OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Manel (Vilanova de Sau)

Can Manel és una masia del municipi de Vilanova de Sau (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Situada dins el terme de l'antiga parròquia de Sant Pere de Castanyadell. Es troba en un estat de conservació regular. Tot i que estructuralment es troba en bon estat, l'exterior presenta símptomes de deteriorament.

## Descripció

Petita masia de planta rectangular, coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Consta de planta baixa i golfes. Adossat a la part de llevant hi ha un cos amb l'antiga funció de quadra, ara descobert, on es veu l'obertura i la volta de l'antic forn, actualment aterrat. La façana té un petit portal rectangular situat a l'angle esquerre i amb llinda de fusta. A ponent hi ha dues finestres a nivell del primer pis amb els ampits de pedra sense picar i un portal rectangular. La part nord és cega i té petits corrals mig enrunats.
És construïda amb pedra vermellosa, principalment granit, pròpia de les Guilleries. Són lleves sense picar unides amb argamassa de fang.
L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Masia situada dins el terme de l'antiga parròquia de Sant Pere de Castanyadell, que junt amb les parròquies de Santa Maria de Vilanova, Sant Romà de Sau, Sant Andreu de Bancells i Sant Martí de Querós formaven part del terme civil de Sau.
Al segle xvi aquesta parròquia comptava amb 6 o 7 famílies, entre les quals Can MANEL no hi figura, és fàcil que aquesta masia es construís als segles següents, moment en què Castanyadell va experimentar un cert creixement demogràfic, ja que al segle xix comptava amb 19 famílies; malgrat aquesta hipòtesi no hi ha cap dada que ho verifiqui.
Amb el nom de can Manel trobem el primer esment en el Nomenclàtor de la Província de Barcelona de 1860, que diu que és una casa situada a 6 km de la capital de l'Ajuntament, un edifici de dues plantes, habitat constantment.
Aquesta zona es troba molt despoblada degut a les males comunicacions però algunes masies com aquesta han estat adaptades com a segona residència.

## Referències

* 1 2 «Can Manel». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 «Can Manel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2012].
# Can Manent (Lliçà d'Amunt)

* Aquest article tracta sobre la masia de Can Manent de Lliçà d'Amunt. Si cerqueu la masia de Can Manent de Sabadell, vegeu «Can Manent (Sabadell)».
Can Manent és una masia de Lliçà d'Amunt situada al sud-oest del municipi, dins el bosc de Can Manent. Limita a l'oest amb el terme municipal de Palau-solità i Plegamans i la urbanització Estany de Gallecs (enclavament històric de Montcada i Reixac); a l'est amb la riera Seca, la masia de Can Lledó i l'hípica Camp Rodó; al sud amb la masia de Can Vila-rosal (Parets del Vallès); i al nord amb la urbanització Palaudalba.

## Referències

* ↑ Plànol de Lliçà d'Amunt Arxivat 2009-05-04 a Wayback Machine. (edició 2006)
# Carelles

Carelles és un municipi francès, situat al departament de Mayenne i a la regió del País del Loira.
# Carema

Carema (arpità Karéma) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 769 habitants. Està situat a les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb Donnas, Lillianes, Perloz i Pont-Saint-Martin (Vall d'Aosta), Quincinetto i Settimo Vittone. El 18 de març de 2007 es convocà un referèndum al municipi per tal d'incorporar-se a la Vall d'Aosta, que resultà favorable, i que actualment està seguint el tràmit parlamentari competent,

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giovanni Aldighieri | Llista cívica |

## Galeria d'imatges

* Paisatge amb vinyes
* La font a via Basiglia
* La Gran Masun
* La capella de San Rocco
# Anacroneuria jaciara

Anacroneuria jaciara és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Mato Grosso (el Brasil).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bispo & Neves, 2005. A: Bispo, Neves & Froehlich. Two new species of Perlidae (Plecoptera) from Mato Grosso State, western Brazil. Zootaxa 795:2. «PDF».
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Catalogue of Neotropical Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):159.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 8 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Cantó de Fontenay-sous-Bois

