OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Inese Vaidere

Inese Vaidere (Jelgava, 3 de setembre de 1952) és una economista i política letona, militant del partit Unitat i eurodiputada al Parlament Europeu des de 2004.
Va ser ministra d'Estat de Medi Ambient al gabinet Krištopans (1998-1999), vice-alcaldessa de Riga (2001-2002) i diputada del Saeima (2002-2004). L'any 2004 va ser escollida com a membre del Parlament Europeu pel partit Per la Pàtria i la Llibertat/LNNK, adscrit al grup parlamentari Unió per l'Europa de les Nacions. L'any 2009 va ser reescollida però, en aquesta ocasió, amb el partit Unió Cívica, adscrit al grup del Partit Popular Europeu. L'any 2014 va anar sisena a la llista Unitat i va ser preferida en cinquè lloc pels votants. Unitat va obtenir 4 escons al Parlament Europeu i no va ser escollida eurodiputada. No obstant això, l'1 de novembre de 2014 el primer candidat elegit en la llista, Valdis Dombrovskis, va esdevenir Comissari Europeu d'Assumptes Econòmics i Monetaris i va deixar de ser diputat al Parlament Europeu. Vaidere, com a següent en la llista d'Unitat, el va reemplaçar.
Fou signatària de la Declaració de Praga sobre la consciència europea i el comunisme.
El 2015, els mitjans de comunicació van informar que Vaidere va ser inclosa en una llista negra de Rússia de les persones prominents de la Unió Europea que no se'ls permet entrar al país.

## Referències

* ↑ «Inese Vaidere» (en letó). Unitat. Arxivat de l'original el 2019-05-26. [Consulta: 17 novembre 2014].
* ↑ «Inese Vaidere» (en letó). Saeima. [Consulta: 17 novembre 2014].
* ↑ «European Elections 2014» (en anglès). Comissió Electoral Central de Letònia. [Consulta: 17 novembre 2014].
* ↑ «History of parliamentary service» (en anglès). Parlament Europeu. [Consulta: 17 novembre 2014].
* ↑ «Prague Declaration: Selected signatories» (en anglès). Institut d'Informació dels Crims del Comunisme. Arxivat de l'original el 2011-08-25. [Consulta: 10 maig 2011].
* ↑ Norman, Laurence. «Russia Produces Blacklist of EU People Banned From Entering Country». Wall Street Journal, 30-05-2015.
* ↑ «European Union anger at Russian travel blacklist» (en anglès). BBC News, 31-05-2015.

## Enllaços externs

* Inese Vaidere - Lloc web oficial
# Iorgos Avgerópulos

Iorgos Avgerópulos (en grec: Γιώργος Αυγερόπουλος; Atenes, 1971) és un periodista i documentalista grec, creador de la premiada sèrie de documentals Exandas. Ha cobert notícies de Grècia i d'arreu del món per a diversos canals de televisió grecs. També va treballar com a corresponsal de guerra a Bòsnia, Croàcia, l'Iraq, l'Afganistan, Kosovo i Palestina. El 2000, va crear la sèrie de documentals Exandas (en català, sextant), que s'ha emès a la televisió pública grega i que ha guanyat molts premis en festivals de cinema i festivals de documentals a Grècia i a tot el món. El 2011 va produir L'experiment argentí, sobre el corralito, i el 2012 va publicar The midas Effect, que denunciava les condicions laborals a les mines d'or de Colòmbia. El seu darrer treball és L'últim senyal de la democràcia, sobre la desaparició de la televisió pública grega i la lluita dels treballadors per defensar-la.

## Referències

* 1 2 Salvat, Joan «Dos mons encreuats». Capçalera, 163, 01-03-2014, pàg. 64 – 65.

