OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Levons

Els levons (en llatí Levoni, en grec antic, Λευῶνοι, Leuónoi) eren un poble o una tribu esmentada per Claudi Ptolemeu. Diu que estaven establerts a la part central de l'illa d'Escàndia. Se'ls suposa germànics. Plini el vell anomena hil·lèvions els escandinaus.

## Referències

* ↑ Claudi Ptolemeu. Geografia, II, 11,35
* ↑ Smith, William (ed.). «Levoni». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].
# Levy Mwanawasa

Levy Patrick Mwanawasa (Mufulira, 3 de setembre de 1948 – París (França), 19 d'agost de 2008) fou el tercer president de Zàmbia, entre gener de 2002 i agost de 2008. Abans, del 1991 al 1994 havia estat vicepresident. Va endegar una campanya per acabar amb la corrupció a la política del seu país.
Va morir a París perquè hi havia estat evacuat amb un atac de cor que li havia esdevingut durant una reunió de la Unió Africana a Egipte.
# Levtxenko

Levtxenko - Левченко (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kirpili. És a 7 km al sud-oest de Korenovsk i a 44 al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Platnírovskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
# Les Rouges-Eaux

Les Rouges-Eaux és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Les Rouges-Eaux era de 78 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 20 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 51 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 29 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 7 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Les Rouges-Eaux el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 34 eren actives i 10 eren inactives. De les 34 persones actives 26 estaven ocupades (15 homes i 11 dones) i 8 estaven aturades (4 homes i 4 dones). De les 10 persones inactives 5 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Les Rouges-Eaux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Les Rouges-Eaux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Les Sables-d'Olonne

Les Sables-d'Olonne és un municipi francès del departament de la Vendée, a la regió del País del Loira.

## Personatges il·lustres

* Bénédicte des Mazery
# Les Rovires (Granera)

Les Rovires és un indret del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situat a la zona central-oriental del terme, a llevant de la Fàbrica del Marcet i a l'esquerra del torrent de les Tutes. És a l'extrem nord-oest de la Baga del Marcet, al nord-oest de la Cova de les Tutes. Ocupa tot el vessant nord de la Carena del Marcet. El Camí del Marcet discorre pel nord de les Rovires.
# Les Monges Velles

Les Monges Velles és una obra de Montblanc (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner de planta i dos pisos.
La façana lateral que dona al carrer de sant Isidre, manté la formulació i els elements característics de la tipologia gòtica tot i una recent restauració que ha completat els elements no conservats.
La façana principal conserva un arc apuntat a la planta baixa i el portal adovellat de llinda plana. La resta de la façana fou molt reformada a finals del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Les Monges Velles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Les Monges Velles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Flasona

La flasona o flausona és una especialitat culinària occitana, del sud de Roergue, a base d'una mena brossat o recuit, lleugerament salat, que és molt típic de Roergue i del Rocafort en general. A la cuina menorquina també s'utilitza el brossat en preparacions dolces associat a la ratlladura de llimona, com es fa aquí, en per exemple farces de crespells i altres dolços però en particular en un dolç molt semblant a aquest, el púding de brossat.
Aquest pastís és semblant al flaó, a Eïvissa; a la quesada pasiega, a Astúries; i al púding de brossat que es fa a Menorca, amb un brossat local de l'illa que és lleugerament més salat que el mató i el brossat provençal.
# Francesc Perich i Escosa

Francesc Perich i Escosa (Girona, 31 de gener de 1872 – Girona, 9 d'octubre de 1913) fou un flautista i compositor de sardanes.
Conegut com «en Francisquet», havia estat deixeble de Josep Dimas i Delgado (harmonia) i de Joan Carreras i Dagàs a La Bisbal d'Empordà i era considerat un dels millors flautistes catalans i un bon pianista. Dirigí el cor masculí La Regional, de gran qualitat musical. Dirigí la banda de l'hospici de Girona (1891-1897). Al voltant de 1910 fundà, juntament amb Josep Saló i Bos i Tomàs Sobrequés i Masbernat, l'Acadèmia Musical Gironina, escola que a partir del curs 1912-1913 es convertiria en Acadèmia Municipal a canvi de concedir matrícules gratuïtes en favor dels nens pobres. Compongué obres per a flautí i flauta i ballables, i entre les seves sardanes cal destacar Les dues ninetes, Gentilesa i Angelical. També és autor d'altres composicions de diversos gèneres; sobretot són famosos els seus valsos i polques per a cobla i per a orquestrina, composicions que havien fet les delícies de l'època. Morí, relativament jove, víctima de terrible malaltia.
El 2014, la cobla Ciutat de Girona va enregistrar un CD dedicat a la seva obra, el primer volum de la nova col·lecció «Fonoteca de Cobla-Compositors gironins».

