OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estela de Madrid

L′estela de Madrid és una escultura de pedra volcànica, que està datada entre els anys 600-800, que sustentava un tron d'un palau construït per la cultura maia a Palenque, situada en el que avui és l'estat mexicà de Chiapas, a prop del riu Usumacinta. La peça s'exposa de forma permanent en el Museu d'Amèrica, situat a Madrid amb el número d'inventari 2608.
Es tracta d'un baix relleu en el qual es representa a un jove Bacab (nom donat a les quatre deïtats prehispàniques que habitaven a l'interior de la Terra i en els seus dipòsits d'aigua, i que sostenien la volta del cel). L'estela va ser trobada a l'any 1785 a la zona arqueològica de Palenque, durant l'excavació arqueològica portada a terme pel capità de Nova Espanya Antonio de Río, (ca. 1745- ca. 1789).

## Característiques

* Forma: estela funerària, baix relleu.
* Material: pedra volcànica.
* Època: Cultura maia.
* Tècnica: baix relleu.
* Alçada : 46,5 centímetres.
* Ample: 29,5 centímetres.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa tècnica de la Estela de Madrid» (en castellà). Museu d'Amèrica a Madrid. Arxivat de l'original el 2017-04-22. [Consulta: 21 abril 2017].

## Bibliografia

* Robles Castellanos, Fernando José. Arquitectura e ideología de los antiguos mayas. Memoria de la Segunda Mesa Redonda de Palenque. Publicaciones del INAH, México, 2000. ISBN 970-18-2515-2.(castellà)
* Blom, Franz. Las ruinas de Palenque, Xupá y Finca Encanto. Colección "Biblioteca del INAH". Tercera edición. Publicaciones del INAH, México, 1991. ISBN 968-6487-92-1.(castellà)
# Anolaima

Anolaima és un municipi colombià del departament de Cundinamarca, situat a la Província del Tequendama, a 71 km de Bogotà. Es considerada la capital fruitera de Colòmbia. El 2005 tenia 12.911 habitants.

## Referències

* ↑ «Censo general 2005. Anolaima. Cundinamarca» (en castella). Departamento Administrativo Nacional de Estadística (DANE). [Consulta: 17 maig 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina del Municipi de Anolaima
# Aphanius dispar richardsoni

Aphanius dispar richardsoni és una subespècie de peix pertanyent a la família dels ciprinodòntids. Pot arribar a fer 7 cm de llargària màxima. És un peix d'aigua dolça i salabrosa, bentopelàgic, no migratori i de clima subtropical (15 °C-24 °C), el qual viu en poblacions aïllades en corrents lents, entre algues i pedres, i amb una àmplia gamma de temperatures i salinitats. Es troba a Àsia: l'àrea del mar Mort (Israel i Jordània). És inofensiu per als humans i difícil de mantindre en un aquari.

## Referències

* ↑ Nardo, G. D., 1827. Prodromus observationum et disquisitionum Adriaticae ichthyologiae. Giorn. Fisica Chimica Storia Nat. Med. Arti, Pavia Dec. II, v. 10: 22-40.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Huber, J.H., 1996. Killi-Data 1996. Updated checklist of taxonomic names, collecting localities and bibliographic references of oviparous Cyprinodont fishes (Atherinomorpha, Pisces). Société Française d'Ichtyologie, Muséum National d'Histoire Naturelle, París. 399 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Goren, M., 1974. The freshwater fishes of Israel. Isr. J. Zool. 23:67-118.
* ↑ Krupp, F., 1983. Fishes of Saudi Arabia: freshwater fishes of Saudi Arabia and adjacent regions of the Arabian Peninsula. P. 568-636. A: Fauna of Saudi Arabia. vol. 5.
* ↑ Krupp, F. i W. Schneider, 1989. The fishes of the Jordan River drainage basin and Azraq Oasis. P. 347-416. A: Fauna of Saudi Arabia. vol. 10.
* ↑ Huber, J.H., 1996.

## Bibliografia

* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Wirasundara Mudiyanse

Wirasundara Mudiyanse fou cap de Paradeniya i virrei de Senkadagala.
El 1581 va cooperar amb Raja Sinha I en la conquesta per aquest del regne de Senkadagala (Kandy) i fou nomenat virrei-governador.
Wirasundara no va quedar satisfet amb els poders dels que disposava com a governador i es va revoltar (1588) però fou mort per una traïció per agents de Raja Sinha i els districtes rebels castigats severament: l'exèrcit de Sitawaka va entrar al país, va desarmar al desafectes i va reduir a molts habitants a l'esclavatge o a treballar sense pagament en construir fortificacions. El fill de Wirasundara, Konappu o Konappu Bandara, que més tard fou rei de Senkadagala (amb el nom de Vimaladharmasuriya I), al saber la mort del seu pare, va fugir a Colombo on fou rebut pel rei Dharmapala que li va donar com esposa a la filla de Sembahap Perumal.

