OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catedral de Sant Quintí

La Catedral de Sant Quintí (Sint-Quintinuskathedraal, en flamenc) de Hasselt està consagrada a Sant Quintí. La seva construcció començà al segle xi.

## Història

Al segle viii es va construir una primera catedral, que fou reemplaçada, al segle xi per una església romànica. La catedral fou modificada en molts segles. Les modificacions més antigues daten del segle xv, quan es va reconstruir el cor incloent un deambulatori i quatre capelles. En aquest sele, els Hagenprekeres van anar als Països Baixos per a portar el protestantisme a Hasselt. També fou un període d'iconoclàstia. Juntament amb la ciutat de Maaseik, Hasselt declarà temporalment la seva independència. Durant aquest període, es va destruir el tabernacle, les estàtues, l'altar lateral i l'altar principal.
La torre de l'església actual data del 1725 i fou restaurada al segle xix. A aquest segle també s'hi posaren els vitralls gòtics i taules que provenien de l'abadia d'Herkenrode, un municipi de l'arrondissement d'Hasselt. També es van decorar els murs amb frescos de Godfried Guffens (1823-1901), un pintor de la ciutat.
Des del 1993, la catedral és considerada bé protegit.

## L'Estil

La catedral de Sant Quintí d'Hasselt duu la marca de les moltes modificacions que ha patit al llarg dels segles. L'església del segle viii o reemplaçada per una església romànica. Durant molts seles l'església es va anar amplificant amb molts elements gòtics com la torre occidental.
L'arquitectura interior també té diversos estils. Les columnes no tenen capitells. La volta data del segle xv. Molts dels mobles són originaris de l'abadia d'Herkenrode.

## La torre

La torre té seixanta-dos metres d'alçada i és el resultat de quatre períodes de construcció. La base és romànica, del S. XII. La super-estructura data del segle xiii. La torre és coneguda com la més decorada i bella del Limburg. Posseeix un carilló de quaranta-set campanes que és considerat com el millor de Bèlgica i s'hi pot visitar.

## Atraccions

L'orgue, anomenat Niehoffenorgue, data del segle xvi. Ha patit moltes restauracions durant la seva història. És considerat l'orgue més antic de Bèlgica.
La creu triomfal que penja de l'arc del triomf data del segle xv. Aquesta creu té molts significats i simbolitza els quatre evangelistes amb els seus símbols.
També hi ha una taula que il·lustra la processó dels sagrements d'Herkenrode.

## Sant Quintí

L'església és consagrada a Sant Quintí, fill d'un senador romà que va anar a evangelitzar la Gàl·lia i que es va establir a Amiens. Fou capturat i torturat i decapitat a l'actual Saint-Quentin (Aisne).
Avui en dia aquest sant és patró de les poblacions belgues d'Hasselt, Sint-Kwintens-Lennik, Hees, Gelinden. El dia de la seva onomàstica és el 31 d'octubre

## Bibliografia

* Bouwen door de eeuwen heen, Inventaris van het cultuurbezit in België, Architectuur, Deel 6n-1, Provincie Limburg, arrondissement Hasselt. Uitgave van het Ministerie van de Vlaamse Gemeenschap, Rijksdienst voor Monumenten- en landschapszorg, Uitgeverij Snoeck-Ducaju&Zoon NV, Gent, 1981.
# Jardins de Vicenç Albert Ballester i Camps

Els jardins de Vicenç Albert Ballester i Camps són uns jardins del barri de Montilivi de la ciutat de Girona. Es troben al mig dels carrers de Josep Maria Corredor i Pomés, el carrer i el passatge de Maria Aurèlia Capmany, i pel mig hi passa el carrer del Puigsacalm.
El 15 de desembre del 2009, l'Ajuntament de Girona aprovà en ple posar a uns jardins del barri de Montilivi el nom del creador de l'estelada en el centenari del seu primer disseny, en compliment d'una moció presentada per ERC.
El 20 de setembre del 2014, el batlle de Girona, Carles Puigdemont i Casamajó va inaugurar l'espai juntament amb familiars de Vicenç Albert Ballester i membres de la Comissió del Centenari de la Senyera Estelada / Fundació Reeixida. En l'acte, el batlle de Girona descobrí una placa commemorativa i els presidents de les Associacions de Veïns de Montilivi i de Palau-sacosta hissaren una estelada, que domina els jardins. Finalment, la coral de Montilivi i tots els participants tancaren l'homenatge interpretant Els segadors.
Al costat dels jardins hi ha el Centre Educatiu Montilivi del Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya. Als jardins hi creua un carril bici de la xarxa de carrils de la ciutat de Girona i una vorera destinada al pas de vianants. Ambdós són molt utilitzats els dies feiners atès que es dirigeixen cap al Campus de Montilivi de la Universitat de Girona.