## Enllaços externs

* Lloc web d'Exandas Arxivat 2014-02-20 a Wayback Machine. (grec)
* Exandas a YouTube
* Small Planet, productora de documentals
# Iordan Raditxkov

Iordan Dimitrov Raditxkov (en alfabet ciríl·lic Йордан Димитров Радичков) (Kalimanitsa, 24 d'octubre de 1929 - 21 de gener de 2004) va ser un novel·lista i dramaturg, conegut com el Kafka búlgar. Es considera com un dels escriptors més significatius de la lliteratura bulgar de l'últim terç del segle XX per la seva mestresa d'una ironia súbtil, única manera de sobreviure artísticament dins de les normes del règim comunista. Tot i això, el drama Un assaig de volar i la pel·lícula El globus lligat van ser prohibit per la censura fins que el règim va caure el 1989. Les seves obres van ser traduïdes en moltes llengües europees.

## Enllaços externs

* «Yordan Raditchkov, Un des grands écrivains bulgares du XXe siècle (1929-2004)» (en francès). BibliomMonde. Arxivat de l'original el 2009-02-18. [Consulta: 9 abril 2009].
* Angusheva, Adelina; Tihanov, Galin «Yordan Radichkov» (Obituari) (en anglès). The Guardian, 31-01-2004.

## Referències

* ↑ Aragay, Ignais «Enemics de l'ànima». Ara, 05-04-2014.
* ↑ «Bedeutender bulgarischer Intellektueller Raditschkow gestorben» (en alemany). DW Akademie, 21-01-2004.

## Enllaços externs

* Raditxkov, Iordan; Sableva, Eva (trad.) «L'ou». Visat, 12, 01-10-2011.
# Elixir

Un elixir (del llatí «elixir», de l'Àrab clàssic الإكسير «al'iksīr» i de l'idioma grec ξηρά ) és un líquid de gust dolç utilitzat amb fins medicinals per curar malalties. Quan s'usa com a preparació farmacèutica, conté com a mínim un ingredient actiu.

## Tipus
### Elixirs no medicinals

S'utilitzen com a dissolvents o vehicles per a la preparació d'elixirs medicinals: els aromàtics (USP), els isoalcohòlics (NF) o els elixirs compostos de benzaldehid (NF). L'ingredient actiu es dissol en una solució que conté entre un 15 i un 50% d'alcohol etílic.

### Elixirs medicinals

* Antihistamínics: S'utilitzen en al·lèrgies. Estan compostos de maleat de clorfeniramina (USP) i clorhidrat de difenhidramina (HCI).
* Sedants i hipnòtics: Indueixen la somnolència i el son. Estan compostos d'hidrat de cloral per a ús pediàtric.
* Expectorants: S'utilitzen per afavorir la tos amb esput. Estan compostos d'hidrat de terpè.
* Miscel·lània: Elixirs d'acetaminofèn, utilitzats com analgèsic.

## Composició

L'alcohol dissolt en aigua i l'ingredient actiu d'un elixir s'utilitzen sobretot per:
* Solubilitzar el/els ingredient/s actiu/s i els excipients,
* Retardar la cristal·lització del sucre,
* Preservar el producte final,
* Emmascarar el sabor desagradable de l'ingredient actiu,
* Potenciar el gust.
S'utilitza el mínim possible d'alcohol que dissolgui completament el/els ingredient/s actiu/s, ja que les concentracions altes produeixen un sabor massa intens.
Un elixir també pot contenir excipients com ara:
* sucre o edulcorants artificials com glicerols de sucres alcohòlics i sorbitol,
* conservants com parabens i àcids benzoics, i antioxidants com butil-hidroxitoluè (BHT) i disulfit de sodi,
* estabilitzants,
* quelats com àcid etilendiamintetraacètic (EDTA),
* saboritzants i potenciadors de sabor,
* colorants.

## Referències

* ↑ elixir a Optimot
# Cèl·lules Comunistes Combatents

Cèl·lules Comunistes Combatents (CCC; en francès Cellules communistes combattantes) va ser una organització armada comunista de guerrilla urbana belga.

