OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Élisabeth Rappeneau

Élisabeth Rappeneau (Auxerre, 19 de gener de 1940 - París, 2 de gener de 2021) va ser una directora de cinema i televisió d'origen d'Yonne

## Biografia

Élisabeth Rappeneau és la germana de Jean-Paul Rappeneau i la tia de Martin Rappeneau, músic, i de Julien Rappeneau, guionista.

## Filmografia
### Com a directora

* 1988: Fréquence meurtre
* 1989: Mieux vaut courir (TV)
* 1992: L'Amour assassin (TV)
* 1992: Turbulences (TV)
* 1994-1995: Julie Lescaut (sèrie de televisió, 4 episodis)
* 1996: Le Secret d'Iris (TV)
* 1996: Notre homme (TV)
* 1997: La Famille Sapajou (TV)
* 1997: L'Amour dans le désordre (TV)
* 1998: Telle mère, telle fille (TV)
* 1998: La Famille Sapajou - le retour (TV)
* 1999: Sapajou contre Sapajou (TV)
* 2000: Chacun chez soi (TV)
* 2000: Un homme en colère (sèrie de televisió, 1 episodi: Un amour sans limite)
* 2001: L'Impasse du cachalot (TV)
* 2001: Un citronnier pour deux (TV)
* 2003: Changer tout (TV)
* 2003: Les Femmes ont toujours raison (TV)
* 2004: L'Insaisissable (TV)
* 2004: Une vie (TV)
* 2005: Ma meilleure amie (TV)
* 2005-2006: Inséparables (sèrie de televisió, 3 episodis)
* 2008: La Maison Tellier (TV)
* 2009: Cet été-là (TV)
* 2010: Quand vient la peur (TV)
* 2011: Gérald K. Gérald (TV)
* 2011: J'ai peur d'oublier (TV)
* 2013: Je vous présente ma femme (TV)

### Com guionista

* 1975: El meu home és un salvatge (Le Sauvage)
* 1982: Tout feu, tout flamme
* 1984: Aéroport: Issue de secours (TV)
* 1984: Le Jumeau
* 1985: Une femme ou deux
* 1988: Fréquence meurtre
* 1989: Mieux vaut courir (TV)
* 1992: Turbulences (TV)
* 1995: Terrain glissant (TV)

### Altres feines

* 1962: Le Combat dans l'île (continuista)
* 1962: Le Doulos (continuista)
* 1963: L'Aîné des Ferchaux (script)
* 1963: Le Feu follet (script)
* 1966: La Vie de château (continuista)
* 1966: Les Créatures (continuista)
* 1967: Le Voleur (continuité)
* 1968: La Chamade (script)
* 1968: Alexandre le bienheureux (continuista)
* 1970: Le Distrait (continuista)
* 1971: Le Souffle au cœur (continuista)
* 1971: Ça n'arrive qu'aux autres (col·laboració tècnica)
* 1972: Le Grand Blond avec une chaussure noire (continuista)
* 1973: Au rendez-vous de la mort joyeuse (continuista)
* 1973: Défense de savoir (script)
* 1973: Salut l'artiste (continuista)
* 1973: Je sais rien, mais je dirai tout (script)
* 1975: L'important c'est d'aimer (continuista)
* 1975: L'Incorrigible (script)
* 1976: Lumière (script)
* 1976: Un éléphant ça trompe énormément (script)
* 1976: Sérail (script)
* 1977: Nous irons tous au paradis (script)
* 1981: Clara et les chics types (script)

## Referències

* ↑ «Disparition - Trois choses à savoir sur Élisabeth Rappeneau, la réalisatrice icaunaise disparue en ce début d'année 2020». www.lyonne.fr, 06-01-2020.
* ↑ «Clémentine Célarié en deuil: la scénariste Elizabeth Rappeneau est morte». telestar.fr, 04-01-2020. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ «Avis de décès: Elisabeth Rappeneau». www.pfg.fr. Arxivat de l'original el 2020-01-25. [Consulta: 17 gener 2020].
# Tumak

Tumak (en rus: Тумак) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.539 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Eleccions legislatives austríaques de 1959