## Referències

* ↑ B., M. «Dediquen una plaça al creador de l’estelada». El Punt, 10463, 15-12-2009, pàg. 9 [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Girona dedica uns jardins al creador de l’estelada». El Punt Avui. Comarques gironines, 12189, 21-09-2014, pàg. 46 [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Girona homenatja el creador de l’estelada». Diari de Girona, 23050, 21-09-2014, pàg. 4 [Consulta: 29 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Centre Educatiu Montilivi Arxivat 2020-01-05 a Wayback Machine.
# Ulrich von Zatzikhoven

Ulrich von Zatzikhoven és l'autor d'una novel·la artúrica en alt alemany mitjà: Lanzelet. Es considera que és de final del segle xii.

## Vida

De la vida d'Ulrich no se'n sap gairebé res. Se suposa que era de Zezikon (localitat actualment integrada a Affeltrangen, del cantó de Turgòvia, Suïssa). I se suposa que és la mateixa persona que l'Uolrich von Zatzichoven que apareix mencionat com a sacerdot parroquial de Lommis (Thurgau) en un document del 1214, una donació dels comtes de Toggenburg al monestir de Sankt Peterzell. L'única obra que es coneix d'aquest autor és el Lanzelet.

## Lanzelet

Lanzelet és un romanç en vers protagonitzat per Lançalot, que havia estat protagonista, amb una cronologia lleugerament anterior però gairebé contemporània, del romanç El cavaller de la carreta de Chrétien de Troyes. Tanmateix, el contingut d'un i altre és prou diferent i fa suposar una altra font per l'obra alemanya que no sigui Chrétien i anterior a aquest. De fet, Ulrich diu que es va inspirar en el model d'un llibre francès de Lançalot (daz welsche buoch von Lanzelete, "el llibre francès de Lanzelet") i diu que li va arribar amb l'equipatge d'Hug de Morville, un dels ostatges per Ricard Cor de Lleó. Com que Ricard havia estat fet presoner per Enric VI des de desembre de 1192 fins a febrer de 1194, se suposa que Ulrich hauria vist el llibre en aquest període.
El Lanzelet se suposa que fou escrit no gaire després. Consta de gairebé 9.500 versos. El "llibre francès" en què s'inspira Ulrich ens és desconegut, però la seva versió, a diferència de la de Chrétien, si bé conté el rapte de la reina Ginebra (Ginovere, en el text alemany), en canvi no hi apareix l'afer amorós entre Ginebra i Lançalot. La "crisi de l'heroi", típica dels romans de Chrétien, tampoc no hi apareix. Lanzelet es casa successivament amb quatre dames, que representen una evolució.
El Lanzelet es conserva sencer en dos manuscrits i en altres quatre fragmentaris. Ulrich no fou tan conegut pels autors alemanys com ho van ser els seus contemporanis Hartmann von Aue i Wolfram von Eschenbach. Però Heinrich von dem Türlin utilitza material del Lanzelet en el seu roman Diu Crône, i Rudolf von Ems lloa Ulrich en dues de les seves obres: Willehalm von Orlens i Alexanderroman.

## Referències

* ↑ Lanzelet, vers 9341
* ↑ 2,197
* ↑ 3,199

## Bibliografia

* Schultz, James A. (1991). "Ulrich von Zatzikhoven". In Norris J. Lacy, The New Arthurian Encyclopedia, pàg. 481–482. New York: Garland. ISBN 0-8240-4377-4.
* Ulrich von Zatzikhoven; Kerth, Thomas Kirth (traductor a l'anglès) (2005). Lanzelet. Columbia University Press. ISBN 3-11-018936-4.