## Història

Les CCC van actura durant menys de dos anys a mitjan anys 1980, dedicades a la propaganda armada a les fronteres de Bèlgica. Van atacar els enemics declarats del comunisme, més concretament l'OTAN i interessos empresarials belgues i internacionals que consideraven com a executors de l'imperialisme, com MAN SE, Honeywell, el partit polític Christen-Democratisch en Vlaams, Motorola, Bank of America o Grup ING entre d'altres. Tot i advertir sempre les autoritats abans d'un atemptat, les bombes de les CCC van provocar diversos ferits i la mort de dos bombers.
El 1985, la cadena d'atemptats de les CCC van sacsejar la Bèlgica i crear un malestar social generalitzat. El govern va desplegar 1.000 soldats de l'exèrcit com a part del pla de seguretat del primer ministre Wilfried Martens.
El desembre de 1985, la policia va detenir el líder i fundador de les CCC, Pierre Carette, i d'altres membres en una hamburgueseria. La condemna de Carette el 14 de gener de 1986 va significar, a la pràctica, la dissolució de les CCC.
Pierre Carette va sortir de la presó el febrer del 2003. El 2008, Pierre Carette i Bertrand Sassoye van ser arrestats de nou per violar la llibertat condicional i per connexions amb l'organització armada italiana Partito Comunista Politico-Militare, però van ser alliberats pels tribunals el 18 de juny.

## Referències

* ↑ Times, Judith Miller and Special To the New York. «BELGIUM IS SHAKEN BY BOMBS AND 'CRAZY KILLERS'».
* ↑ «CCC: 5 interpellations en Belgique», 05-06-2008. [Consulta: 8 juny 2008]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-06-09. [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ Metdepenningen, Marc «L'ex-chef des CCC, qui a respecté sa libération conditionnelle, est libre» (en francès). Le Soir, 19-06-2008 [Consulta: 11 juliol 2011].
# Premis Ciutat de Manacor

Els premis Ciutat de Manacor són un seguit de guardons convocats per Departament de Cultura de l'Ajuntament de Manacor i la Institució Pública Antoni Maria Alcover en les modalitats de literatura, arts plàstiques i música. El Premi Ciutat de Manacor d'arts plàstiques es va constituir el 1993, mentre que els premis literaris, amb una història més llarga, s'havien deixat de lliurar la dècada dels anys 80 i es van recuperar el 2013, enmig de la polèmica creada per la bilingüització dels premis Ciutat de Palma. El 2021 s'hi va incorporar la categoria de música.
Els premis literaris s'atorguen a obres literàries inèdites i escrites en català en les modalitats novel·la, poesia, text dramàtic i assaig, i tenen dotació econòmica. Les obres guanyadores es publiquen per l'editorial Món de llibres.

## Premis Ciutat de Manacor

* Premi Maria Antònia Oliver de Novel·la
* Premi Jaume Vidal i Alcover de Teatre
* Premi Miquel Àngel Riera de Poesia
* Premi Antoni Maria Alcover d’Assaig
* Premi Ciutat de Manacor d'Arts plàstiques
* Premi de Música d’Autor Guillem d’Efak

## Referències

* ↑ «Premi 'Ciutat de Manacor' d'Arts Plàstiques». [Consulta: 27 setembre 2020].
* ↑ «Convocats els ‘Premis Ciutat de Manacor’». [Consulta: 27 setembre 2020].
* ↑ «Els premis Ciutat de Manacor». dBalears, 14-02-2003 [Consulta: 27 setembre 2020]. Arxivat 20 de setembre 2021 a Wayback Machine.
* ↑ «Els premis Ciutat de Manacor incorporen la categoria de música d'autor amb el premi Guillem d'Efak». dBalears, 17-03-2021 [Consulta: 30 juny 2021]. Arxivat 19 April 2021$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «PREMIS CIUTAT DE MANACOR, DE LITERATURA I ARTS PLÀSTIQUES». web de l'ajuntament de Manacor, 23-05-2013 [Consulta: 27 setembre 2020]. Arxivat 20 de setembre 2021 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Presentació dels premis
# Cleli Sícul