## Referències

* ↑ «Francesc Perich i Escosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Brugués i Agustí, Lluís. Salomó Marquès i Sureda. La música a la ciutat de Girona (1888-1985) (pdf). Girona: Universitat de Girona, 1998, p. 126-127. ISBN 9788469291603.
* ↑ Vilaweb «La Fira del Món del Foc de Banyoles al 'Fes Ta Festa'». Vilaweb, 12 juliol 2014 (2014-07-12).

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Francisco Vives Nuín

Francisco Vives Nuín (Berdún, 3 de desembre de 1884 - Saragossa, 17 de gener de 1969) fou un futbolista aragonès de la dècada de 1900.
Jugava a la posició de porter i defensà els colors del RCD Espanyol i FC Internacional.
Fou president del Zaragoza CD (1928-29).

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1903-04

## Referències

* 1 2 «Fitxa de Vives». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Francisco Xabier Azkargorta Uriarte

Francisco Xabier Azkargorta Uriarte (Azpeitia, 26 de setembre de 1953) és un futbolista basc dels anys 1970 i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

La seva etapa com a futbolista no fou molt destacada. Jugà a la Reial Societat i Athletic Club. Més destacada ha estat la seva etapa d'entrenador. L'any 1982 es convertí en entrenador del Gimnàstic de Tarragona. El seu bon paper va fer que el RCD Espanyol el fitxés l'any següent. A l'Espanyol substituí a la banqueta a Milorad Pavić, romanent en el càrrec durant tres temporades. Més tard fou entrenador a Reial Valladolid, Sevilla FC i CD Tenerife. També destacà com a seleccionador de Bolívia i Xile. Amb la selecció boliviana aconseguí una històrica classificació per al Mundial dels Estats Units 1994. A Mèxic fou entrenador del Chivas de Guadalajara.

## Palmarès

Com a entrenador

### Yokohama Marinos

* Lliga japonesa de futbol:
** 1997-1998

## Referències

* ↑ «El elegido es Azkargorta». Mundo Deportivo, 18-04-2001. [Consulta: 20 gener 2010].
* ↑ «Entrevista a Azkargorta:”Bolivia no rentabilizó el éxito de 1994». elenganche.es. Arxivat de l'original el 2014-08-01. [Consulta: 20 gener 2012].
* ↑ «El técnico azpeitiarra Xabier Azkargorta, nuevo director deportivo del club de fútbol Beijing Gouan, en China». euskalkultura.com. [Consulta: 20 gener 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol
# Folgaria

Folgaria (cimbri Vielgereut) és un municipi italià, dins de la província de Trento. És habitat per la minoria germànica dels cimbris. L'any 2007 tenia 3.137 habitants. Limita amb els municipis de Besenello, Caldonazzo, Calliano, Centa San Nicolò, Laghi (VI), Lastebasse (VI), Lavarone, Rovereto i Terragnolo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Alessandro Olivi | Llista cívica |
# Francisco Javier Sanchis Pascual

Francisco Javier Sanchis Pascual (Foios, 3 de juliol de 1972), conegut futbolísticament com a Javi Sanchis, és un exfutbolista professional valencià. Ocupà pràcticament totes les posicions del migcamp, decantant-se preferiblement per la banda esquerra.