## Enllaços externs

* Diccionari històric de Suïssa (consultable en alemany, francès i italià)
* E-Text in the Bibliotheca Augustana
* Cod. Pal. germ. 371: Ulrich von Zatzikhoven, Lanzelet
# Afroscoparia

Afroscoparia és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Es va crear el 2003 per proporcionar un nou nom per a una espècie de Scoparia, actualment Afroscoparia contemptalis. Al mateix temps, es va descriure Afroscoparia australis.

## Taxonomia

* Afroscoparia australis Nuss, 2003
* Afroscoparia contemptalis (Walker, 1866)
* Afroscoparia malutiensis Maes, 2004

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ Nuss, M. (2003). Afroscoparia – a new genus of Scopariine from southern Africa (Insecta: Lepidoptera: Pyraloidea: Crambidae) Arxivat 2017-08-09 a Wayback Machine.. Entomologische Abhandlungen 61(1) 109-115 PDF
# Catedral de Sant Pere i Sant Pau (Brno)

La Catedral de Sant Pere i Sant Pau es troba en el pujol de Petrov, al centre de la ciutat de Brno, a la República Txeca. És un monument cultural nacional i una de les peces d'arquitectura més importants a la Moràvia Meridional (per exemple, apareixen en les monedes de deu corones txeques). L'interior és d'estil majoritàriament barroc, mentre que les impressionants torres de 84 metres d'altura són d'estil neogòtic i disseny de l'arquitecte August Kirstein el 1905.

## Les campanades de "migdia"

Tradicionalment, les campanes de la catedral sonen a les 11 en comptes de les 12 del migdia. La raó, d'acord amb la llegenda, és que durant la Guerra dels Trenta Anys, els invasors suecs havien promès, durant el setge de Brno, que deixarien l'atac si no havien tingut èxit a prendre la ciutat cap al migdia del 15 d'agost. Durant la batalla en curs, alguns ciutadans astuts van decidir tocar les campanes d'una hora abans d'aquesta data, enganyant als suecs per trencar el cèrcol i sortir amb les mans buides. Brno va ser l'única ciutat que va repel·lir als suecs durant aquesta guerra.
# Jardins de la Font del Rector

Els Jardins de la Font del Rector és un parc metropolità ubicat al municipi de Sant Climent de Llobregat obert al públic l'any 2021.
Els Jardins de la Font del Rector són un espai verd recuperat per al gaudi públic del municipi, que conserva la configuració del terreny. El nom dels jardins ve de l'anomenada Font del Rector, que es troba en el decurs del torrent que neix sota la Creu del Padró i acaba confluint amb la riera de les Comes, a l'alçada de la plaça de la Vila de Sant Climent. El parc dels Jardins de la Font del Rector, un dels principals eixos culturals i de mobilitat del municipi, és una zona verda que connecta l'entorn natural amb el nucli urbà de Sant Climent. Hi destaquen edificis com la Biblioteca Ca l'Altisent, l'ajuntament, la Església parroquial de Sant Climent de Llobregat, el parc de l'Església o el Museu d’Eines del Pagès; i elements patrimonials, com la mateixa Font del Rector, restaurada amb el suport d'Aigües de Barcelona o l'anomenat Pou del Gos. Segons explica la llegenda, l'Hort del Rector va ser l'enclavament en què es va plantar el primer cirerer del municipi, l'arbre fruiter pel qual és especialment coneguda aquesta població.
L'espai, el condicionament del qual ha costat 497.622 € euros, és un eix verd que funciona com un connector entre la muntanya i el nucli urbà, i respecta la configuració original del terreny, inclosa la riera, respectant l'entorn natural. Així, s'han conservat els exemplars d'arbres de grans dimensions de la zona, com ara un eucaliptus, lledoners, llorers i un xiprer, i també s'han plantat noves espècies com ara roures, alzines o cirerers. El Parc disposa d'enllumenat LED de baix consum i té habilitades àrees de descans. A més a més, està totalment adaptat per a persones amb mobilitat reduïda, amb una passarel·la de fusta i rampes per facilitar els desplaçaments entre la plaça de la Vila, el Padró i el sector de la Rodera. L'itinerari accessible connecta els dos marges de la riera amb la nova plaça de la biblioteca i la zona alta del poble, i aconsegueix que la zona funcioni com a connector ecològic entre el torrent del Rector, la muntanya de Sant Ramon i els espais naturals de les muntanyes de l'Ordal i el massís de Garraf.

## Referències

* 1 2 «Sant Climent de Llobregat estrena un nuevo parque metropolitano. Casi medio millón de euros de presupuesto para conectar el entorno natural con el núcleo urbano». La Vanguardia, 17-05-2021 [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ «Jardins de la Font del Rector - Sant Climent de Llobregat». Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB). [Consulta: 6 gener 2024].
* 1 2 «El Parc dels Jardins de la Font del Rector, a Sant Climent, creix». El Baix, 02-01-2023 [Consulta: 6 gener 2024].
* 1 2 «Sant Climent estrena el parque metropolitano de los 'Jardines de la Font del Rector'». El Llobregat, 18-05-2021 [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ «Aigües de Barcelona contribuye a la recuperación del patrimonio hidráulico de Sant Climent de Llobregat». Aigües de Barcelona, 17-05-2021. [Consulta: 6 gener 2024].
# Valdemanco del Esteras

Valdemanco del Esteras és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Fins al 1833 formà part de Saceruela

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 316 | 329 | 293 | 263 |
# Club Atlético River Plate (Montevideo)

* No s'ha de confondre amb Club Atlético River Plate.
* Per a altres significats, vegeu «River Plate (desambiguació)».
El Club Atlético River Plate és un club de futbol uruguaià de la ciutat de Montevideo.

## Història

El CA River Plate va ser fundat l'11 de maig de 1932. És el resultat de la fusió dels clubs Olimpia i Capurro. El club va guanyar sis cops el campionat uruguaià de segona divisió. La seva millor classificació fou la segona posició obtinguda l'any 1992 amb jugadors com Osvaldo Canobbio, Fernando Correa, Juan Ramón Carrasco, Luis Diego López i Edgardo Adinolfi. El campió fou el Nacional. A nivell internacional, ha participat dos cops a la Copa Conmebol, els anys 1996 i 1998.

## Palmarès

* 6 Lliga uruguaiana de segona divisió: 1943, 1967, 1978, 1984, 1991, 2004

## Entrenadors destacats

* Victor Pua
* Martín Lasarte
* Jorge Fossatti

## Jugadors destacats

| Fernando Correa Juan Ramón Carrasco Osvaldo Canobbio Edgardo Adinolfi Severino Varela Gustavo Poyet Carlos Aguilera Carlos Diogo | Fernando Picún Nelson Agresta Carlos María Morales Iván Alonso Hernan Rodrigo López Luis Diego López Fernando Morena Waldemar Victorino | Pedro Catalino Pedrucci Gabriel Cedrés Oscar Zubia Tabaré Silva Diego Aguirre Giancarlo Maldonado Héctor Sena |

## Evolució de l'uniforme

En determinades ocasions ha usat l'uniforme del llegendari River Plate Football Club, un dels grans clubs de l'època amateur a l'Uruguai, per al seu uniforme reserva.
| 1932 | 1994 | 1996 | 1996 visitant | 2001 | 2005 visitant | 2006 visitant |
# Clericis laicos

La butlla Clericis laicos va ser promulgada pel papa Bonifaci VIII el 24 de febrer de 1296. Per tal de posar fi al conflicte que mantenia en guerra al regne d'Anglaterra amb el de França, Bonifaci VIII va enviar dos llegats amb la indicació de proclamar una treva que posés fi, almenys temporalment a les hostilitats de manera que poguessin començar, amb l'ajuda dels mateixos llegats, la negociació. No obstant això, els llegats en arribar a les seves respectives destinacions no van comunicar el missatge papal, doncs van considerar millor esperar una treva d'acord que una imposada. Més tard, van rebre el text de la butlla perquè la publiquessin a Anglaterra i a França tot i que el decretal era dirigit a totes les autoritats polítiques de la cristiandat. El motiu eren els impostos gravats per les monarquies amb la finalitat de sostenir les despeses de guerra.
El papa recordava als prínceps que d'acord amb els cànons dels concilis del Laterà (III i IV) no podien disposar dels béns eclesiàstics sense el permís previ del papa. Després prohibia, sota pena d'excomunió, que les autoritats temporals cobressin o rebessin impostos del clergat sense una autorització prèvia del Papa. La pena d'excomunió i deposició aconseguia també als clergues que acceptessin el pagament del tribut. Els laics que col·laboressin en el cobrament de tals imposats també quedaven excomunicats.
L'agost de 1296, Bonifaci VIII sol·licitava encara al llegat a França que publiqués la butlla o que almenys donés notícies que l'ordre havia estat complerta. No obstant això, Felip el Bell havia reaccionat de forma contrària prohibint que cap delme o diners passessin a Roma i impedint la publicació de la butlla. Finalment es va aconseguir un acord de compromís entre el rei de França i el Papa.
El títol d'aquesta butlla prové de les primeres paraules del començament: Clericis laicos infestos oppido tradit antiquitas (És una antiga tradició que els laics siguin absolutament contraris als clergues).