Els Cleli Sícul (llatí: Cloelius Siculus) va ser una branca d'alt rang de la gens Clèlia, que va jugar un cert paper a la història primitiva de la república.
Els personatges més destacats d'aquesta família foren:
* Quint Cleli Sícul, cònsol el 498 aC
* Tit Cleli Sícul, tribú amb potestat consolar el 444 aC.
* Publi Cleli Sícul, tribú amb potestat consular el 378 aC. L'esmenta Tit Livi.
* Quint Cleli Sícul, censor el 378 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 817.
* ↑ «imperium-romanum.com - Personen - Politiker». [Consulta: 6 abril 2019].
* ↑ «Perseus Under Philologic: Liv. 6.31.4». [Consulta: 14 abril 2019].
# George Stetson

George Stetson (1814-1879) va ser un pastor cristià adventista que va formar part del primer grup d'associats amb Charles Taze Russell, fundador del Moviment d'Estudiants de la Bíblia.

## Biografia

Stetsons des d'Anglaterra va arribar als Estats Units l'any 1634. George Stetson es va associar amb Henry Grew i George Storrs en els seus primers anys de ministeri, i més tard amb Jonas Wendell i Charles Taze Russell. Va ser no només un ministre, sinó també un mestre d'escola, i metge. Com a membre de l'Església Cristiana Adventista ell i Wendell van treballar junts en diverses esglésies de Pennsilvània i Ohio a principis de 1870. També va escriure per George Storrs a la revista The Herald of Life and the Coming Kingdom, i per altres revistes com The World's Crisis.
L'any 1872 Stetson va ser pastors l'església a Pittsburgh, on es va reunir amb el jove Charles Taze Russell. Després va dirigir la congregació de Edinboro, Pennsilvània durant sis anys fins a la seva mort. En el seu funeral, el pastor Russell va fer el sermó i van assistir més de mil dues-centes persones.

## Referències

* ↑ Reimpresión, p3821
* ↑ reimpressions, p46

## Enllaços externs

* Biografia sobres els autors de The Herald of Christ's Kingdom (anglès)
# Fletxa d'or

La Fletxa d'or (en francès: Flèche d'or) va ser una cursa ciclista francesa que es disputava sota la modalitat de contrarellotge per parelles entre les viles de Lignières i Auxerre. La cursa es creà el 1970 i era reservada per a ciclistes amateurs. A partir de 1982 se la conèixer com a Fletxa d'or europea. L'última edició es va córrer al 1990.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1970 | Yves Hézard Joël Millard | François Coquery Métayer | Noël Geneste Simonet |
| 1971 | Jean-Pierre Guitard Claude Aigueparses | Alain Cigana Guy Frosio | André Corbeau Christian Poissenot |
| 1972 | Jean-Claude Misac Christian Poissenot | Henri-Paul Fin Patrick Perret | Noël Geneste Jean Lamon |
| 1973 | Alain Cigana Guy Frosio | Patrick Chardon Jean-Claude Meunier | Rachel Dard Robert Jankowski |
| 1974 | David Wells Jean-Pierre Biderre | Patrick Chardon Michel Laurent | Michel Kuhn René Ravasi |
| 1975 | André Gevers Alfons van Katwijk | Patrick Mauvilly Michel Charlier | Jean-Marie Vasseur Jean-Michel Avril |
| 1976 | Christian Lefèbvre Jean-Paul Letourneur | Daniel Gisiger Hans Känel | Andrzej Kaczmarek Jan Backowski |
| 1977 | Christian Lefèbvre Jean-Paul Letourneur | Johny De Nul Dirk Heirweg | Robert Dill-Bundi Hans Känel |
| 1978 | Christian Lefèbvre Jean-Paul Letourneur | Jean-Pierre Cabare Gérard Le Dain | Alain Vidalie Alain Hivert |
| 1979 | Maurizio Bidinost Raniero Gradi | Michel Charlier Herbert Palmace | Christophe Cabot François Cabot |
| 1980 | Michael Wilson Jeffrey Leslie | Francis Ankidowicz Stanislaw Czaja | Michel Charlier Herbert Palmace |
| 1981 | Ryszard Szurkowski Tadeusz Mytnik | Sean Yates Piet Hoekstra | Alex De Bremaecker Daniel Rossel |
| 1982 | Alain Renaud Denis Roux | Marc Somers Luc Branckaerts | Zbigniew Krasniak Régis Simon |
| 1983 | Jean-François Bernard Philippe Magnien | Frank Marcelis Rolf Overakker | Ḗric Dubois Philippe Glowacz |
| 1984 | Patrice Esnault Bruno Huger | Patrick Janin R. Michaud | Joël Pelier Nicolas |
| 1985 | Jean-Marc Manfrin Jonas Tägstrôm | Peter Roes Ludwig Willems | Philippe Magnien Pascal Maniey |
| 1986 | Mariusz Bartkowiak Pavel Bartkowiak | Peter Roes Peter Schroen | Jach Arvid Olsen Peter Gylling |
| 1987 | José Marquès Laurent Masson | Dominique Celle Patrick Vallet | Andre Pozak Ryszard Szoztak |
| 1988 | Pascal Lance Jean-Michel Lance | Jean-Louis Harel Hartmann | Danny Peeters Kurt Van Nuffel |
| 1989 | Marko Jeletich Jörg Müller | Jaap ten Kortenaar Twan Poels | Pascal Chavant David Spears |
| 1990 | Slawomir Krawczyck Bertrand Ziegler | André Bayenet Olivier Dulon | Andrzej Polkosnik Dariusz Zakrzewski |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.itArxivat 2016-09-21 a Wayback Machine.
# Diluvi (Polònia)

