OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Festa Major de la Clota

La Festa Major de la Clota se celebra la segona setmana de juliol al barri de la Clota, al districte d'Horta-Guinardó de Barcelona. El barri de la Clota fa una festa major de tres dies plens de tota mena d'activitats. Prenent l'avinguda del Marquès de Castellbell com a centre, s'hi destaquen els actes destinats a públics diversos, com ara jocs infantils o discoteca a la fresca. La cultura popular hi és representada amb una cantada d'havaneres i el correfoc final.

## Actes destacats

* Havaneres. El diumenge de la festa major, cap al vespre, es fa una cantada d'havaneres seguida de rom cremat.
* Correfoc. L'Associació de Diables, Dracs i Tabalers d'Horta i el Carmel organitza aquesta cercavila de foc, que parteix de la Torre Jussana.

## Referències

* 1 2 3 «Festa Major de la Clota». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Festa Major de la Bordeta

La Festa Major de la Bordeta se celebra la primera quinzena de setembre al barri de la Bordeta, al districte de Sants-Montjuïc de Barcelona. La festa major de la Bordeta és, en realitat, la festa major d'un carrer i de dues places: el carrer dels Jocs Florals de Baix i les places del Fènix i de Súria. Aquests tres nuclis organitzen cadascun les seves activitats i el darrer dia de la festa, a la tarda, fan una acte unitari a la plaça de Celestina Vigneaux, on la cultura popular es combina amb tastos gastronòmics i mostres de balls d'arreu. Quant a les activitats de cultura tradicional als carrers, cadascun organitza la seva cantada d'havaneres o acte de foc.
Un dels actes més destacats de la festa és l'anomenat Acte unitari. L'activitat a la plaça de Celestina Vigneaux comença amb una xocolatada seguida del ball dels gegants de Sants. Després arrenca el festival «La Bordeta en dansa», que és una mostra de balls d'arreu en què participa l'Esbart Ciutat Comtal. Finalment, quan ja s'ha fet fosc, els Diables de Sants fan un espectacle de foc.

## Referències

* 1 2 «Festa Major de la Bordeta». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Festa major de La Bordeta. Ajuntament de Barcelona.
* Comissió de Veïns i Veïnes de la Bordeta
# Festa Major de la Guineueta

La Festa Major de la Guineueta se celebra la segona setmana de juny al barri de la Guineueta, al districte de Nou Barris de Barcelona. Les places, carrers i parcs del barri es vesteixen de festa la segona setmana de juny i acullen un gran nombre d'actes i celebracions de festa major. L'Associació de Veïns de la Guineueta és l'entitat que s'hi ha posat al capdavant i elabora un programa festiu per a tots els públics, amb l'ajuda d'entitats i comerciants del barri. La festa compta amb actuacions musicals diverses, cantades d'havaneres, tallers i activitats per a infants, àpats populars, conferències, teatre, etc.

## Actes destacats

* Cantada d'havaneres. El parc de la Guineueta és l'escenari de la cantada d'havaneres tradicional, el dissabte de festa major. Cada any un grup convidat interpreta les havaneres i cançons de taverna més populars perquè el públic pugui passar una estona divertida gaudint de la música i degustant rom cremat.

## Referències

* 1 2 «Festa Major de la Guineueta». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Florindo Eleuterio Flores Hala

Florindo Eleuterio Flores Hala, més conegut pel nom de guerra de «camarada Artemio», (Santa Isabel de Siguas, Camaná, Arequipa, 8 de setembre de 1961) és un polític i militar maoista peruà, militant de Sendero Luminoso i comandant en cap de l'Exèrcit Guerriller Popular (EGP) entre 2004 i 2012.
Fou detingut l'11 de febrer de 2012 i el juny de 2013 fou condemnat a cadena perpètua. Fins a l'any 2004 no es disposaven d'imatges seves. Fou arran de la tramitació d'un document d'identitat, amb el nom fals de José Flórez León, que es pogueren aconseguir.