## Referències

* King Wimala Dharma Suriya I
* Ceylon and the portuguese 1505 - 1658, per P.E. Pieris assistit per R.B. Naish, American Ceylon Mission Press, Tellipppalai, Ceylon.
# Proceròdids

Els proceròdids (Procerodidae) constitueixen una família de triclàdides marins.

## Ecologia

Tot i tractar-se d'una família principalment marina, s'han registrat proceròdids en aigües dolces, principalment a illes oceàniques de l'hemisferi sud, en les que l'absència de triclàdides d'aigua dolça ha permès a aquests animals, aprofitant la manca de competència, colonitzar aquest hàbitat.

## Referències

* ↑ Tyler, Schilling, Hooge & Bush 2006 : Turbellarian taxonomic database. Versió 1.5 Base de dades Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
* ↑ Diesing, K.M. «Revision der Turbellarien. Abtheilung: Rhabdocoelen.». Sitzungsber Math-Naturwiss Classe der kaiserlichen Akademie der Wissenschaften, Wien, 45, 1, 1862, pàg. 191-318.
* ↑ Ball, I. R. 1974. La Faune Terrestre de l'Ile de Saint Hélène: Turbellaria Tricladida. Ann. Mus. Roy. Afr. Centrale, in 8. Zool.
# Microhyla karunaratnei

Microhyla karunaratnei és una espècie de granota que viu a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & de Silva, A. 2004. Microhyla karunaratnei. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Estació de trens de Berchem

L'Estació de trens de Berchem (en luxemburguès: Gare Bierchem; en francès: Gare de Berchem, en alemany: Bahnhof Berchem) és una estació de trens que es troba a Berchem al sud de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 60 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb les Terres Roges al sud del país.

## Servei

Berchem rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) i Regional Express (RE) amb relació a la línia 60 CFL entre Ciutat de Luxemburg, Rodange i Athus (França)

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Berchem Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Berchem
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Luxemburg | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 60 CFL | Bettembourg | Rodange |
| Luxemburg | Luxemburg | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 60 CFL | Bettembourg | Rodange |
| Luxemburg | Luxemburg | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 60 CFL | Bettembourg | Athus |
# Antonio Beltrán Martínez

Antonio Beltrán Martínez (Sariñena, Monegres, 6 d'abril de 1916 - Saragossa, 29 d'abril de 2006) fou un professor, historiador, humanista, polígraf, divulgador i cronista oficial de la ciutat de Saragossa des de 1998 fins a la seva defunció.
Va ser catedràtic de Prehistòria de la Universitat de Saragossa. Entre altres reconeixements, va ser Medalla de les Corts d'Aragó i Fill Predilecte i Medalla d'Or de Saragossa.

## Biografia

Entre els llegats que va deixar a Saragossa, es poden citar l'impuls que va saber donar a les investigacions arqueològiques i a l'Ofrena de Flors a la Verge del Pilar com es realitza des de fa dècades, un acte religiós que s'ha convertit en un element característic de la tradició saragossana.
Durant la seva carrera professional va ocupar nombrosos càrrecs i va col·laborar amb importants institucions regionals, nacionals i internacionals, sent destacada la seva pertinença al Consell Permanent i del Comitè Executiu de la Unesco, on va ser també assessor en art rupestre.
Ha dirigit diverses revistes i publicacions, a més de ser autor de prop de cinc-cents llibres i articles a Espanya i l'estranger i conferenciant. En el terreny de l'arqueologia, ha dirigit importants excavacions, així com treballs en coves amb art rupestre.
Va dirigir en 1989 les excavacions del teatre romà de Caesaraugusta
L'àmbit geogràfic d'aquests treballs ha estat tant Aragó, com el Llevant mediterrani, així com el sud de França. Els camps d'investigació essencials del professor, han estat els d'art rupestre prehistòric, numismàtica antiga, epigrafia ibèrica i Aragó en general.