A la història de Polònia i de Lituània, el Diluvi (en polonès, Potop o Potop szwedzki; en lituà, Švedų tvanas; « Diluvi suec») fa referència a una sèrie de guerres al mig i al final del segle xvii que deixa la República de les Dues Nacions, la unió de Polònia i de Lituània, en ruïnes.
En un sentit estricte, el Diluvi es refereix a la invasió i a l'ocupació per Suècia de Polònia-Lituània de 1655 a 1666. En un sentit més ampli, s'aplica a una sèrie de revessos que va començar amb l'alçament de Khmelnitski a Ucraïna iniciat l'any 1648 i acabat cap a final de 1667.
Abans del Diluvi, la República de les Dues Nacions era, en superfície, l'Estat més gran d'Europa (sense comptar el discontinu Sacre Imperi Romanogermànic, unió fragmentada de trossos d'Estats). Polònia-Lituània disposava d'una poderosa armada i era una potència continental. Durant la successió de guerres d'aquest període, va perdre un terç de la seva població, una gran part del seu territori i el seu estatus de potència regional.

## Referències

* 1 2 «Potop szwedzko-rosyjski, czyli III wojna północna». [Consulta: 16 març 2020].
* 1 2 Frost, Robert I. After the Deluge: Poland-Lithuania and the Second Northern War, 1655-1660 (en anglès). Cambridge University Press, 2004-03-11. ISBN 978-0-521-54402-3.
# Destrucció

«Destrucció» té aquests significats:
* Destrucció, extermini, mort o anihilament: desaparició violenta de quelcom.
* Destrucció: un dels set eterns, personatge de la sèrie còmica de Vertigo (DC Comics) The Sandman.
* Destruction (pel·lícula): Pel·lícula de 1915 dirigida per Will S. Davis
* Destruction (música): banda de thrash metal formada en 1982 a Alemània
# Dignitas

Dignitas (llatí per dignitat) és una associació suïssa d'assistència al suïcidi (eutanàsia) que ajuda les persones amb malalties físiques i mentals incurables a morir en dignitat i sense dolor, amb l'ajut de metges i infermeres. Va ser fundada el 1998 per Ludwig Minelli, un advocat suís.
Dignitas ajuda les persones amb malalties incurables físiques com càncer o discapacitats greus, com ara tetraplegia a realitzar el seu suïcidi. A més a més, proporcionen assistència a persones amb malalties mentals incurables (per exemple depressions profundes incurables), sempre que estiguin en cabal seny i se sotmetin a un informe mèdic preparat per un psiquiatre que estableixi que el pacient reuneix les condiciones requerides pel Tribunal Suprem Federal de Suïssa.