Les eleccions legislatives del 1959 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 10 de maig de 1959. Els populars foren la força més votada i Julius Raab fou nomenat canceller.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 10 de maig de 1959 al Consell Nacional d'Àustria
| Partits | Partits | Vots | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1.928.043 | 44,2 | -1,8 | 79 | -3 |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1.953.935 | 44,8 | +1,8 | 78 | +4 |
| | Partit Liberal d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs) | 336.110 | 7,7 | +1,2 | 8 | +2 |
| | Comunistes i Socialistes d'Esquerra (Kommunisten und Linkssozialisten ) | 142.572 | 3,3 | -1,1 | — | -3 |
| | Federació de Socialistes Democràtics Bund demokratischer Sozialisten | 2.190 | 0,1 | - | - | - |
| | Total (participació 92,90%) | 4.363.194 | 100.0 | | 165 | |
| Font: Siemens Austria, BMI ||||||||
# Bassa de les Granotes

La Bassa de les Granotes o Bassa des Granotes és un petit llac que es troba en el terme municipal d'Espot (Pallars Sobirà), excepte l'extrem occidental que es troba ja dins el terme municipal de la Vall de Boí (Alta Ribagorça), i tot dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.324 metres d'altitud, a la part alta de la riba dreta del Barranc de Peixerani, a peus de l'extrem sud-occidental del Portarró d'Espot; desaigua pel seu extrem occidental al barranc.

## Rutes

Dues són les principals que surten des de l'Estany Llong de la Vall de Sant Nicolau:
* La més directa: que ressegueix el Barranc de Peixerani direcció est i travessa el Pletiu d'Erdo.
* La que aprofita el camí que puja al Portarró d'Espot: que abandona a mig camí direcció sud-est, un cop arribats a l'altitud de l'estany.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Barraca de la Capona XXIV

La Barraca de la Capona XXIV és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca que crida l'atenció pels dos arcs de descàrrega que defensen la llinda del portal. El conjunt constructiu és més aviat quadrat. A l'esquerra de la barraca hi ha un cos adjunt que era l'estable i estava cobert amb bigues, lloses i terra, ara esfondrada.
La barraca estricte no és gens acollidora, té una fondària de 3'80m per una amplada de 1'75m. A la dreta hi ha un pedrís i a l'esquerra el que potser era un cocó. Està coberta amb falsa cúpula, amb una alçada màxima de 2'80m.

## Referències

* 1 2 «Barraca de la Capona XXIV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Associació Call de Barcelona

L'Associació Call de Barcelona és una institució jueva que funciona en el call de Barcelona. És tant una associació com la sinagoga Salomó ben Adret, i es troba en terrenys que va ocupar des d'almenys el segle xi i fins al segle xiv l'antiga Sinagoga Major de Barcelona, la més antiga d'Europa i que va ser passada a domini reial després dels pogroms que van assolar el call el 1391.
Amb motiu de l'Operació Plom Fos, el 2008, l'associació va sufrir l'atac antisemita d'un militant de l'agrupació d'ultradreta Moviment Social Republicà, qui va copejar un treballador de la sinagoga amb un bat de beisbol, a més a més de trencar els cartells exteriors.

## Referències

* 1 2 «Segon atac a una sinagoga de Barcelona en menys d'un mes». europapress.es.
* ↑ «Boletín #6 verano 1998 / sivan-tammuz-av 5758» (en castellà). "La Javurá". Arxivat de l'original el 2009-02-07. [Consulta: 8 maig 2009].
* ↑ Katz, Marisa. «The Golden Age returns» (en anglés). The Jerusalem Post, 14-09-2006.
* ↑ Leviant, Curt; Pfeifer, Erika. «Beautiful Barcelona and its Jews of today and long ago» (en anglès). The New Jersey Jewish News, 18-09-2008. Arxivat de l'original el 2008-11-20. [Consulta: 30 octubre 2009].
* ↑ «Història». Associació Call de Barcelona. Arxivat de l'original el 2010-01-12.