## Referències

* 1 2 «Perú captura l'últim líder històric de Sendero Luminoso». El Periódico de Catalunya, 12-02-2012. [Consulta: 13 febrer 2012].
* ↑ Cordero, Jaime. «Capturado en Perú el último líder histórico de Sendero Luminoso» (en castellà). ElPaís.com, 12-02-2012. [Consulta: 8 juny 2013].
* ↑ Fowks, Jacqueline. «Cadena perpetua para "Artemio", el último líder de Sendero Luminoso en caer» (en castellà). ElPaís.com, 08-06-2013. [Consulta: 8 juny 2013].
# François Bovesse

François Bovesse (Namur, 10 de juny de 1890 - Namur, 1 de febrer de 1944) fou un polític belga, militant való.
Incitat al Partit liberal als 18 anys, pren sensibilitat vers la identitat valona en el moment de la fundació per Jules Destrée, a Namur, de la secció local dels Amics de l'Art való el 1911. Mentre estudia dret a la Université de Liège, crea el diari "Sambre et Meuse" el 1912 del qual la divisa és «Per a l'art i Valònia». En principi cultural, el diari es fa polític i milita a favor de la causa valona, en el moment en què Bovesse s'adhereix a la Lliga valona del Districte de Namur i és anomenat secretari de la Jove Guàrdia de Valònia.
Quan esclata la Primera Guerra Mundial, combat a Lieja, a Anvers i a l'IJzer. Ferit, és dut a l'Auditorat militar de Calais fins al 1914. Al final de la guerra, s'inscriu com a advocat a Namur.
Membre de la Lliga valona de Namur, delegat a l'Assemblea valona fins al 1927 i membre del Comitè de la Unió nacional valona, és a l'origen de l'organització de les festes de Valònia a Namur, i de la creació del Comitè de les Festes de Valònia el 1923. Aquesta festa és l'ocasió per a ell de reclamar la igualtat del dret entre Valons i Flamencs i de denunciar els desitjos flamencs. Com Destrée, percep, en l'aprovació de les lleis lingüístiques de postguerra, el risc de flamandisation de Valònia. Els combat en nom de l'homogeneïtat lingüística i cultural de les dues regions.
Les seves participacions ministerials fan d'ell l'home de Valònia al govern. Hi defensa les posicions del Moviment való: manteniment de l'acord militar franc-belga, rebuig a la llei d'amnistia i combat contra el partit feixista Rex. Governador de la Província de Namur el 1937, es pronuncia, en una carta a Paul-Emile Janson, a favor de la descentralització administrativa que té com a base les províncies. Dimitit de les seves funcions per l'ocupant, François Bovesse reprèn la seva professió d'advocat. No defèn sense cap concessió ni l'ocupant ni els col·laboracionistes. Aquests no el li perdonaran. L'1 de febrer de 1944, és assassinat per rexistes.
# François Bourgeon

François Bourgeon és un dibuixant de còmics francès nascut el 5 de juliol de 1945 a París. Reconegut per la seva tasca reflexiva i metòdica, és autor de dues sagues de gran èxit comercial, Els Passatgers del Vent i Els companys del Crepuscle , totes dues d'ambientació històrica i amb un important protagonisme femení.

## Bibliografia seleccionada
### Les Passagers du vent (Els passatgers del vent)

* 1. La fille sous la dunette (1980, ISBN 2-7234-0132-4)
* 2. Le ponton (1980, ISBN 2-7234-0164-2)
* 3. Le comptoir de Juda (1981, ISBN 2-7234-0215-0)
* 4. L'heure du serpent (1982, ISBN 2-7234-0290-8)
* 5. Le bois d'ébène (1984, ISBN 2-7234-0440-4)
* 6. La Petite Fille Bois-Caïman - Livre 1 (2009, ISBN 978-2-35648-066-8)
* 7. La Petite Fille Bois-Caïman - Livre 2 (2009, ISBN 978-2-35648-112-2)
* HS. Les chantiers d'une aventure (1994, with Michel Thiebaut, ISBN 2-203-38023-3)