## Obres

* Arte rupestre levantino (1968)
* Introducción al folklore aragonés (2 vols.)
* De nuestras tierras y nuestras gentes (4 vols.)
* Historia de Zaragoza
* Zaragoza y las reformas urbanísticas en el casco antiguo (1992)
* Arte prehistórico en Aragón (1994)
* Indumentaria aragonesa (1998)
* Aragón y los aragoneses (1998)

## Referències

* ↑ Beltrán Lloris, Francisco; Beltrán Lloris, Miguel «Antonio Beltrán Martínez». Reial Acadèmia de la Història [Consulta: 14 setembre 2022].
* ↑ Enguita Utrilla, Jose María «Antonio Beltrán Martínez (1916-2006)». Archivo de Filología Aragonesa (AFA), Vol. LXIII-LXIV, Data incorrecta, pàgs. 315-319. ISSN: 0210-5624 [Consulta: 14 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Entrada Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a la Gran Enciclopedia Aragonesa
# Aravaipaïta

L'aravaipaïta és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom del districte miner d'Aravaipa, indret on es troba aquest mineral.

## Característiques

L'aravaipaïta és un halur de fórmula química Pb₃AlF$_9$·H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1988. És un mineral estretament relacionat amb la calcioaravaipaïta, la qual té calci dominant i no conté aigua. També existeix una altra espècia anàloga amb bari encara sense anomenar relacionada amb aquesta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aravaipaïta pertany a «03.DC - Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb (As,Sb,Bi), sense Cu» juntament amb els següents minerals: laurionita, paralaurionita, fiedlerita, penfieldita, laurelita, bismoclita, daubreeita, matlockita, rorisita, zavaritskita, zhangpeishanita, nadorita, perita, calcioaravaipaïta, thorikosita, mereheadita, blixita, pinalita, symesita, ecdemita, heliofil·lita, mendipita, damaraïta, onoratoïta, cotunnita, pseudocotunnita i barstowita.

## Formació i jaciments

Es forma a la zona oxidada del dipòsit epitermal de plom-coure-plata en breccia riolita-esquist silicificada. Sol trobar-se associada a altres minerals com: quars, pseudograndreefita, linarita, laurelita, grandreefita, galena, fluorita, caledonita o anglesita. Va ser descoberta l'any 1988 a la mina Grand Reef, al districte d'Aravaipa, al Comtat de Graham (Arizona, Estats Units), l'únic indret on se n'ha trobat.

## Referències

* ↑ «Aravaipaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «Unnamed (Ba-analogue of Calcioaravaipaite)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2015].
# Zala

Zala és el nom d'una província administrativa (megye en hongarès) d'Hongria. Se situa al sud-oest del país. Comparteix fronteres amb Croàcia i Eslovènia i amb les províncies de Vas, Veszprém i Somogy. La capital de Zala és Zalaegerszeg. Té una extensió de 3784 km². El llac Balaton inunda part del territori de la província.
# Timothy Michael Dolan

Timothy Michael Dolan (Saint Louis, Estats Units, 6 de febrer de 1950) és un cardenal i arquebisbe catòlic estatunidenc.

## Vida

Va obtenir el títol de Grau en filosofia al Seminari Kenrick-Glennon de Shrewsbury (Missouri), passant a cursar els seus estudis de postgrau a Roma, en el Pontifical North American College primer i a la Universitat Pontifícia de Sant Tomàs d'Aquino després, on va obtenir el màster (anomenat licentia a les universitats eclesiàstiques) en Teologia Sagrada en 1976.
El 19 de juny 1976 va ser ordenat sacerdot del clergat de Sant Lluís (Missouri) pel llavors bisbe auxiliar d'Indianapolis, Edward Thomas O'Meara. Va treballar com a pastor assistent en diverses parròquies de la seva diòcesi, col·laborant amb el nunci apostòlic als Estats Units i amb el rector del Pontifical North American College.
El 1979 va començar el seu doctorat a la Universitat Catòlica d'Amèrica.
En acabar el seu doctorat, va tornar a Missouri el 1983, per realitzar el seu treball pastoral. El 1992 va ser nomenat vice-rector de la seva alma mater, el Seminari Kenrick-Glennon. També va ser professor de teologia a la Universitat de Sant Lluís. Entre 1994 i 2001 va ser rector del Pontifical North American College a Roma. El 1994 el Papa Joan Pau II li va atorgar el títol de monsenyor. El 19 de juny de 2001 va ser nomenat bisbe auxiliar de Saint Louis i bisbe titular de Natchez. Va rebre l'ordenació episcopal el 15 d'agost de 2001 de les mans del cardenal Justin Francis Rigali (arquebisbe de Saint Louis) i els consagrants Fred Joseph Naumann i Michael John Sheridan (bisbes auxiliars de la mateixa arxidiòcesi).
El 25 de juny de 2002 va ser nomenat arquebisbe de Milwaukee. Entre el 28 de setembre de 2007 i el 9 de juliol de 2008 va ser també administrador apostòlic de Green Bay.
El 23 de febrer de 2009 el papa Benet XVI el va nomenar arquebisbe de Nova York, substituint al cardenal Edward Michael Egan, qui va renunciar per raons d'edat.
En 2010 va ser triat pels bisbes president de la Conferència Episcopal dels Estats Units.
El 6 de gener de 2012 el papa Benet XVI va anunciar que seria nomenat cardenal al consistori del 18 de febrer de 2012 amb el títol de Cardenal prevere de Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario.
El prelat és autor de diversos textos: "To Whom Shall We Go?" (2008), "Called to Be Holy" (2005), "Priests for the Third Millennium" (2000) i "Some Seed Fell on Good Ground: The Life of Edwin V. O'Hara" (1992).