## Les lleis

El 15 de maig del 2011, a un referèndum, 85% dels habitants del Cantó de Zuric van votar contra una eventual prohibició de l'assistència al suïcidi, o de limitar-la a persones que viuen al mínim un any al cantó. El 29 de juny del 2011, el Consell Federal de Suïssa va decidir abandonar qualsevol volició de legislar sobre el tema del suïcidi assistit a tot l'estat suís. Segons la ministre de justícia, Simonetta Sommaruga, el codi penal vigent i els reglaments sobre l'ús de medicaments i drogues són suficients per a procedir contra qualsevol abús, per exemple al cas d'un interés personal de la persona que assisteix al suïcidi. També el govern va decidir invertir per a millorar les cures pal·liatives i la prevenció del suïcidi.

## Referències

* ↑ Resultats oficials del referèndum, Servei d'estàdisticadel Cantó de Zuric
* ↑ «Suizidhilfe: Stärkung des Rechts auf Selbstbestimmung» (alemany) (Assistència al suïcidi: reforçament del dreta a l'autodeterminació) Arxivat 2014-07-04 a Wayback Machine., Comunicat de premsa del Ministeri del 29 de juny del 2011)
# Distribució estable multivariant

La distribució estable multivariant és una distribució de probabilitat multivariant que és una generalització multivariant de la distribució estable univariada. La distribució estable multivariant defineix relacions lineals entre els marginals de distribució estable. De la mateixa manera que en el cas univariant, la distribució es defineix en funció de la seva funció característica.
La distribució estable multivariant també es pot pensar com una extensió de la distribució normal multivariant. Té un paràmetre, α, que es defineix en el rang 0 < α ≤ 2, i si és el cas α = 2 és equivalent a la distribució normal multivariant. Té un paràmetre de desviació addicional que permet distribucions no simètriques, on la distribució normal multivariant és simètrica.

## Definició

Deixar $\mathbb {S}$ ser l'esfera de la unitat $\mathbb {R} ^{d}\colon \mathbb {S} =\{u\in \mathbb {R} ^{d}\colon |u|=1\}$. Un vector aleatori, $X$, té una distribució estable multivariant, denotada com $X\sim S(\alpha ,\Lambda ,\delta )$ -, si la funció característica conjunta de $X$ és
$\operatorname {E} \exp(iu^{T}X)=\exp \left\{-\int \limits _{s\in \mathbb {S} }\left\{|u^{T}s|^{\alpha }+i\nu (u^{T}s,\alpha )\right\}\,\Lambda (ds)+iu^{T}\delta \right\}$ on 0 < α < 2, i per $y\in \mathbb {R}$$\nu (y,\alpha )={\begin{cases}-\mathbf {sign} (y)\tan(\pi \alpha /2)|y|^{\alpha }&\alpha \neq 1,\\(2/\pi )y\ln |y|&\alpha =1.\end{cases}}$
Aquest és essencialment el resultat de Feldheim, que qualsevol vector aleatori estable es pot caracteritzar per una mesura espectral $\Lambda$ (una mesura finita activada $\mathbb {S}$ ) i un vector de desplaçament $\delta \in \mathbb {R} ^{d}$.

## Referències

* ↑ «arXiv:1912.02108v1 [math.PR 3 Dec 2019 Multivariate scale-mixed stable distributions and related limit theorems∗]» (en anglès). https://arxiv.org.+[Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Nolan, John P. «Multivariate elliptically contoured stable distributions: theory and estimation» (en anglès). Computational Statistics, 28, 5, 01-10-2013, pàg. 2067–2089. DOI: 10.1007/s00180-013-0396-7. ISSN: 1613-9658.
* ↑ Nolan, John P. «Univariate Stable Distributions» (en anglès). Springer Series in Operations Research and Financial Engineering, 2020. DOI: 10.1007/978-3-030-52915-4. ISSN: 1431-8598.
* ↑ Press, S. J. «Multivariate stable distributions» (en anglès). Journal of Multivariate Analysis, 2, 4, 01-12-1972, pàg. 444–462. DOI: 10.1016/0047-259X(72)90038-3. ISSN: 0047-259X.
# Defense Innovation Advisory Board