El cantó de Fontenay-sous-Bois és un cantó francès del departament de la Val-de-Marne, al districte de Nogent-sur-Marne. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Fontenay-sous-Bois
* Vincennes (en part)

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-171 du 17 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Val-de-Marne
# Washtucna

Washtucna és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 260 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Washtucna tenia 260 habitants, 110 habitatges, i 72 famílies. La densitat de població era de 185,9 habitants per km².
Dels 110 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 32,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.688 $ i la renda mediana per família de 45.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.964 $ mentre que les dones 33.750 $. La renda per capita de la població era de 17.487 $. Aproximadament el 16,2% de les famílies i el 20,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Washtucna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Washtucna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Adda Djørup

Adda Djørup (Aarhus, 18 d'agost de 1972) és una poeta, novel·lista i escriptora de contes danesa.
Djørup estudià en la Katrinebjergskolen abans de deixar d'estudiar i treballar durant uns anys com au pair. Després reprén l'escola secundària. Es gradua en Literatura Comparada en la Universitat de Copenhaguen. Viu a Copenhaguen.
El primer llibre de Djørup fou Monsieurs monologer, un recull de poesia aparegut al 2005. El 2007, publica una col·lecció de relats curts, Hvis man begyndte at spørge sig selv. Alguns d'aquests contes s'ambienten al sud d'Europa. Djørup explicà que estaven inspirats per les seues àmplies estades a l'estat italià i espanyol.
La novel·la de Djørup, Donin mindste modstand (La resistència menor, 2009) guanyà el Premi EU de Literatura al 2010. Al 2011, Djørup escrigué un drama, titulat Korus' Kabaret. Al 2015, publica un recull de poesia titulada Poesi og andre former for trods.

## Referències

* 1 2 3 Karina Søby Madsen. «Adda Djørup» (en danés). Forfatterweb. Arxivat de l'original el 3 de març de 2016. [Consulta: 14 abril 2017].
* ↑ «Thursday Fiction Corner: Interview with Adda Djorup, a Contributor to Best European Fiction 2015». Columbia University Press blog, 02-10-2014. [Consulta: 6 juny 2015].
* ↑ «Denmark winning author: Adda Djørup». European Union Prize for Literature. Arxivat de l'original el 24 de setembre de 2015. [Consulta: 6 juny 2015].
# Myonycteris

Myonycteris és un gènere de ratpenats de la família dels pteropòdids.
Comprèn les següents espècies:
* Myonycteris brachycephala
* Myonycteris relicta
* Myonycteris torquata

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Distribució mundial de les espècies d'aquest gènere. (anglès)
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Mōri Terumoto

    En aquest nom japonès, el cognom és Mōri.
Mōri Terumoto (毛利辉元, 22 de gener del 1553 - 27 d'abril del 1625) fou un general samurai, fill de Mōri Takamoto.
A l'inici de la seva carrera va lluitar per Oda Nobunaga, però després de la mort d'aquest durant l'«Incident de Honnōji», va servir sota les ordres de Toyotomi Hideyoshi, pel que va participar en la campanya de pacificació de Kyūshū de 1587 així com el les invasions japoneses a Corea.
Terumoto va ser nomenat membre del «Consell dels Cinc Regents», creat amb la finalitat que aquests governessin a la mort de Hideyoshi i fins que el seu fill Hideyori tingués l'edat suficient per governar.
Tokugawa Ieyasu, també nomenat un dels cinc regents disputar el govern per a si mateix, el que va dividir el país en dos grans faccions que es van enfrontar durant la batalla de Sekigahara, en la qual Terumoto va decidir unir-se a les forces d'Ishida Mitsunari, rival dels Tokugawa, encara que Terumoto no va estar present en el camp de batalla pel fet que es trobava al castell Osaka.
Terumoto va veure els seus feus reduïts després de la derrota d'un valor d'1,2 milions de koku a 369.000 més que va ser forçat a rapar el seu cap.
Terumoto és famós també per haver construït el castell Hiroshima.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 1-85409-523-4.
# Montbrehain

Montbrehain és un municipi francès del departament de l'Aisne, als Alts de França`. Forma part de la Communauté de communes du Pays du Vermandois.

## Administració

Des de 2001, l'alcalde és Gabriel Dirson.

## Demografia

* 1962: 1 121 habitants.
* 1975: 986 habitants.
* 1982: 926 habitants.
* 1990: 898 habitants.
* 1999: 909 habitants.
* 2007: 809 habitants.
* 2008: 800 habitants.

## Llocs i monuments

* Església de Saint-Martin.
* Tres cementiris militars britànics de la Primera Guerra Mundial.

## Història

Burg de l'antic Vermandois i intendència d'Amiens. També formà part de la batllia de Saint-Quentin. Avui en dia forma part del Districte de Saint-Quentin i del Bisbat de Soissons. El poble va ésser destruït l'any 406 pels Vàndals que van envair la Gàl·lia Belga. El 5 d'octubre de 1918, Montbrehain fou el lloc de l'última intervenció militar australià a la Primera Guerra Mundial. Els habitants de la vil·la van ser deportats pels alemanys com a ostatges quan es retiraven. La defensa del sector fou confiada el 6 d'octubre a les tropes americanes i Montbrehain va esdevenir el quartel general de la 30a Divisió Americana.

## Personalitats lligades al municipi

* Jean de Montbrehain, abat de Mont St. Martin, mort el 1436.
* P.-Fr. Lévêque, militar entrèpid del temps de l'Imperi.

## Notes

* ↑ « PDF Recensement de la population de l'Aisne au 1er janvier 2008». [Consulta: 2 gener 2011].
* 1 2 3 4 Source : Association Généalogie-Aisne
* ↑ Australian War Memorial
* ↑ «L'EXODE FORCÉ DES MONTBREHAINOIS EN 1918 – 1919». Arxivat de l'original el 2012-07-10. [Consulta: 22 gener 2014].
# Múscul orbitari

El múscul orbitari (musculus orbitalis) és un múscul no estriat (múscul llis) vestigial o rudimentari que creua des del solc infraorbitari i la fissura esfenomaxilar. Es tracta d'una fina capa de múscul llis que tanca la fissura orbitària inferior i està íntimament unida amb el periosti de l'òrbita ocular. Va ser descrit per Heinrich Müller, i sovint se l'anomena múscul de Müller. Està situat a la part posterior de l'òrbita i s'estén per la fissura infraorbitària.
És innervat pels nervis simpàtics i la seva funció és dubtosa, tot i que sembla que es relaciona amb la protrusió del globus ocular. Però si es lesionen les fibres simpàtiques que el controlen, es produeix una caiguda parcial i involuntària de la parpella, com passa en la síndrome de Bernard-Horner. Per a alguns autors, el múscul orbitari forma part del múscul elevador de la parpella. La Terminologia Anatomica el contempla per separat amb el codi A15.2.07.009 (musculus orbitalis).

## Múscul de Müller

El terme múscul de Müller s'utilitza de vegades com a sinònim també del múscul tarsal superior. No obstant, el mateix terme també s'utilitza per a denominar les fibres circulars del múscul ciliar, i també per al múscul orbitari que cobreix la fissura orbitària inferior. Donada aquesta possible confusió, l'ús del terme múscul de Müller no s'ha d'usar llevat que el context elimini qualsevol ambigüitat.

## Notes

* ↑ El Diccionari enciclopèdic de medicina no apareix. El TERMCAT si el considera, d'acord amb el Diccionari d'anatomia, Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X

## Referències

* ↑ «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ Toerien MJ, Gous AE. The orbital muscle of Müller. S Afr Med J. 1978 Jan 28; 53(4):139-41.
* ↑ Gray's Anatomy - 40th Ed/Minor muscles of the eyelids
* ↑ van der Werf F, Baljet B, Prins M, Timmerman A, Otto JA «Innervation of the superior tarsal (Müller's) muscle in the cynomolgus monkey: a retrograde tracing study». Invest. Ophthalmol. Vis. Sci., 34, 7, 1993, pàg. 2333–40. PMID: 7685010.
* ↑ doctor/2564 a Who Named It
* ↑ «Glossary of Eponyms». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 23 febrer 2008].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.
# NGC 5

NGC 5 és una galàxia el·líptica a la constel·lació d'Andròmeda. Es troba dos graus al sur de NGC 11.
Fou descoberta el 21 d'octubre de 1881 per Jean Marie Edouard Stephan, amb un telescopi reflector de 31 polzades i mitja.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Afirmat a: Comparison LEDA/SIMBAD octobre 2002. Catalogue to be published in 2003. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
* ↑ The NGC/IC Project. «NGC 5». [Consulta: 6 setembre].

## Enllaços externs

* NGC 5 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
Coordenades: 00$^h$ 07$^m$ 48.872$^s$; +35° 21′ 44.3″
# N-420

La N-420 és una carretera que, amb 803 quilòmetres, és una de les més llargues d'Espanya i segueix el traçat d'una antiga calçada romana que unia Còrdova amb Tàrraco, l'actual Tarragona. La carretera travessa la península ibèrica des del centre-sud fins al Camp de Tarragona, amb el començament a Montoro (província de Còrdova) i el final a la ciutat de Tarragona. Durant el seu recorregut passa per Andalusia, Castella-la Manxa, el País Valencià, Aragó i Catalunya.

## Traçat

Després de sortir de Montoro, la carretera s'endinsa per Sierra Morena fins a Fuencaliente, ja a la província de Ciudad Real. Travessa Brazatortas, Almodóvar del Campo, Puertollano i Argamasilla de Calatrava, entre altres localitats, al Campo de Calatrava. El tram entre Puertollano i Ciudad Real es troba desdoblat en l'A-41. En aquesta darrera ciutat, s'uneix a la N-430 fins a Daimiel, tram també desdoblat com a autovia A-43. Des d'aquí, la carretera agafa la direcció nord-est, que no abandonarà durant molts quilòmetres. A partir de Daimiel i fins a la localitat de Mota del Cuervo, la carretera ha estat transferida a la Junta de Comunitats de Castella - La Manxa. A la Manxa travessa l'A-4 a Puerto Lápice i la CM-42 a Alcázar de San Juan. Travessa també Campo de Criptana i les vies N-301 i AP-36 a Mota del Cuervo. Aquí inicia el seu camí per diverses localitats de la província de Conca, on enllaça amb l'A-3 a La Almarcha, fins a arribar a Conca. És aquí on canvia de direcció cap al sud-est, tot i que recupera l'anterior a Carboneras de Guadazaón a causa de l'orografia complicada de la Serranía de Cuenca.
Més endavant, s'endinsa al Racó d'Ademús, al País Valencià, i s'uneix a l'N-330, entra a l'Aragó i arriba fins a Terol, on travessa l'A-23. En aquesta ciutat, agafa el seu propi camí cap al nord fins a la rodalia d'Utrillas, on es torna a reunir amb dues carreteres més, l'N-211 fins a Alcanyís i des d'aquí a l'N-232 fins a Valdealgorfa. Des d'aquesta localitat, agafa el camí de Catalunya, on entra per Caseres, a la Terra Alta. Travessa l'Ebre per Móra d'Ebre i acaba el recorregut passant per Reus, on se la coneix com l'autovia T-11, i finalment s'ajunta amb la N-340 a la Rambla Vella de Tarragona.
# Mosquer olivaci

El mosquer olivaci (Mionectes olivaceus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars, vegetació secundària i bosc de les terres baixes i muntanyes de Costa Rica i Panamà, i des de Colòmbia, nord i oest de Veneçuela i Trinitat, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest de l'Equador i, a través de l'est de l'Equador fins l'est i sud-est del Perú i nord de Bolívia.