## Enllaços externs

* Associació Call de Barcelona - Lloc web oficial
# Çò des de Sauador

Çò des de Sauador és un edifici del municipi d'Es Bòrdes inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic auviatge que ha perdut bona part de la seva fesomia. La casa de secció rectangular, exempta, amb el xamfrà exterior escapçat. La façana paral·lela a la capièra, orientada a migdia, presenta obertures de fusta en les dues plantes (3-3), i al capdamunt un humarau amb dues llucanes, i una humenèja en una banda. La coberta d'encavallades de fusta suporta una teulada de pissarra, de dos vessants, i "tresaigües" a cada costat. Damunt de la porta una pedra desgastada duu: AÑO // 1799// ---- // ----. I al damunt d'aquesta, compareix una rosassa, sens dubte aprofitada d'un monument anterior, amb sis pètals amb un petit arc que els uneix, inscrita en un cercle i bisellada. El material emprat és marbre de Saint-Béat. Aquest motiu decoratiu vegetal és molt freqüent, de gran antiguitat i llarga perduració en monuments funeraris i reaprofitat en esglésies.

## Referències

* ↑ «Çò des de Sauador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Tossal de Ripoll

El Tossal de Ripoll és una muntanya de 1.305 metres al municipi de Campelles, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rescuporis I

Rescuporis I o Tiberi Juli Rescuporis I (grec antic: Τιβέριος Ἰούλιος Ῥησκούπορις, llatí: Tiberius Iulius Rhescuporis) va ser rei del Bòsfor de l'any 68 al 93. Era fill de Cotis I i de la seva esposa Eunice. El seu oncle patern era Mitridates II, que també havia estat rei del Bòsfor.
La seva àvia paterna era la princesa odrísia Gepepiris, i a través d'ella, descendent de Marc Antoni. Rescuporis, per aquests ascendents, estava relacionat amb la família Júlia-Clàudia.
Es coneix molt poc de la vida de Rescuporis I. L'any 63, per raons desconegudes, l'emperador Neró va deposar al seu pare Cotis I, i el Regne del Bòsfor es va incorporar a la província romana de Mèsia Inferior de l'any 63 al 68.
A la mort de Neró el juny del 68, Galba el va succeir com a emperador romà. Amb l'ajuda de la seva mare, Rescuporis I va aconseguir que el Regne del Bòsfor fos reconegut, i va passar a ser un regne client de Roma. El territori es va mantenir semi-independent i estable una vegada més. Potser durant el primer any del seu regnat, la seva mare va actuar com a regent. El Regne del Bòsfor seguia comerciant amb Anatòlia i els regnes veïns.
El títol reial de Rescuporis a les monedes diu en grec: ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΡΗΣΚΟΥΠΟΡΙΔΟΣ ('del rei Rescuporis'). Va regnar durant l'any dels quatre emperadors el període de la dinastia Flàvia, fins al regnat de l'emperador Domicià.
Rescuporis I va ser al tron fins a l'any 93. No se sap el nom de la seva dona, però aquest matrimoni va tenir un fill, Sauromates I o Tiberi Juli Sauromates, que el va succeir.

## Referències

* 1 2 3 Mitchiner, Michael. The Ancient & Classical World, 600 B.C.-A.D. 650. Londres: Hawkins Publications, 1978, p. 69-70. ISBN 9780904173161.
* 1 2 Minns, Ellis H. Scythians and Greeks : a survey of ancient history and archaeology on the North coast of the Euxine from the Danube to the Caucasus. Nova York: Biblo and Tannen, 1970, p. 590.
# Federico Zabala Alcíbar-Jáuregui

Federico Zabala Alcíbar-Jáuregui (Tolosa, Guipúscoa, 13 de gener de 1916 - Villabona-Amasa, 1 d'octubre de 1993) fou un advocat, polític i historiador basc.
Estudia el batxillerat en el Col·legi dels Jesuïtes. Va cursar la carrera de Dret en la Universitat de Saragossa. Professor d'Història Basca en Estudis Universitaris i Tècnics de Guipúscoa. Membre de nombre de la Reial Societat de Bascongada dels Amics del País. Ha col·laborat amb articles d'assaig a La Voz de España, El Diario Vasco, Egan, Deia i Euzkadi, així com en el Butlletí de la Reial Societat Bascongada d'Amics del País. Ha pronunciat moltes conferències sobre història basca, disciplina sobre la qual també ha donat molts cursets. Va obtenir en 1968 el Premi Periodístic "Pablo Gorozábel" i el gener de 1977 el premi Enrique Aguren.
Militant del Partit Nacionalista Basc, a les eleccions generals espanyoles de 1977 fou escollit senador per Guipúscoa pel Front Autonòmic, i fou president de la Comissió d'Incompatibilitats. Ell i el senador d'UCD Juan Echevarría Gangoiti van presentar a la Secretaria General del Congrés dels Diputats el projecte d'Estatut d'Autonomia del País Basc de 1979.
Fou escollit novament senador pel PNB a les eleccions generals espanyoles de 1979 i 1982, i diputat al Parlament Basc a les eleccions de 1984.