El Defense Innovation Advisory Board, en català Junta d'assessorament en innovació, és una organització creada el 2016 amb l'objectiu d'incorporar la innovació tecnològica de Silicon Valley a l'Exèrcit dels Estats Units d'Amèrica. La junta està formada per dotze membres, entre els quals Eric Schmidt, de Google, té el rol de chair. Es reuneixen periòdicament amb el Secretari de Defensa dels Estats Units d'Amèrica.
Ashton Carter, Secretari dels EUA de Defensa, va anunciar que la junta, definida seguint el model de la Defense Business Board, facilitaria que el Pentàgon adapti sistemes de treball més innovadors i adaptatius. Joshua Marcuse és l'actual Director Executiu de la junta.

## Membres de la junta

* Eric Schmidt - President
* Jeff Bezos
* Reid Hoffman
* William H. McRaven
* Walter Isaacson
* Jennifer Pahlka
* Milo Medin
* Marne Levine
* Michael McQuade
* Adam Grant
* Richard M. Murray
* Cass Sunstein
* Danny Hillis
* Eric Lander
* Neil deGrasse Tyson

## Referències

* ↑ «Former Google CEO Schmidt to head new Pentagon innovation board». Thomson Reuters. [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ «Google overlord Eric Schmidt to run Pentagon advisory board». The Register. [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ http://federalnewsradio.com/defense/2016/06/ash-carter-brings-innovators-upgrade-dod/
* ↑ https://www.washingtonpost.com/news/checkpoint/wp/2016/07/26/increasingly-eclectic-pentagon-innovation-board-adds-neil-degrasse-tyson-jeff-bezos/
# Districte de Prostějov

El districte de Prostějov - (txec) Okres Prostějov - és un districte de la regió d'Olomouc, a la República Txeca. La capital és Prostějov.

## Llista de municipis

Alojzov - Bedihošť - Bílovice-Lutotín - Biskupice - Bohuslavice - Bousín - Březsko - Brodek u Konice - Brodek u Prostějova - Budětsko - Buková - Čechy pod Kosířem - Čehovice - Čelčice - Čelechovice na Hané - Dětkovice - Dobrochov - Dobromilice - Doloplazy - Drahany - Dřevnovice - Držovice - Dzbel - Hačky - Hluchov - Horní Štěpánov - Hradčany-Kobeřice - Hrdibořice - Hrubčice - Hruška - Hvozd - Ivaň - Jesenec - Kladky - Klenovice na Hané - Klopotovice - Konice - Kostelec na Hané - Koválovice-Osíčany - Kralice na Hané - Krumsín - Laškov - Lešany - Lipová - Ludmírov - Malé Hradisko - Mořice - Mostkovice - Myslejovice - Němčice nad Hanou - Nezamyslice - Niva - Obědkovice - Ochoz - Ohrozim - Olšany u Prostějova - Ondratice - Otaslavice - Otinoves - Pavlovice u Kojetína - Pěnčín - Pivín - Plumlov - Polomí - Přemyslovice - Prostějov - Prostějovičky - Protivanov - Ptení - Raková u Konice - Rakůvka - Rozstání - Seloutky - Skalka - Skřípov - Slatinky - Smržice - Srbce - Stařechovice - Stínava - Stražisko - Šubířov - Suchdol - Tištín - Tvorovice - Určice - Víceměřice - Vícov - Vincencov - Vitčice - Vranovice-Kelčice - Vrbátky - Vrchoslavice - Vřesovice - Výšovice - Zdětín - Želeč

## Referències

* ↑ «Czech Republic: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Regionální statistiky» (en txec). Arxivat de l'original el 2022-01-25. [Consulta: 27 desembre 2021].