### Les Compagnons du crépuscule (Els companys del crepuscle)

* 1. Le sortilège du bois des brumes (1983, ISBN 2-203-33516-5)
* 2. Les yeux d'étain de la ville glauque (1986, ISBN 2-203-33811-3)
* 3. Le dernier chant des Malaterre (1990, ISBN 2-203-33830-X)
* HS Dans le sillage des sirènes (1992, with Michel Thiebaut, ISBN 2-203-38021-7)

### Le Cycle de Cyann (La saga Cyann)

(amb Claude Lacroix)
* 1. La sOurce et la sOnde (1993, ISBN 2-203-38857-9)
* 2. Six saisons sur ilO (1997, ISBN 2-203-38894-3)
* 3. Aïeïa d'Aldaal (2005, ISBN 2-7493-0218-8)
* 4. Les couleurs de Marcade (2007, ISBN 978-2-7493-0239-3)
* 5. Les couloirs de l'Entretemps (2012,ISBN 978-2-35648-323-2)
* 6. Les Aubes douces d'Aldalarann (2014)
* HS. La clef des confins: D'Olh à ilO et au-delà (1997, ISBN 2-203-38030-6)

## Referències

* ↑ Guiral, Antoni (01/1994). Entrevista a François Bourgeon en "Cimoc" nº 154, pp.48 a 51, Norma Editorial.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.71. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 23 novembre 2014].
# Font de la Juliana

La Font de la Juliana és una font del municipi d'Arbeca (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una surgència natural d'aigua excavada en un substrat argilós que brolla lateralment i de forma ininterrompuda en direcció al Barranc de les Comes de Maldà.

## Descripció

Malauradament l'estat lamentable en què es troba avui la font impedeix fer un estudi descriptiu encertat. Només es veu la part superior d'un arc apuntat fet amb dovelles i part de les parets laterals, carreuades. Veus populars expliquen que s'accedia a la font per unes escales de pedra que baixaven fins a l'arcada. Aquestes escales estaven limitades lateralment per unes parets, configurant un espai rectangular davant la font. La font estava situada dins l'arcada. S'omplia d'aigua de pluja i servia per abeurar els animals. També es conserva una font similar a Les Borges Blanques (Les Garrigues).
L'estructura, construïda entre els segles XV i xvi, consta d'una cambra coberta amb una esplèndida volta de pedra que, a més de mantenir-la neta, redueix l'evaporació i n'assegura el seu emmagatzematge. La font és el reflex d'un temps en què l'aigua era un recurs escàs i la seva provisió obligava a esmerçar grans esforços per garantir-ne l'abastiment. L'obra de picapedrer és molt acurada. Es troba perfectament conservada i s'emmarca en la tradició arquitectònica de construccions en pedra seca, àmpliament documentada a la comarca de les Garrigues. L'arribada del Canal d'Urgell i la generalització de reg produí el seu negament. Les obres de drenatge han permès recuperar aquest monument tot garantint la seva conservació futura.

## Referències

* 1 2 «Font de la Juliana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Fiskebäckskil

Fiskebäckskil és una localitat del municipi de Lysekil, Västra Götaland Comtat, Suècia, a la boca del fiord Gullmarn. Tenia 379 habitants el 2010. Fou una comunitat de pesca, fins que es va transformar en una comunitat marítima en el segle xix. Ara és un poble turístic.