## Trajectòria

Format al planter del València CF, va arribar a jugar amb el filial. Tot i que disputà la pretemporada de 1994 amb el primer equip, mai arribà a debutar en partit oficial. També va actuar a l'Alcoià. La campanya 95/96 apareix en Segona Divisió, a les files de la UE Lleida, tot jugant 32 partits i marcant 5 gols.
Aquesta bona temporada fa que fitxe pel Vila-real CF a l'estiu de 1996. Amb els groguets la seua aportació va de més a menys, de ser titular el primer any (35 partits i 9 gols), a tot just comptar en la 99/00. Enmig queda el debut a la màxima categoria, en la qual el de Foios va disputar 11 partits.
Amb la temporada 1999/00 començada va marxar al CE Castelló. Malgrat les grans expectatives que va alçar el seu fitxatge, el seu rendiment durant les dues primeres i mitja no va complir les expectatives. La temporada 2001/02 fins i tot va arribar a ser apartat de la plantilla. La temporada següent, amb l'arribada d'Oltra, va ser la més destacada del seu pas pel Castelló. Encara va romandre dos anys més disputant tres promocions d'ascens i aconseguint la tornada a la Segona divisió l'estiu del 2005 com a capità del primer equip.
La primera meitat de la temporada 2005/06 va continuar sense dorsal al Castelló, fins que va marxar al Foios CD per acabar la seva carrera.
Encara com a jugador en actiu, va començar a col·laborar com a comentarista al Canal 9 per als partits del Castelló.

## Enllaços externs

* Fitxa de Javi Sanchis
# Frederic I el Catòlic

Frederic I el Catòlic (vers 1175 – 16 d'abril de 1198) fou duc d'Àustria, de la casa de Babenberg, fill gran de Leopold V, a qui va succeir a la seva mort el 1195.
Va participar en la croada de 1197 dirigida per l'emperador Enric VI i va morir en tornar de Terra Santa. El seu germà Leopold VI el Gloriós (Leopold VI de Babenberg, I duc d'Estíria) el va succeir i va reunificar els dominis dels Babenberg i concretament els dos ducats (Àustria i Estíria) que ja havia governat el pare Leopold V.
# Liencres

Liencres és una localitat costanera de Cantàbria (Espanya), pertanyent al municipi de Piélagos. Està situada en el litoral a 9 quilòmetres a l'oest de Santander, amb una altitud de 72 metres sobre el nivell del mar.

## Demografia

El nombre d'habitants al febrer de 2015 se situa en 3.537 mentre que al novembre de 2013 se situava en 3.435, l'any 2004 era de 2.144 habitants (INE) i 2.517 en 2006. Això dona idea de l'important creixement del lloc i, en definitiva, del municipi. L'alt creixement demogràfic és a causa de la important atracció turística que suposa la costa i les seves platges, i a la proximitat del municipi amb Santander.

## Geografia

Destaca per les seves platges al llarg dels 8 quilòmetres de litoral: Pedruquíos, Somocuevas, Cerrias, La Arnía, Portio, Valdearenas i Canallave. Aquestes dues últimes platges estan integrades dins del Parc Natural de les Dunes de Liencres (dunes fixades per un bosc de pi marítim).
El Parc Natural de les Dunes de Liencres és una zona de notable valor geomorfològic i paisatgístic que va ser declarat espai protegit l'any 1986. A la muntanya de la Picota d'aquesta localitat es troben restes arqueològiques d'interès com el castell de Pedraja o castell d'Hèrcules, declarat Bé d'Interès Cultural en 2004, o un important conjunt d'estructures defensives de la Guerra Civil Espanyola, declarat Bé d'Interès Cultural l'any 2008. Al costat de la Picota està El Tolío; ambdues cims pertanyen a la Serra de Liencres.

## Administració

Liencres està regit per l'ajuntament de Piélagos, que compta amb una oficina local al barri de l'Església, on es poden realitzar nombroses gestions sense haver de desplaçar-se a la capital del municipi (Renedo de Piélagos). Si bé per a alguns assumptes té una junta veïnal (entitat local autònoma) que es tria alhora que la corporació de l'ajuntament. L'actual presidenta de l'entitat local és Elba Castanedo (PP).
A causa del seu poblament irregular i dispers està dividida en barris: Somarriba, Les Maces, El Callejo, Llatas, Cotarejo, Arnía, Somocuevas, Sales, Sorriba, Veuran, Les Reigadas, El Pi, Portio, L'Església, La Cotera, La Creu, La Ortera, Manzanedo, El Cutío, El Dueso, Campolagua i La Caseta.
A la fi de febrer de 2011 el jutjat penal número dos de Santander va condemnar a l'alcalde de Piélagos a presó i inhabilitació per un delicte continuat de prevaricació urbanística, la conseqüència de la qual ha estat l'ordre de demolició de gairebé 400 habitatges en cinc urbanitzacions de Liencres i l'Alt del Cuco.