## Obres

* Monografía Histórica de la Villa de Tolosa (1969)
* Camino bajo la lluvia
* Historia del Pueblo Vasco (1971)
* De los Fueros al Estatuto. Los Conciertos Económicos (1977)

## Referències

* ↑ Biografia a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Luis Castells Arteche, Arturo Cajal Valero. La autonomía vasca en la España contemporánea (1808-2008). Marcial Pons Historia, 2009, p.340.
* ↑ «Fitxa del Parlament Basc». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 26 febrer 2016].
# BCO

BCO té els següents significats:
* Confederació de Beisbol d'Oceania (del seu nom en anglès Baseball Confederation of Oceania), màxim òrgan rector del beisbol a Oceania
* Batsford Chess Openings, enciclopèdia de referència sobre obertures d'escacs
* BCO també és l'acrònim de Boulder (Colorado), ciutat de l'estat de Colorado, als Estats Units
# Sant Pere de Viladecavalls (església nova)

Sant Pere de Viladecavalls és una església del poble de masies disperses de Viladecavalls de Calders, situat al municipi de Calders (Moianès). Es tracta del temple de construcció recent i estil neoromànic situat a l'esquerra del Calders, a llevant de la Colònia Jorba i al sud-est de la masia d'el Manganell. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Entre el portal d'entrada i els murs de migdia hi ha un doble arc adovellat. Exteriorment s'insinuen tres cossos, essent el central és el doble d'ample que els laterals. Hi ha un campanar adossat al SE, de forma quadrada i formant tres pisos, amb porta exterior. Absis semicircular; dos absis laterals de forma quadrada al sector nord. Tres contraforts a cada una de les naus laterals; Petites obertures a cada banda. L'interior és d'una sola nau, en volta. El material constructiu utilitzat és majoritàriament maó i terra cuita, mentre que els contraforts són de formigó.

## Història

Aquesta església va ser aixecada el 1944, prop la Colònia tèxtil del Manganell o Jorba, quan l'antiga església de Sant Pere de Viladecavalls, al costat del mas "llucià" ja no servia al culte en ser saquejada per la guerra civil del 1936. El canvi d'ubicació va ser donat a la formació de la Colònia tèxtil, i per tant, un nombre considerable de població que s'hauria de desplaçar per satisfer aquest servei si es refeia l'església al primitiu indret.

## Referències

* ↑ GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Viladecavalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Òrgan de Bojanus

Els òrgans de Bojanus són glàndules excretores que fan la funció dels ronyons en alguns del mol·luscs. En altres paraules, són metanefridis que és troben en alguns mol·luscs, com per exemple en el bivalves. Altres mol·luscs tenen un altre tipus de l'òrgan d'excreció anomenar òrgan de Keber.
L'òrgan de Bojanus va ser anomenat en honor de Ludwig Heinrich Bojanus, que va ser el primer que el va descriure.

## Referències

* ↑ Hartog, M. et al «Additional Note on the Organ of Bojanus» (en anglès). Journal of Anatomy and Physiology, 13, 1879, pàg. 578.
* ↑ Hopkins, A. E. «Accessory hearts in the oyster, Ostrea gigas» (en anglès). The Biological Bulletin, 67, 3, 1934, pàg. 346–355. DOI: 10.2307/1537517. ISSN: 0006-3185.
* ↑ «Organ of Bojanus» (en anglès). Merriam-Webster. [Consulta: 25 agost 2017].
# Torredonjimeno