## Residents notables

* Johan Hjalmar Théel (1848-1937) zoòleg Marí, director de l'estació zoològica local 1892–1908
* Michael Thorndyke (1946-) biòleg marí britànic
* Carl Wilhelmson (1866-1928) Artista i professor

## Referències

* ↑ «Tätorternas landareal, folkmängd och invånare per km² 2005 och 2010» (en swedish). Statistics Sweden, 14-12-2011. Arxivat de l'original el 10 de gener 2012. [Consulta: 10 gener 2012].
# Folsom (Califòrnia)

Folsom és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 51.884 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Folsom tenia 51.884 habitants, 17.196 habitatges, i 12.518 famílies. La densitat de població era de 921,5 habitants/km².
Dels 17.196 habitatges en un 39,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 39% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 8,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 131 homes.
La renda mediana per habitatge era de 73.175 $ i la renda mediana per família de 82.448 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.616 $ mentre que les dones 42.434 $. La renda per capita de la població era de 30.210 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Folsom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Folsom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Folvikita

La folvikita és un mineral de la classe dels borats, que pertany al grup de la pinaquiolita. Rep el seu nom del col·leccionista de minerals noruec, Harald Oskar Folvik (1941-), qui va trobar el mineral.

## Característiques

La folvikita és un borat de fórmula química Sb$^{5+}$Mn$^{3+}$(Mg,Mn$^{2+}$)$_{10}$O₈(BO₃)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kitteln, a Nordmarksberg, al municipi de Filipstad (Värmland, Suècia), on es troba en calcita. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobat aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Folvikite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r desembre 2016].

## Enllaços externs

* Imatge SEM d'una folvikita
# Fol·licle ovàric

Un fol·licle ovàric és una agregació cel·lular aproximadament esferoidal que es troba als ovaris. Segrega hormones que influeixen en les etapes del cicle menstrual. En el moment de la pubertat, les dones tenen aproximadament entre 200.000 i 300.000 fol·licles, cadascun amb el potencial d'alliberar un òvul durant l'ovulació per a la fecundació. Aquests òvuls es desenvolupen una vegada cada cicle menstrual amb uns 450-500 ovulats durant la vida reproductiva d'una dona.

## Estructura

Els fol·licles ovàrics són les unitats bàsiques de la biologia reproductiva femenina. Cadascun d'ells conté un únic oòcit (òvul immadur). Aquestes estructures s'inicien periòdicament per créixer i desenvolupar-se, culminant amb l'ovulació d'un sol oòcit competent en humans. També estan formats per cèl·lules de la granulosa i teca del fol·licle.

## Referències

* ↑ McGee, Elizabeth A.; Hsueh, Aaron J. W. «Initial and Cyclic Recruitment of Ovarian Follicles». Endocrine Reviews, vol. 21, 2, 2000, pàg. 200–214. DOI: 10.1210/edrv.21.2.0394. PMID: 10782364.
* ↑ Krogh, David. Biology: A Guide to the Natural World. Benjamin-Cummings Publishing Company, 2010, p. 638. ISBN 978-0-321-61655-5.
* ↑ «What Is an Ovarian Follicle?». wiseGEEK.org. wiseGEEK. Arxivat de l'original el 24 May 2015. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ «Your Guide to the Female Reproductive System».
* ↑ Luijkx, Tim. «Ovarian follicle». radiopaedia.org. radiopaedia.org. Arxivat de l'original el 26 May 2015. [Consulta: 24 maig 2015].
# Francesc Puig i Alfonso

Francesc Puig i Alfonso (Barcelona, 1865 – 1946) fou un editor, llibreter i polític local català, avi del pintor i artista Antoni Tàpies i Puig.

## Biografia

Tenia una llibreria a la plaça nova, fundada el 1860 pel seu pare Eudald Puig i Soldevila (1829-1891), originari de Ripoll, i el primer a editar obres de teatre en català.
Fou president de la Cambra Oficial del Llibre. Des de 1906 fou membre de la Junta Oficial de l'Hospital Clínic de Barcelona, de la que en seria president i secretari. Fou president de la secció d'Agricultura i de la Propietat Immoble de Foment del Treball Nacional, membre de la Cambra de Comerç de Barcelona i vicepresident el 1920 de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País.
Fou regidor a l'Ajuntament de Barcelona per la Lliga Regionalista durant els períodes 1905-1909 i 1914-1917. Fou un dels quatre signants del Dictamen del Pressupost Extraordinari de Cultura de febrer de 1908. Va exercir d'alcalde en funcions quan la visita d'Alfons XIII en 1908. Durant la dictadura de Primo de Rivera va enviar un missatge a Alfons XIII en defensa del català. El 1935 va vendre la seva llibreria a l'Editorial Litúrgica Española.