## Notes

* ↑ Cf. Paravicini Bagliani (2003:121).
* ↑ Théry, Julien «Philippe le Bel, pape en son royaume». L'Histoire.

## Bibliografia

* Agostino Paravicini Bagliani, Bonifacio VIII, Giulio Einaudi Editore, Turín 2003, ISBN 88-06-16005-2

## Enllaços externs

* Text en anglès Arxivat 2011-05-22 a Wayback Machine.
* Text en l'original llatí Arxivat 2013-06-30 a Wayback Machine.
# Brønnøy

Brønnøy és un municipi situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 7.948 habitants (2018) i la seva superfície és de 1.046,59 km². El centre administratiu i comercial del municipi és la ciutat de Brønnøysund. Un centre administratiu secundari és el poble de Hommelstø. Els altres pobles del municipi són Tosbotn, Lande, Trælnes, i Indreskomo.
El Centre de registres Brønnøysund és un important ocupador a Brønnøy. A més, una de les mines calcàries més grans del nord d'Europa es troba al municipi. L'Aeroport de Brønnøysund-Brønnøy es troba a prop de la ciutat de Brønnøysund. Brønnøy limita amb els municipis de Vega i Vevelstad al nord, Vefsn i Grane a l'est, i Bindal i Sømna al sud. El gran fiord Velfjorden s'endinsa al centre del municipi.
El municipi té una gran varietat escènica amb nombrosos illots, llacs (com Eidevatnet, Sausvatnet i Fjellvatnet), muntanyes i algunes zones agrícoles fèrtils. L'illa de Torget, on hi ha una famosa cavitat que s'endisa a la muntanya de Torghatten, està connectada al continent a través del Pont de Brønnøysund. El Parc Nacional de Lomsdal-Visten es troba al nord-est del municipi.
Els boscos de tiler de fulla petita d'origen natural més importants del món creixen a Brønnøy i hi ha àrees de boscos boreals a la reserva natural de Grønlidalen i la reserva natural de Storhaugen. La reserva natural de Strompdalen i la reserva natural de Horsvær, lloc de nidificació per a una gran varietat d'ocells marins, també es troben al municipi.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2018. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Jagüeïta

La jagüeïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la localitat de Jagüé, molt a prop de l'assentament El Chire, on va ser descoberta. Originàriament va ser anomenat (en anglès) jaguéite, sent reanomenat l'any 2010 per l'actual jagüéite.

## Característiques

La jagüeïta és un sulfur, un selenur de coure i pal·ladi, de fórmula química Cu₂Pd₃Se₄. És l'anàleg amb coure de la chrisstanleyita. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de grans anèdrics. Es troba també formant agregats d'intercreixements amb la chrisstanleyita, els quals poden mesurar fins a 100 × 20 µm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jagüeïta pertany a «02.AC: Aliatges de metal·loides amb PGE» juntament amb els següents minerals: UM2004-45-Se:AgHgPd, pal·ladseïta, miassita, UM2000-47-S:CuFePdPt, oosterboschita, chrisstanleyita, keithconnita, vasilita, tel·luropal·ladinita, luberoïta, oulankaïta, telargpalita, temagamita, sopcheïta, laflammeïta i tischendorfita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons de selenurs en dipòsits teletermals. Sol trobar-se associada a altres minerals com: umangita, tiemannita, naumannita, klockmannita, or natiu, clausthalita, chrisstanleyita, berzelianita o aguilarita. Va ser descoberta a El Chire, a Los Llantenes (La Rioja, Argentina), i també se n'ha trobat a Copper Hills (Austràlia).