Torredonjimeno és un municipi situat al sud-oest de la Província de Jaén (Andalusia) a 17 km de la capital, i tradicionalment enquadrat a la comarca de la Campiña de Jaén, encara que actualment pertany a la Comarca Metropolitana de Jaén. Té 14.181 habitants i 157,6 km² d'extensió.
Torredonjimeno està situat en una zona de terra fèrtil, en què a penes hi ha accidents geogràfics significatius i en un encreuament de camins que posa en contacte les terres de Jaén amb la campiña cordovesa. Per tal motiu, existeixen indicis en el municipi de presència de diferents poblats al llarg de la història.
La localitat limita al nord amb Escañuela, Arjona, Villardompardo i Porcuna, al sud amb Martos, Jamilena i Santiago de Calatrava, a l'est amb Torre del Campo ia l'oest amb la comarca de Higuera de Calatrava. Es troba bastant vinculat a Jaén per la seva proximitat i bona comunicació.
La xarxa de carreteres properes a Torredonjimeno són la A-306, que uneix Jaén amb Còrdova, i la A-316 que va cap Martos. També destacar les comarcals JV-2121 que porta a Lendínez, la JV-2101 que condueix des de l'Pilar de Moya cap a la Higuera de Calatrava, la JV-2335 que condueix a Villardompardo i la A-321 que va des del Pilar de Moya cap a Arjona.

## Ciutats agermanades

* Vic, Catalunya

## Vegeu també

* Tresor de Torredonjimeno

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística
# Reichsmusikkammer

La Reichsmusikkammer o RMK (Cambra de música del Reich) era una institució del govern nacionalsocialista del 1933 al 1945 amb l'objectiu de promoure la música pura völkisch, germànica, ària conforme a la ideologia totalitària, organitzar la professió dels músics i combatre l'anomenada «música degenerada», els seus compositors i executants. El seu primer president va ser Richard Strauss.
Va ser creada el 15 de novembre del 1933 per Joseph Goebbels, per «netejar la música alemanya d'influències jueues i forasteres». Era el departament més gros de la Reichskulturkammer. Tenia un paper de propaganda per ensenyar al món la superioritat de la gran cultura alemanya. També havia d'unificar (Gleichschaltung) el món musical sota criteris racials i polítics. Era una eina de repressió, com que cap instrumentista, cantant, compositor, constructor d'instruments podia exercir la seva professió si no era inscrit a la cambra. En perdre la feina, als músics crítics amb el règim, jueus o «degenerats» només els quedava callar i afrontar els problemes econòmics de l'atur o l'exili.
Com ho van fer per les arts plàstiques, van crear una exposició itinerant per explicar a la població la música degenerada. El comissari de l'exposició era el director de teatre i funcionari nazi Hans Severus Ziegler (1893-1978). Va ser estrenada a Düsseldorf el 24 de maig del 1938.

## Música bona i música dolenta

Entre els músics bons hi ha sobretot els grans clàssics com Ludwig van Beethoven, Richard Wagner, Johann Sebastian Bach, W.A. Mozart, Joseph Haydn, Johannes Brahms, Anton Bruckner i similars. Els músics jueus, com ara Gustav Mahler, Felix Mendelssohn, Arnold Schoenberg, Irving Berlin o George Gershwin eren prohibits automàticament, així com, per exemple, Debussy, que s'havia casat amb una jueva. Paul Hindemith i Ígor Stravinski van ser proscrits per massa sensuals o sexuals. El jazz i el swing, anomenats «música de negres» en l'argot nazi, eren considerats nocius per a l'esperit moral del poble alemany.

## Referències

* ↑ Hoor, Christina. «Die Reichskulturkammer» (en alemany). Deutsches Historisches Museum, 18-08-2015. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ «Reichskulturkammer and Reichsmusikkammer» (en anglès). Music and the Holocaust. Londres: Holocaust Music - ORT. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ Levi, Erik. Censorship & cultural regulation in the modern age (en anglès). Amsterdam: Rodopi, 2004, p. 76. ISBN 978-90-420-0988-2.
* ↑ «"Degenerate Music": Title Page of the Exhibition Guide (1938)» (en anglès, alemany). Nazi Germany (1933-1945). German History in Documents and Images.