## Obres

* Las cabras de leche, sus razas, su cria y sus productos. Enfermedades. Tratado completo de la fabricación de quesos de varias clases (1903)
* Cocina de cuaresma (1904)
* La cuina catalana (1907)
* Protección de la infancia y represión de la mendicidad (1911), en col·laboració amb Ramon Albó
* Relaciones entre los organismos benéficos y la represión oficial de la mendicidad... (1914)
* Beneficencia en Barcelona (1920)
* Beneficencia (1927)
* Curiositats barcelonines (Memòries, 1919)
* Recordant coses passades (Memòries, 1934)
* Recuerdos de un setentón (Memòries, 1943)

## Referències

* ↑ Jacint Corbella i Corbella. Sobre alguns aspectes de l'Obra de Francesc Puig i Alfonso (1865-1946), president de la Junta Administrativa de l'Hospital Clínic de Barcelona, Gimbernat, 2006
* ↑ «Francesc Puig i Alfonso». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.232. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ El Presupuesto Extraordinario de Cultura y la Institución de Cultura Popular (1908) del Ayuntamiento de Barcelona
# Futa Toro

Futa Toro (francès: Fouta Tooro: Fouta Tooro; Fula: Fuuta Tooro) és el nom d'una regió en el riu Senegal en el que és ara el nord del Senegal i l'extrem sud de Mauritània.
La paraula Futa era un nom general que els fulbes van donar a qualsevol àrea on vivien, mentre que Toro era la identitat real de la regió segons els seus habitants. Les persones del regne parlaven pulaar, un llengua de la família de llengües ful esteses per Àfrica des de l'oest del Senegal al Camerun. Es van identificar per la llengua que dona origen al nom Haalpulaar'en significant "els qui parlen pulaar". Els haalpulaar'en són també coneguts com a Tuculors (francès toukouleur), un nom derivat de l'estat antic de Tekrur.
L'estat de Denanke (1495/1514-1776) va veure l'origen del modern poble tukulor. Migracions dels Fulbe des dels estats de Futa Toro i Futa Djalon al sud. A Futa Toro, la població esdevenia una mescla única de fuls i mandings que són avui el tuculors.
La regió fou convertida a l'islam al principi del segle xviii. Le emergència de l'Imamat de Futa Toro el 1776 va causar una sèrie de moviments de reforma islàmica on clans petits d'estudiosos musulmans sufites fuls (els Torodbe) van poder agafat el poder en alguns estats a l'Àfrica de l'oest.
Vers el 1780 Abd al-Kadir esdevenia almaami (dirigent religiós o imam) però les seves forces eren incapaces d'estendre la revolució als estats circumdants.
El Imamat de Futa Toro més tard esdevenia la inspiració i el primer centre de reclutament per les gihads del conqueridor Tuculor al-Hajj Umar Tall i el rebel anti-colonialista al-Hajj Mahmadu Lamine. Malgrat la resistència, el Futa Toro va quedar definitivament a les mans de les forces colonials franceses que el van incorporar al Senegal el 1890. A la independència d'aquest país, el cor de la regió, a la riba sud del sud del riu Senegal va ser retingut per la nova república. La riba nord va esdevenir part de Mauritània.
El gran músic senegalès modern i estrella del worldbeat Baaba Maal és originari de la ciutat de Podor al Futa Toro.