## Personatges cèlebres

* Eduardo de la Pedraja Fernández de Samaniego (1839–1917), col·leccionista.
* José Antonio Revilla Sord (1945), directiu esportiu.

## Festes

* 25 de juliol, festa de Santiago.
* Última setmana d'agost, festa del turista.
* 12 d'octubre, festa celebri.

## Vegeu també

* Parc Natural de les Dunes de Liencres
* Castillo de Pedraja

## Referències

* ↑ Año y medio de prisión para el alcalde popular de Piélagos por prevaricación urbanística · ELPAÍS.com
# Libor Pešek

Libor Pešek (Praga, 22 de juny de 1933 - Praga, 23 d'octubre de 2022) va ser un director d'orquestra txec.
Va estudiar direcció, piano, violoncel i trombó a l'Acadèmia Musical de Praga. Va tenir com a professors, entre d'altres, Václav Smetáček i Karel Ančerl. Va treballar en els teatres d'òpera de Plzeň i Praga. El 1958 va fundar el grup Harmonia de Cambra de Praga, que va dirigir fins a 1964. Entre 1981 i 1982 va ser el director principal de l'Orquestra Filharmònica Eslovaca. Director convidat entre 1982 i 1990 de l'Orquestra Filharmònica Txeca. Director musical de la Reial Orquestra Filharmònica de Liverpool (1987-1998), dirigia regularment com a director convidat altres importants orquestres simfòniques.
Pesek és conegut especialment per les seves interpretacions de música txeca, sobretot de les obres de Josef Suk i Vítězslav Novák.

## Referències

* ↑ «Liverpool Philharmonic conductor Libor Pešek dies at 89» (en anglès). Associated Press, 24 octubre 2022 [Consulta: 25 octubre 2022].
* ↑ Linton, Siena «Steven Mercurio made Music Director of the CNSO» (en anglès). Orquestra Simfònica Nacional de Txèquia, 19 març 2019 [Consulta: 23 març 2019].
# Frontera entre Hongria i Eslovènia

La frontera entre Hongria i Eslovènia es la frontera internacional entre Eslovènia i Hongria, ambdós estats membres de la Unió Europea i integrats en l'espai Schengen. Té una longitud total de 94 kilòmetres i separa els comtats de Zala i Vas (Hongria) de la regió eslovena de Prekmurje.

## Traçat

La frontera entre Eslovènia i Hongria transcorre de nord-oest a sud-est. Comença al trifini entre ambdós estats amb Àustria, prop de la ciutat de Felsöszölnök, i acaba a prop del Podturen croat, al riu Mura.

## Història

Aquesta frontera quedà establerta a la fi de la Primera Guerra Mundial (1918) quan es va dissoldre l'Imperi Austrohongarès i Eslovènia va entrar a formar part del Regne dels Serbis, Croats i Eslovens, després regne de Iugoslàvia segons els tractats de Saint-Germain (1919) Trianon (1920). Durant la Segona Guerra Mundial es va modificar la frontera a favor d'Hongria,alhora que la major part d'Eslovènia era incorporada al Tercer Reich. En acabar la Segona Guerra Mundial fou una de les repúbliques constitutives de la República Federal Socialista de Iugoslàvia. Després de la dissolució de Iugoslàvia aquesta fou la frontera entre el nou estat d'Eslovènia amb Hongria.

## Referències

* ↑ «Hongria». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Ewan E. Anderson International Boundaries: A Geopolitical Atlas, p. 725
* ↑ The New Boundaries of Hungary, A: Geographical Review, Vol. 10, No. 6 (Dec., 1920), pp. 408-412
* ↑ Fred M. Shelley Nation Shapes: The Story Behind the World's Borders, p. 124-127
# Estadi de Chamartín

Chamartín va ser el primer estadi de futbol en propietat del Reial Madrid als afores de la ciutat de Madrid, al districte de Chamartín.