## Referències

* ↑ «Jagüéite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 febrer 2016].
# Union sacrée

La union sacrée (en català, literalment, "unió sagrada") és la treva temporal i acostament que van tenir diferents moviments polítics i religiosos a França davant la imminència de la Primera Guerra Mundial.
Aquesta expressió va ser usada per primer cop a la Cambra dels Diputats francesa, el 4 d'agost de 1914, l'endemà que Alemanya declarés la guerra a França, pel llavors president de la República Francesa, Raymond Poincaré, en una crida a unir-se contra l'enemic. La totalitat d'organitzacions sindicals i polítiques d'esquerres, encapçalades per la CGT francesa i la Secció Francesa de la Internacional Obrera (SFIO) es van aliar amb el govern, i aquesta unió va persistir, tret d'algunes dissidències d'esquerra, fins a la fi de la guerra.
A d'altres països participants en aquesta guerra, com Anglaterra, Rússia o Alemanya, es van produir moviments anàlegs. En el cas d'Alemanya, aquest va ser instigat pel Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD), i es va anomenar Burgfrieden (pau de les fortificacions).

## Referències

* ↑ "Elle [la France] sera héroïquement défendue par tous ses fils, dont rien ne brisera devant l'ennemi l'union sacrée et qui sont aujourd'hui fraternellement assemblés dans une même indignation contre l'agresseur et dans une même foi patriotique" ([França] serà heroicament defensada per tots els seus fills, dels quals res no trencarà la seva unió sagrada devant de l'enemic i que avui estan fraternalment reunits en una mateixa indignació contra l'agressor i en una mateixa fe patriòtica). Au service de la France, de Raymond Poincaré. París, Plon, 1927. (francès)

## Vegeu també

* Burgfriedenspolitik
# Adalberó de Reims

Adalberó de Reims (c. 925 – Reims, 23 de gener de 989), va ser el trenta-novè arquebisbe de Reims des de l'any 969 al 989. Hi restaurà la catedral i en reformà el capítol. Tingué com a secretari i favorit Gerbert, futur papa Silvestre II. A la mort de Lluís V, darrer rei carolingi, Adalberó, amb l'ajut de Gerbert i d'altres membres de la cort, consagrà el duc Hug Capet (987) com a rei de França en comptes de Carles, duc de la Baixa Lorena, a conseqüència de la pèrdua d'autoritat per part dels carolingis.
Home de lletres i ciències, Adalberó va ser nomenat arquebisbe de Reims pel rei Lotari amb la intenció d'imposar una sèrie de reformes religioses en tota la província eclesiàstica. Va començar per posar al capdavant de la seva escola episcopal a un dels grans savis del seu temps, Gerbert d'Aurillac.
Pertanyia a una família lotaríngia, Adalberó va somiar tota la seva vida amb la reinstauració d'un vast imperi a Occident que fos dirigit per la dinastia Otoniana. Després dels repetits atacs del rei Lotari contra Otó II per recuperar la Lotaríngia, Adalberó va abandonar al rei dels francs per unir-se a l'emperador germànic. Acusat de traïció per Lotari i més tard pel seu fill Lluís V, va ser cridat a Compiègne per a ser jutjat (986-987). Salvat per les morts successives dels dos sobirans, el prelat va rebre el suport del duc dels francs Hug Capet, a qui va consagrar com a rei probablement a Noyon el juliol del 987. Pensant equivocadament que el nou rei, Hug I de França, es convertiria en un servidor de l'Imperi, Adalberó va ser el principal artífex de l'ascensió al tron de la família dels Capets. A la seva mort, el 989, enmig d'una crisi a Laon per Carles de Lorena, el tron ja buit s'adjudicà a Arnoul, fill il·legítim de Lotari abans que a Gerbert d'Aurillac, el futur papa Silvestre II.

## Referències

* ↑ «Adalberó de Reims». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Adrien Zeller

Adrien Zeller, nascut el 2 d'abril de 1940 a Saverne, morí el 22 d'agost de 2009 a Haguenau, és un polític francès. És membre de l'UMP.
És enginyer agrònom. Ha estat diputat de la UDF a l'Assemblea Nacional Francesa pel Baix Rin des del 1973. Ha estat secretari general d'ocupació (1986-1988), alcalde de Saverne (1977-2001) i eurodiputat (1989-1992).
El 1996 va substituir Marcel Rudloff com a president del Consell Regional d'Alsàcia per la nova coalició UMP.