## Referències

* ↑ http://www.oxfordislamicstudies.com/article/opr/t125/e688?
# Futa

Futa (Fuuta, Fuula, Fula) és el nom que es donava al nord del Senegal a les terres habitades pels fulanis o fulbes.
Generalment el Futa es refereix a tot el nord del Senegal i sud de Mauritània habitats pels fulbes, encara que específicament se li diu Futa Toro perquè el Tooro o Toro era la seva regió central i la classe dirigent tuculor, els toorobe (vegeu Imamat de Futa Toro). També es dona el nom de Futa a l'altiplà del Djalon o Djallon a Guinea (vegeu Futa Djalon).
# Francesc Xavier Aulí

Francesc Xavier Aulí (Mataró, 1868-1906) fou un pintor i fotògraf català.
Originari de Mataró, s'instal·là a Santa Coloma de Farners el 1891, on posà un estudi fotogràfic al carrer del Prat. Aquest fons conté 232 negatius i 128 positius en paper. La majoria són instantànies preses a Santa Coloma de Farners i rodalia, especialment amb motiu d'alguna festivitat (Aplec de Farners, Carnestoltes, ballades de sardanes). També es conserven retrats de persones (homes, dones, nens, grups, com el de la cobla La Juvenil Farnense) i imatges d'altres poblacions, com Osor, Mataró, Sant Miquel del Fai… El fons fou adquirit per l'Ajuntament de Santa Coloma de Farners i per la Festa Major de 1989 se’n feu una exposició. El fons va ser dipositat a l'Arxiu Comarcal el 27 d'abril de 1990. Actualment forma part de l'Arxiu Comarcal de la Selva.
Una de les seves imatges més conegudes és la que mostra un dia de mercat, activitat bàsica per a l'economia d'aleshores, el qual actualment té lloc els dilluns a la plaça Farners, el mateix espai de la imatge. Com a detall curiós, s'hi pot veure un cartell que anuncia la popular Pomada Panxo, just damunt la porta del bar que regentava el conegut indiano colomenc Francesc Fondevila, Panxo.

## Referències

* 1 2 3 «Documents escollits de l'Arxiu Comarcal de la Selva». xac.gencat.cat. Gencat. [Consulta: 10 octubre 2015].
# Francesc Viñas i Reixach

Francesc Viñas i Rexach (Barcelona, 22 d'octubre de 1955 - 11 de novembre de 2017) va ser un periodista i activista català, primer director de Ràdio Estel i que va participar amb diverses iniciatives eclesials i socials com l'Oncolliga. Era conegut amb el nom de Paco Viñas.
Fill del locutor Joan Viñas i Bona de Ràdio Barcelona, es va llicenciar en enginyeria industrial a la UPC el 1972. Estudià al seminari de Barcelona i després d'exercir uns anys com a sacerdot se li concedí la secularització, es casà amb Josefina Casas el 1995 i tingué dues filles. Va participar en els inicis de Ràdio Estel primer des de la Fundació Missatge Humà i Cristià, i com a primer director de l'emissora de ràdio entre 1994 i 1995. També va ser president de l'Ampa del Col·legi Claret de Barcelona.

## Referències

* ↑ EFE «Fallece el primer director de Radio Estel y gerente de Oncolliga, Francesc Viñas». ABC, 13-11-2017 [Consulta: 14 novembre 2017].
* ↑ «Ràdio Estel compleix 20 anys». Flama, 30-10-2014 [Consulta: 14 novembre 2017].
* ↑ «Mor Francesc Viñas, primer director de Ràdio Estel». Catalunya Religió, 12-11-2017 [Consulta: 14 novembre 2017].
* ↑ «Fallece primer director de Radio Estel y gerente de Oncolliga, Francesc Viñas». La Vanguardia, 13-11-2017 [Consulta: 14 novembre 2017].
# Fleury-les-Aubrais

Fleury-les-Aubrais és un municipi francès, situat al departament de Loiret i a la regió de Centre - Vall del Loira. L'any 1999 tenia 20.690 habitants.