## Bibliografia

* Levi, E. Music in the Third Reich (en anglès). Londres: Macmillan, 1994.
* Meyer, M. The Politics of Music in the Third Reich (en anglès). Nova York: Peter Lang, 1993.
* Petit, Elise; Giner, Bruno. Entartete Musik. Musiques interdites sous le IIIe Reich (en francès). París: Bleu Nuit, 2015, p. 176. ISBN 2358840475.
# Muhya bint Ibn Abd ar-Razzaq

Muhja bint Ibn Abd-ar-Razzaq al-Gharnatiyya va ser una poetessa andalusina, originària de Cástaras (província de Granada), que va viure a la taifa de Granada entre els segles xi i xii. La seva producció poètica és desconeguda, tot i que al-Maqqarí diu que alguns autors li atribuïen versos considerats per d'altres obra d'Hamda bint Ziyad. Només se'n coneix que era casta o que vivia amb pudor a Granada, i que pertanyia a la mateixa generació que la poeta satírica Nazhun bint al-Qalaïyya. Aquesta última dada permet deduir, per comparació, que Muhja va viure al segle xi, si s'accepta aquesta data que fan as-Suyutí i al-Maqqarí per a Nazhun, o en el segle xii, si es té en compte que totes les anècdotes conegudes de Nazhun es troben relacionades amb personatges de mitjans d'aquest segle. No obstant això, hi ha autors que situen l'existència de Muhja directament en el segle xii.
Ibn al-Abbar, en la seva obra Takmila, aporta aquestes escasses dades, les més antigues i completes, existents sobre Muhja, obtingudes mitjançant un parent de l'emir Muhàmmad ibn Mardanix, que va viure un temps a Granada, segurament cap a l'any 1162, quan la ciutat va ser ocupada per aquest rei de la segona taifa de Múrcia.
Teresa Garulo suggereix que Muhja podria ser descendent d'Abd-ar-Rahim ibn Abd-ar-Razzaq, últim governant de la taifa de Granada.

## Referències

* ↑ Garurlo, Teresa. Dīwān de las poetisas de al-Andalus. Madrid: Hiperión, 1986, p. 22, 29 y 104.
* ↑ Garurlo, Teresa. Dīwān de las poetisas de al-Andalus. Madrid: Hiperión, 1986, p. 110.
* ↑ Ávila, María Luisa. «Las mujeres «sabias» de al-Andalus». A: La mujer en al-Andalus. Reflejos históricos de su actividad y categorías sociales. Madrid: Seminario de Estudios de la Mujer, Universidad Autónoma de Madrid, 1989, p. 167.
* 1 2 Garurlo, Teresa. Dīwān de las poetisas de al-Andalus. Madrid: Hiperión, 1986, p. 104.

## Bibliografia

* Garulo, Teresa. Dīwān de las poetisas de al-Andalus. Madrid: Hiperión, 1986.
* Ramón Guerrero, Amelina. Ibn Al-Haddád (S. XI) y otros poetas árabes de Guadix (S. XII). Granada: Universidad de Granada, 1984.
* Viguera Molins, María Jesús (ed.). La mujer en al-Andalus. Reflejos históricos de su actividad y categorías sociales. Actas de las V jornadas de investigación interdisciplinaria I. Al-Andalus. Madrid: Seminario de Estudios de la Mujer, Universidad Autónoma de Madrid, 1989.
* Correa Ramón, Amelina. Plumas femeninas en la literatura de Granada (siglos VIII-XX): diccionario-antología. Granada: Universidad de Granada, 2002.

## Enllaços externs

* «Recuerdos de Cástaras :: Castareños :: Hace novecientos años».La referencia utiliza parámetros obsoletos (ayuda) Página con información sobre Muhŷa bint Ibn 'Abd ar-Razzāq al-Garnātiyya
# Federico Xavier Azcárate Ochoa

Federico Azcárate (Mar del Plata, 15 de juny de 1984) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de defensa.
Comença a jugar en equips de la regió de Múrcia, com el FC Cartagena i el Real Murcia, amb qui debuta a la primera divisió. Posteriorment ha militat al filial de l'Atlètic de Madrid, a l'equip grec de l'AEK Atenes, al Polideportivo Ejido i al Leganés.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador