a la Universitat de Michigan, on aconseguiria el Master of Music.
S'especialitzà principalment en Mozart, Donizetti, Offenbach i Rossini. Ha treballat en moltes de les grans òperes del món a partir de 1977, principalment als Estats Units (Boston, Nova York, Washington) i a Europa (Zúric, Viena, Barcelona, París, Madrid, Oviedo, Santander, Illes Canàries, Galícia, Múnic, Milà o Tolosa de Llenguadoc. És un habitual de l'Òpera de Zurich des de 1990; entre els seus papers destaca en el de Don Bartolo a Il barbiere di Siviglia de Rossini o el de Figaro en Les noces de Fígaro, de Mozart.
Ha treballat amb els millors cantants d'òpera de l'actualitat: Plácido Domingo, Teresa Berganza, Vesselina Kasarova, Manuel Lanza, Reinaldo Macías, Montserrat Caballé, Nicolai Ghiaurov, Elizabeth Rae Magnuson, Ileana Cotrubas, Ruggero Raimondi, Carlos Álvarez Rodríguez, Jeniffer Larmore, Rodney Gilfry, Isabel Rey, Liliana Nikiteanu, Elisabeth von Magnus, Robert Holl, Volker Vogel, Martin Zysset, Werner Gröschel o Lisa Larsson.
Entre els premis obtinguts al llarg de la seva vida professional, té el Premi al Millor Artista Masculí Líric 2008 del Teatre Campoamor d'Oviedo (Astúries) pel seu paper de Ferramondo de l'obra Il burbero di buon cuore (El grunyó de bon cor) de Vicent Martín i Soler (1754-1806).

## Referències

* ↑ «Berganza, Chausson, Dessay y Herrera, ganadores de los Premios Líricos Campoamor», 31-03-2008. Arxivat de l'original el 2012-02-19. [Consulta: 24 febrer 2009].

## Bibliografia

* Guía de la Gran Ópera de Todos los Tiempos. Planeta de Agostini.

## Enllaços externs

* http://www.20minutos.es/noticia/14583/0/
* http://operabase.com/listart.cgi?lang=en&name=Chausson,+Carlos Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Can Ter

Can Ter és un mas al sud del terme d'Amer (la Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta gran masia està datada de la fi del segle xix, amb reformes parcials posteriors. La casa destaca per estar dotada de dues garites de vigilància i espitlleres, situades prop de les cantonades del sector més pròxim a la carretera, l'antic camí de Girona a Amer.

## Arquitectura

Edifici aïllat de grans dimensions i de planta rectangular format per dues cases unides. Les façanes són arrebossades (originalment pintades de blanc) i consta de tres plantes i té una coberta de doble vessant a laterals. Per superar el desnivell, a la part de baix existeixen varis contraforts.
La façana principal consta, a la planta baixa, de dues portes emmarcades de pedra sorrenca i de dues finestres d'obra arrebossada. Una de les portes té una llinda monolítica horitzontal i l'altra, secundària, té forma d'arc rebaixat i la llinda de tres blocs. A la llinda monolítica de l'entrada principal hi ha gravada, de difícil lectura, la data de 1806. El primer pis consta de diverses finestres, una de les quals està emmarcada de pedra sorrenca i té la llinda monolítica. El segon pis presenta una finestra d'obra d'arrebossat.
Entre la planta baixa i el primer pis, a la cantonada nord-oriental, existeix una garita defensiva de secció circular adossada les parets. A la part occidental, actualment a l'altura de la terrassa n'hi ha una altra, una mica més reduïda i sense tanta visibilitat com la primera, ja que la tapa el pou que puja fins a la terrassa. Estan fetes d'obra de rajola arrebossada. Al llenç de paret nord, entre les dues torretes adossades hi ha un seguit d'espitlleres i dues grans finestres amb una imponent reixa de ferro de forja.
Al sector occidental, a l'altura del primer pis, hi ha una gran terrassa sobre tres obertures en forma d'arc de mig punt rebaixat de rajola. Per sobre la terrassa, al segon pis, hi ha tres obertures seguides d'arc de mig punt, dues d'elles tapades, amb barana de rajola.
El ràfec està format per tres fileres, dues de rajola i una intermèdia de teula.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Ter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Casa Gardella

La Casa Gardella és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al centre històric de la ciutat molt a prop de l'Ajuntament de Figueres. És un edifici cantoner de planta baixa i tres pisos. A la planta baixa presenta local comercial i un portal d'accés i dues finestres al carrer Sant Pere. La cantonada està solucionada amb encoixinat: arrodonit i en pedra a la planta baixa, i en angle i arrebossat als pisos. A la façana del carrer Besalú presenta balcons amb llosana emmotllurada en degradació de mida respecte a l'alçada. A la del carrer Sant Pere tres finestres també en degradació de mida. Totes les obertures estan emmarcades per motllures. La façana presenta esgrafiats florals de tipus modernista a la base del primer pis i a la zona superior de la façana abans de la cornisa que corona l'edifici seguida per la balustrada i la terrassa.

## Referències

* ↑ «Casa Gardella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa Garcia

La Casa Garcia és un edifici del municipi de Manlleu (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici fou restaurat a finals de la dècada del 1980 intentant ressaltar els motius escultòrics i imitar l'original forma de decorar la façana.
És un edifici de planta baixa amb tres pisos. A la planta baixa hi ha tres obertures d'arc de mig punt, dels quals el central és més ampli de llum i, a la dovella central, hi ha esculpit un cap de lleó. El primer pis està format per una balconada amb una barana de balustres de tres trams i tres finestres decorades als brancals per columnes adossades i a les llindes per un bust d'una dama envoltada de flors en alt relleu. Coronant aquestes llindes hi ha tres trams de sanefes de dibuix geomètric i vegetal de rajoles blaves i blanques.
Al segon pis s'hi obren tres balcons amb baranes de ferro forjat de línia senzilla, decorades als brancals per columnetes adossades amb motius vegetals al fust i capitells de volutes i, a les llindes per una petxina en alt relleu envoltada de flors (baix relleu). Una franja de rajoles imitant la ceràmica blava separa el segon del pis superior, en el que s'hi obren tres finestres petites separades per panys de paret llisos on hi ha esgrafiats que representen un medalló amb un bust d'una dama de perfil. La coberta acaba en una cornisa contínua recolzada per unes mènsules de pedra treballades, i a nivell de façana s'alça un balustre de gelosies de formes vegetals. El fons de la façana està pintat imitant maons.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Garcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Casa Garbot

La Casa Garbot és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa unifamiliar de tres pisos d'alçada i d'estructura molt irregular i allargades. S'observen moltes obertures de diferents etapes constructives.
Actualment donada la grandària de l'habitatge és destinada a segona residència. A part de l'edifici, cal destacar algun element originari, com bona part de les finestres.

## Referències

* 1 2 «Casa Garbot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Barranc dels Rius

El barranc dels Rius és un barranc afluent del riu de Carreu. Discorre pel terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins dels antics termes d'Hortoneda de la Conca i d'Aramunt.
Es forma a ponent del poble de Pessonada, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, per la unió de la llau de les Arguiles i la llau de la Marrada, entre les partides d'Hortells (nord-oest) i Llagunes (sud-est), i davalla cap a ponent fins que, al nord de la partida dels Rius trenca sobtadament cap al sud. Travessa la partida dels Rius i s'aboca en el riu de Carreu a les Valls.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya

## Vegeu també

* Camí vell de Travet
# Brzozów

Brzozów [ˈbʐɔzuf] (en ucraïnès: Березів, Bereziv; ídix: ברעזשוב Brejov; lat. Brozovia, o Prozzow) és una ciutat del sud-est de Polònia, amb 7.336 habitants al desembre de 2021. Està situada al voivodat dels subcarpats (des del 1999) i és la seu del comtat de Brzozów i del districte administratiu més petit de Gmina Brzozów. Es troba a 38 quilòmetres al sud de la ciutat de Rzeszów.

## Història

Brzozów va ser fundada l'any 1359, Brzozów va prendre el nom d'un assentament anterior i adjacent del segle XIV, que gradualment amb el pas del temps va passar a ser conegut com Stara Wieś (Vila Vella). A Stara Wieś es troba una gran basílica i monestir jesuïtes, construïts el 1760. La reina Maria va donar Brzozów i quatre pobles més als bisbes de Przemyśl el 1384. Des de mitjans del segle XIV fins a principis del XIX, els bisbes de Przemyśl van residir principalment a Brzozów.
Els atacs tàtars van tenir lloc el 1525, 1623–25, 1629 i amb grans pèrdues el 1674. Després, Brzozów va decaure comercialment fins al segle XIX.
Des de la primera partició de Polònia el 1772 fins al 1918, la ciutat va formar part de la monarquia austríaca (Àustria després del compromís del 1867), cap del districte amb el mateix nom, un dels 78 Bezirkshauptmannschaften de la província austríaca de Galítsia.
Abans de la Segona Guerra Mundial hi havia una comunitat jueva d'uns 1.300 a Brzozów. Una gran part va ser massacrada el 10 d'agost del 1942 per les SS alemanyes. La resta van ser enviats a camps d'extermini o assassinats pels nazis durant la guerra. Des de llavors, no hi ha hagut presència jueva a la vila.

## Economia

Entre el 1550 i el 1650, aquí es van practicar dinou oficis, incloent-hi la fabricació de draps, el processament d'aliments i la fabricació de cuir, així com els oficis de fusta, metall i ceràmica. El primer hospital registrat s'esmenta el 1518. A principis del segle XVI existia una escola parroquial i l'any 1410 van començar les eleccions anuals d'alcaldes i jutges, subjectes a l'aprovació del bisbe. La vila feia centenars d'anys que era coneguda per la fabricació de pintes, però la indústria va desaparèixer als anys seixanta. La fabricació d'olis era una altra indústria a Brzozów; L'oli de nou era un producte famós que es va subministrar a la taula reial de Cracòvia al segle XVI. També es van produir olis a partir del pinyol de la pruna.
L'any 1851 es va obrir una oficina de correus.

## Galeria

* Ajuntament de Brzowów
* Seminari
* Església de la Transfiguració de Jesús
* Edifici de la Societat de Gimnàstica Sokół a Brzozów

## Relacions Internacionals
### Ciutats germanes

Brzozów està agermanada amb:
* Sambir, Ucraïna
* Moldava nad Bodvou, Eslovàquia

## Referències

* ↑ Die postalischen Abstempelungen auf den österreichischen Postwertzeichen-Ausgaben 1867, 1883 und 1890, Wilhelm KLEIN, 1967
* ↑ «Sol Filler». Holocaustcentre.org.nz. [Consulta: 12 març 2013].
* ↑ Handbook of Austria and Lombardy-Venetia Cancellations on the Postage Stamp Issues 1850-1864, by Edwin MUELLER, 1961.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* eBrzozow.net - Portal web de la comunitat local
# Lono

Lono és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -35.44 ° de latitud nord i 305.84 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 20 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 15 d'octubre del 2015 i fa referència a Lono, déu de l'agricultura de la mitologia hawaiana.

## Referències

* ↑ "Lono". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Cokato

Cokato és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 2.727 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cokato tenia 2.727 habitants, 990 habitatges, i 663 famílies. La densitat de població era de 822,6 habitants per km².
Dels 990 habitatges en un 36,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 29,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,8% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 17,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.613 $ i la renda mediana per família de 51.645 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.362 $ mentre que les dones 21.484 $. La renda per capita de la població era de 17.149 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cokato». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cokato». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Anacornia

Allomengea és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamilia Erigoninae, pertanyent a la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Ralph Vary Chamberlin i Vaine Wilton Ivie l'any 1933.

## Distribució

Es pot trobar als Estats Units.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Anacornia microps Chamberlin & Ivie, 1933
* Anacornia proceps Chamberlin, 1949

## Referències

* ↑ Chamberlin, R. V.; Ivie, W. «Spiders of the Raft River Mountains of Utah.». Bulletin of the University of Utah, vol. 23, 4, 1933, pàg. 1–79.
* ↑ «Gen. Anacornia Chamberlin & Ivie, 1933». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION
* Nomenclator Zoologicus
# Cal Pati (Conesa)

Cal Pati és una masia situada al municipi de Conesa, a la comarca catalana de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 501.
# Joan Pinsach i Solé