## Taxonomia

Segun alguns autors es tractaria en realitat de dues espècies diferents:
* mosquer olivaci septentrional (Mionectes olivaceus sensu stricto), des de Costa Rica fins l'oest de Panamà.
* mosquer olivaci meridional (Mionectes galbinus Bangs, 1902) des de l'est de Panamà cap al sud.

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan. 2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volume 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ mosquer olivaci septentrional«Mosquer olivaci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
* ↑ mosquer olivaci meridional«Mosquer olivaci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Mosquer ocraci

El mosquer ocraci (Mionectes oleagineus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars, bosc obert i arbusts de les terres baixes des de Mèxic a Puebla, centre de Veracruz, nord d'Oaxaca i la Península de Yucatán, incloent l'illa de las Mujeres, cap al sud, a la llarga d'ambdues vessants fins Panamà, incloent les illes Coiba, Cébaco i Pearl, i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Tobago i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest del Perú i, a través de l'est de l'Equador i est del Perú fins al nord i l'est de Bolívia i Brasil amazònic i sud-oriental.

## Referències

* ↑ «Mosquer ocraci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Mosquer pitgrís

El mosquer pitgrís (Lathrotriccus griseipectus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos àrids als turons del sud-oest de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Mosquer pitgrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# NK Inter Zaprešić

L'NK Inter Zaprešić és un club de futbol croat de la ciutat de Zaprešić.

## Història

El club va ser fundat l'any 1929 amb el nom NK Sava. Des d'aleshores els club ha rebut les denominacions:
* 1929-1932 NK Sava
* 1932-1945 HŠK Jelačić
* 1945-1962 NK Zaprešić
* 1962-1991 NK Jugokeramika
* 1991-2003 NK Inker Zaprešić
* 2003-avui NK Inter Zaprešić
A nivell esportiu, els seus majors èxits han estat la victòria de la Copa Croata de 1992, equip en el qual jugaven homes com Ivan Cvjetković, Krunoslav Jurčić i Zvonimir Soldo. La temporada 2004-05 fou segon a la lliga de primera divisió.

## Palmarès

* Lliga croata de futbol:
** 1991 (no oficial)
* Copa croata de futbol:
** 1992
* Segona Divisió croata de futbol:
** 2002-03, 2006-07, 2014-15

## Futbolistes destacats

Futbolistes de l'Inter que han estat internacionals. Entre parèntesis els anys al club.
| Ivan Cvjetković (1991-93) Krunoslav Jurčić (1991-93) Zvonimir Soldo (1991-94) Jozo Bogdanović (1992-95) Nermin Šabić (1994-95) Željko Adžić (1996-97) Eduardo (2002-03) Tomislav Dujmović (2003-05) | Srđan Pecelj (2003-05; 2008-10) Ivan Radeljić (2003-04; 2004-05) Želimir Terkeš (2003-04) Klemen Lavrič (2004) Hrvoje Čale (2004-05) Vedran Ćorluka (2004-05) Luka Modrić (2004-05) Damir Krznar (2004-10) | Vedran Ješe (2005-06) Veldin Karić (2005-07) Petar Krpan (2006-07) Dejan Lovren (2006-08) Marijo Dodik (2008-09) Saša Balić (2009-12) Aleksandar Trajkovski (2010-11) Nikola Pokrivač (2013) | Nikola Šafarić (2015) Ilija Nestorovski (2013-2016) Jakov Filipović (2016-) |

## Referències

* 1 2 «NK Inter Zaprešić - Povijest kluba» (en croatian). NK Inter Zaprešić. Arxivat de l'original el 25 de juny 2010. [Consulta: 7 maig 2010].
* ↑ Purić, Bojan «Croatian Cup Finals 1992-1999». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 07-02-2000 [Consulta: 7 maig 2010].
* ↑ Matasović, Brunislav «2004-05 in Croatian Football». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 12-07-2005 [Consulta: 7 maig 2010].

## Enllaços externs

* NK Inter Zaprešić - Lloc web oficial (croat)
* Inter Zaprešić a UEFA.com
* Inter Zaprešić a Nogometni magazin (croat)