## Honors

* Gran Prior per l'Est dels Estats Units de l'orde del Sant Sepulcre de Jerusalem

## Enllaços externs

* Archdiocese of New York - Timothy Cardinal Dolan Arxivat 2013-05-04 a Wayback Machine. (en anglès)
* Archdiocese of Milwaukee, Archbishop Timothy M. Dolan (anglès)
* Zenit. Arquebisbe de Nova York demana diàleg sobre la mesquita de la "Zona Zero". 20-08-2010 Arxivat 2011-01-12 a Wayback Machine.
# Pàmfil (retòric)

Pàmfil (en llatí Pamphilus, en grec antic Πάμφιλος) fou un retòric i escriptor grec esmentat per Aristòtil juntament amb Cal·lip.
Ciceró (De oratore III. 21) esmenta a un retòric de nom Pàmfil que podria ser la mateixa persona, però és impossible de determinar, i alguns crítics posteriors han cregut que es referia al pintor Pàmfil d'Amfípolis, cosa totalment inversemblant. Quintilià també esmenta a un Pàmfil, potser una tercera persona amb aquest nom.

## Referències

* ↑ 2.Pamphilus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 103
Viccionari
# Matthias Quad

Matthias Quad (Deventer 1557 - Eppingen 1613) fou un mestre, escriptor, cartògraf i gravador que va ser actiu principalment a Alemanya.
Mat(t)hias (o Matthis) Quad, de vegades anomenat von Kinckelbach, va néixer el 1557 a Deventer, a la Senyoria d'Overijssel (part de les Províncies Unides) aleshores un important centre d'impressió de llibres, fill d'una nissaga noble de Renània. Qua tenia deu anys, la seva família es va establir a Wickratberg (avui un nucli de Mönchengladbach). En acabar la seva escolarització a Heidelberg i Neuhausen, va deixar el Palatinat. Va viatjar, però no se'n sap gaire més. Va tornar a Deventer com aprenent de l'orfebre Hendrik Friesen. Després va aprendre al taller del gravador de mapes de Van Doetechem i possiblement també amb Hendrick Goltzius.
El 1587 es va establir a Colònia on es va trobar amb cartògrafs i gravadors protestants que havien fugit la intolerància de la Inquisició i del govern espanyol als Països Baixos espanyols. El 1592 va publicar un atles d'Europa que amb els anys va desenvolupar per fer un atlès mundial, que l'editor Johann Bussemacher va publicar el 1600 amb el títol Geographisches Handbuch. El 1599 va ser condemnat a una multa per participar en trobades d'un grup protestant prohibit. Quan no va poder pagar, va haver deixar la ciutat l'octubre de 1604. Se'n va anar cap a Weinheim on va esdenir director de l'escola de llatí protestant. El 1612 va ser acomiat «per negligència» i va esdevenir mestre a l'escola protestant d'Eppingen.
Va ser molt influenciat per l'obra de Gerard Mercator, Abraham Ortelius i Gerard de Jode. A més feia dibuixos i engravats, entre d'altres un retrat de Paracelsus força conegut.

## Referències

* ↑ «Ontdek prentkunstenaar, auteur, schoolmeester Matthias Quad von Kinkelbach» (en neerlandès). Nederlands Instituut voor Kunstgeschiedenis. [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ Meurer, Peter H. «Quad, Matthias». A: Neue deutsche Biographie (en alemany). 21. Berlín: Duncker & Humblot, 2003, p. 28 ss.. ISBN 9783428001811.
* ↑ Veldman, Ilja M. «Keulen als toevluchtsoord voor Nederlandse kunstenaars (1567-1612)» (en neerlandès). Oud Holland, 107, 1, 1993, pàg. 34–58. ISSN: 0030-672X.
* ↑ Merlo, Johann Jakob. «Quad, Matthias». A: Allgemeine Deutsche Biographie. tom 27. Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 1888, p. 1–2.
# Estació de trens de Bertrange-Strassen

L'Estació de trens de Bertrange-Strassen (en luxemburguès: Gare Bartreng-Stroossen; en francès: Gare de Bertrange-Strassen, en alemany: Bahnhof Bertringen-Strassen) és una estació de trens que es troba a Bertrange al sud-oest de Luxemburg també serveix per al servei a la població de Strassen. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 5 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb l'oest del país i la ciutat belga d'Arlon.