Joan Pinsach i Solé (Santa Pau, 1 d'abril de 1898 $^{(Julià)}$ - Girona, 22 d'octubre de 1939) fou un polític català, regidor i alcalde de Santa Pau durant la Guerra Civil espanyola (1936-1939).
Pagès de professió, la irrupció política de Pinsach tingué lloc durant la campanya per a les eleccions del Front Popular de 1936 i per la seva pertinença al sindicalisme agrari. En esclatar la Guerra Civil s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT), i en formar-se un nou consistori d'unitat antifeixista sota el nom de «Consell Municipal de Santa Pau», el 25 d'octubre de 1936, en fou designat conseller municipal en representació de la CNT, la presidència del qual s'assignà per torns, ocupant inicialment la comissió de proveïments. A partir de la Llei Municipal Catalana del Govern de la Generalitat que obligava a l'elecció d'un alcalde en fou elegit alcalde-president l'abril de 1937 amb nou vots a favor i un en blanc, càrrec que ocupà fins al gener de 1939
Els seus tres anys al capdavant de l'Ajuntament de Santa Pau significaren l'arribada de les classes populars al consistori i a altres organismes de poder local. Pinsach impulsà projectes de gran transcendència i rellevància seguint sempre la legislació vigent del període republicà: redistribució de terres, confiscació de propietats, col·lectivització de les diferents indústries, il·luminació de la Vila Vella, construcció d'infraestructures, i un ambiciós projecte de portada d'aigua potable a la vila.
Amb la victòria del bàndol franquista i amb la instauració del règim franquista fou detingut i empresonat a la presó provincial de Girona. Sotmès a un judici militar sumaríssim, fou condemnat a mort el 7 de juliol i executat el 22 d'octubre de 1939, essent enterrat a la fossa comuna del cementiri de Girona.

## Referències

* 1 2 «Joan Pinsach i Solé, l'alcalde de Santa Pau afusellat pel franquisme». Memorial Democràtic, 2009. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ Planas Serra, Albert «La repressió franquista a Santa Pau (1939-1944)». Annals del PEHOC, 2008.

## Enllaços externs

* Joan Pinsach i Solé, L'Alcalde de Santa Pau afusellat pel franquisme, a Sàpiens (19/7/2010)
# Bernadí Vallmanya

Bernadí (o Bernardí) Vallmanya fou un escrivà valencià del segle xv, autor de poesia i de tres traduccions del castellà al valencià.
Exercí de secretari de Serafí de Centelles-Riu-sec i Ximénez de Urrea, comte d'Oliva. Participà al certamen literari de València de 1474, les obres del qual foren publicades en un volum amb el nom de Trobes en llaors de la Verge Maria, que es tracta a més de la primera obra literària impresa a Espanya. Traduí al català, reescrivint-les en un estil llatinitzant, artificiós i complex («estil de valenciana prosa»), tres obres escrites originalment en castellà:
* Lo càrcer d'amor, traducció de Cárcel de Amor de Diego de San Pedro impresa a Barcelona per Joan Rosembach el 1493. L'estil pompós i artitzat de la traducció de Vallmanya contrasta amb el de l'original, més senzill. Fon editada per Ramon Miquel i Planas el 1906 (reed. 1912). És possiblement el primer llibre il·lustrat de la impremta catalana.
* Revelació del benaventurat apòstol sant Pau (València, 1495). Traducció d'una versió castellana anònima de la Visio sancti Pauli.
* Cordial de l'ànima (València, 1495). Traducció del Cordiale de quattuor novissimis, atribuït a Gerhard von Vliederhoven, a través de la versió de Gonzalo García de Santa María.

## Bibliografia

* Wittlin, Curt. «La valenciana prosa del traductor Bernardí Vallmanya». Miscel·lània Joan Fuster. Estudis de llengua i literatura. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1989, pàg. 125-151.

## Referències

* 1 2 3 4 Pujol, Josep. «Vallmanya, Bernardí». Diccionari de la traducció catalana, 2011.
* 1 2 3 «Bernadí Vallmanya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sanchis Guarner, Manuel. «Del nom i la unitat de la llengua». A: La llengua dels valencians. 14a edició. València: Tres i Quatre, 1990, p. 36.
* ↑ Garcia Sempere, Marinela; Wilkinson, Alexander «La producció impresa en català dels ss. xv i xvi». Caplletra, 51, tardor 2011, pàg. 69. ISSN: 0214-8188.

## Enllaços externs

* Poesia de Bernardí de Vallmanya a RIALC
* Facsímil digital de l'edició original de Lo càrcer d'amor
* Reproducció digital del Cordial de l'ànima