## Història

El Reial Madrid necessitava un camp propi i per això es va planejar construir un estadi totalment nou. La zona on es va construir era als afores de Madrid, al final del passeig de la Castellana, al districte de Chamartín. El 30 de juny de 1927 es va comprar els terrenys. L'aforament era de 15.000 espectadors, dels quals 4.000 eren localitats amb seient a la tribuna coberta. Al costat del nou estadi es va construir un camp d'entrenament, un d'hoquei, un gimnàs, una piscina, un restaurant i un club social. L'estadi va ser inaugurat el 17 de maig de 1924 amb un gran espectacle. L'infant Gonçal de Borbó i Battemberg va fer el xut d'honor al partit inaugural contra el campió de la Copa anglesa, el Newcastle.
Durant la Guerra Civil, l'estadi de Chamartín va ser emprat com a camp de concentració, les tribunes havien estat desmuntades per a aprofitar la fusta i el terreny va quedar pràcticament reduït a runes. La seu social va quedar destruïda per un bombardeig.
Els presidents de l'època fundacional, Adolfo Meléndez i Pedro Parages; i els presidents abans de la guerra, Antonio Peralba i el Senyor Marqués de Bolarque van anar recaptant diners dels socis i els jugadors, per a arreglar el camp i reobrir la seu social.
Quan Santiago Bernabéu va arribar a la presidència, va voler crear un nou estadi, que fos un símbol per al club, i tingues capacitat per a 120.000 espectadors. D'aquesta manera, es va derrocar l'antic estadi de Chamartín per obrir el Nuevo Chamartín.

## Enllaços externs

* Història del Reial Madrid - Web oficial (castellà)
* Tots els estadis del Reial Madrid CF Arxivat 2016-07-02 a Wayback Machine. (castellà)
* Els estadis del Reial Madrid CF Arxivat 2007-04-06 a Wayback Machine. (castellà)
* Inauguració de l'estadi Santiago Bernabéu (castellà)
# Itàlica

* Aquest article tracta sobre l'antiga ciutat. Vegeu-ne altres significats a «lletra itàlica».
Itàlica (llatí Italica) fou una ciutat de la Bètica fundada per Publi Corneli Escipió Africà Major en el lloc de l'antiga ciutat de Sancios el 206 aC i fou poblada amb veterans de la batalla d'Ilipa. Aquest assentament romà compliria diferents funcions bàsiques. En primer lloc, cobriria la rereguarda de l'exèrcit romà d'ocupació. A més era un emplaçament ideal per a fer front a les incursions dels lusitans. Finalment, seria un centre de bescanvi econòmic.
Va tenir el rang de municipi i va tenir el títol de Iulia Augusta Italica i Iulia Augusta Aelia Italica. Hi van néixer Hadrià, Trajà i Teodosi el Gran, i potser també el poeta Sili Itàlic (Silius Italicus). Sota els àrabs es va dir Talika; un canvi del curs del riu va obligar els habitants a traslladar-se al lloc on avui és Sevilla, llavors Hispalis, i tot i que aquesta ciutat era més antiga que Itàlica, la ciutat abandonada fou coneguda per Hispalis Vetera i després Sevilla la Vieja.
Les seves ruïnes es poden veure a tocar de Santiponce (a 9 km nord-oest de Sevilla), i la comarca s'anomena Campos de Talca. L'amfiteatre, que estava en bon estat, fou usat el 1774 per a fer dics i carreteres. Uns marbres descoberts el 1799 per un monjo pobre anomenat José Moscoso es van salvar només perquè els va envoltar d'una paret. Es poden veure també la Casa de los Baños (cisternes de reserva d'aigua) i l'aqüeducte, i restes menors. També s'han trobat estàtues i altres objectes.
Les principals restes són:
El 2010 va tenir 149.621 visitants.

## Referències

* ↑ A. Caballos Rufino, J. Martín Fatuarte i J.M. Rodríguez Hidalgo. Itálica arqueológica, 1999. ISBN 84-472-0515-0.
* ↑ «Las visitas a los museos de la Junta subieron un 3,3%» (en castellà). El País, 27-01-2011. [Consulta: 28 juliol 2011].
# Luquin

* Aquest article tracta sobre la localitat navarresa. Vegeu-ne altres significats a «Lukin (Rússia)».
Luquin (oficialment en castellà, Lukin en basc) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita amb Barbarin, al nord; Arróniz, a l'est; Sesma, al sud; i Los Arcos, a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 132 | 132 | 131 | 127 | 132 | 134 | 132 | 137 | 139 | 132 | 138 |
| Fonts: Luquin i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||