## Servei

Betzdorf rep els serveis ferroviaris pels trens de Regional Express (RE) i Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 5 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Kleinbettingen, o Arlon i Marbehan a Bèlgica.

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-05-13. [Consulta: 18 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Bertrange - Strassen Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Bertrange - Strassen
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Luxemburg | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 50 CFL | | Mamer-Lycée o Mamer | Arlon o Marbehan |
| Luxemburg | Luxemburg | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 50 CFL | | Mamer-Lycée o Mamer | Kleinbettingen o Arlon |
# Aphanius danfordii

Aphanius danfordii és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Turquia.

## Referències

* 1 2 «Aphanius danfordii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Freyhof, J. (2014). "Aphanius danfordii." 2014 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2014. [Consulta: 10 abril 2023]
# Aristarc de Samotràcia

Aristarc de Samotràcia (grec antic: Αρίσταρχος, Arístarkhos, llatí: Aristarchus; Samotràcia, vers 217 aC - Xipre, vers 145 aC) fou un gramàtic i crític alexandrí. Va dedicar la seva vida a l'estudi i crítica dels poetes grecs, especialment d'Homer. És el responsable de la divisió de la Ilíada i l'Odissea en 24 llibres.
Fou el més gran dels filòsofs de l'escola dels alexandrins, deixeble d'Aristòfanes de Bizanci, al qual va succeir com a director de la biblioteca vers el 153 aC. Vers el 145 aC es va exiliar a Xipre i hi va morir poc després. Va morir amb més de 70 anys i va deixar dos fills, Aristàgores i Aristarc.
La connexió històrica del seu nom amb el criticisme literari ha creat el terme aristarc per denominar algú severament crític.

## Referències

* ↑ «Aristarc de Samotràcia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martines, Vicent. L'edició filològica de textos. Universitat de València, 1999, p. 21-22. ISBN 978-84-370-3936-7.
* ↑ Ferraris, Maurizio. Historia de la hermenéutica. Siglo Veintiuno Editores, 1 de gener de 2002, p. 16. ISBN 978-968-23-2329-4.
# Zala (Angola)

Zala és una comuna d'Angola que forma part del municipi de Nambuangongo dins la província de Bengo.

## Referències

* ↑ «Mapa de les comunes de Nambuangongo». Arxivat de l'original el 2017-03-23. [Consulta: 22 març 2017].
# Rafael Gómez Montoya

Rafael Gómez Montoya (Madrid, 1 de gener de 1967) és un polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), que va ser alcalde de Leganés entre 2007 i 2011.
Nascut l'1 de gener de 1967 a Madrid, es va traslladar a Leganés als 6 anys.
Militant des de 1985 a les Joventuts Socialistes i des de 1986 del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), es va convertir en regidor de l'Ajuntament de Leganés el 1987.
Es va diplomar en criminologia per la Universitat Complutense de Madrid i llicenciar per la Universitat Camilo José Cela.
Va ser elegit diputat de l'Assemblea de Madrid a les eleccions autonòmiques de maig i octubre de 2003.
Es va convertir en alcalde de Leganés el 9 de juliol de 2007 a través d'una moció de censura reeixida que va desallotjar de l'alcaldia a Guadalupe Bragado, política del Partit Popular que portava 23 dies al càrrec. Després de les eleccions municipals de 2011 va sortir del càrrec, mantenint-se com a regidor portaveu del grup municipal socialista durant la corporació 2011-2015.
Va ser elegit diputat autonòmic a les eleccions de 2015 i 2019.

## Referències

* ↑ «"Los alcaldes ponemos cara y nombre a los problemas"». Estrella Digital, 14-04-2011 [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ «Rafael Gómez-Montoya». Madridiario. [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ «Rafael Gómez Montoya (LEGANÉS)». ABC, 12-05-2011. [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ Solana, Jorge «Entrevista. La participación es la base de la actividad de este Ayuntamiento». ABC, 05-09-2008. Arxivat de l'original el 2019-07-15 [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ «Una moción de censura de IU y PSOE desbanca al PP de la Alcaldía de Leganés». El Mundo, 09-07-2007 [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ «Rafael Gómez Montoya». Assemblea de Madrid. [Consulta: 15 juliol 2019].