OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Micronèsia

* No s'ha de confondre amb els Estats Federats de Micronèsia.
La Micronèsia és una regió d'Oceania que limita a l'oest amb les Filipines, al sud-oest amb Indonèsia, al sud amb Papua Nova Guinea i la Melanèsia, i al sud-est i a l'est amb la Polinèsia. La paraula és un neologisme modern, fet del grec antic μικρόν, petit i νησoς o νηση, illa, península.
La regió consisteix en centenars de petites illes repartides sobre una àmplia extensió del Pacífic occidental. Políticament, són dividides en set països:
* Els Estats Federats de Micronèsia
* La república de les Illes Marshall
* La república de Palau
* La Commonwealth de les Illes Mariannes Septentrionals
* La república de Nauru
* La república de Kiribati
* El territori de Guam
Van ser colonitzat breument per Espanya de 1886 a 1899, que les van donar el nom de «Carolines» en honor del rei castellà Carles II (1661-1700). El 1899, Espanya desdinerada després de la Guerra hispano-nord-americana de 1898, les va vendre a Alemanya, que les va cedir al Japó al començament de la primera guerra mundial. Després de la segona guerra mundial, els quatre primers van esdevenir el Fideïcomís de les Illes del Pacífic, o Trust Territory of the Pacific Islands, administrat pels Estats Units.

## Llengües

Tots els pobles micronesis parlen llengües austronèsies, i gairebé totes aquestes pertanyen al subgrup oceànic de les llengües austronèsies. Només en trobem tres excepcions a la Micronèsia occidental: el chamorro de les Mariannes, el iapès dels Estats Federats de Micronèsia i el palauès; aquestes tres llengües pertanyen al subgrup malaiopolinèsic occidental, que inclou unes poques llengües parlades avui dia a les Filipines i Indonèsia. A l'extrem oriental dels Estats Federats de Micronèsia, les llengües nukuoro i kapingamarangi representen una extensió occidental de les llengües polinèsies.

## Referències

* 1 2 «Micronèsia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pabón S. de Urbina & Vicenç Reglà i Jiménez et alii, José M. «μικρός, νησoς». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 397, 410. ISBN 978-84-7153-909-0.
* ↑ «Micronesia - Islands, Federated States, Sovereignty» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 8 juny 2024].
* ↑ Lotha, Gloria; et alii. «Trust Territory of the Pacific Islands» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 18-07-2023. [Consulta: 8 juny 2024].
* ↑ Shukla, Gaurav; et alii. «Micronesian languages | Austronesian, Oceanic, Polynesian» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 12-11-2007. [Consulta: 8 juny 2024].
# Petrell de Stejneger

El petrell de Stejneger (Pterodroma longirostris) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae), d'hàbits pelàgics, que habita el Pacífic, criant només a l'illa Alejandro Selkirk, de l'arxipèlag Juan Fernández.
# Dvoieziori

Dvoieziori (en rus: Двоезёры) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 30 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Batalla de Beaupréau (1793)

Batalla de Beaupréau (Aquesta batalla va tenir lloc el 22 d'abril de 1793, durant la revolta de La Vendée.

## Preludi

El 10 d'abril de 1793, les forces republicanes d'Angers, comandades pel general Berruyer, van llançar una ofensiva a les Mauges amb tres columnes. La del general Gauvilliers, de 3.000 a 4.000 homes, va sacsejar les forces de Bonchamps a Mesnil-en-Vallée i es va fer amo de Saint-Florent-le-Vieil. A continuació, Berruyer dona l'ordre a Gauvilliers de traslladar-se a Montrevault i Beaupréau, que seran ocupades els dies 20 i 21 d'abril.
Tanmateix, la columna del general Leigonyer va ser colpejada el 19 d'abril a Vezins i va fugir a Doué. La columna de Berruyer va abandonar Jallais i va retrocedir sobre Chemillé. La columna de Gauvilliers es va trobar sobtadament aïllada.

## Procés

Després d'haver abandonat Montrevault, la columna de Gauvilliers va ser atacada prop de Beaupréau el 22 d'abril, a les dues de la tarda, pels Vendéans liderats per la divisió de Bonchamps. Els republicans van oposar poca resistència i van ser ràpidament aixafats. Fugen a Chalonnes-sur-Loire.

## Pèrdues

Els republicans van deixar entre 1.000 i 1.200 presoners i cinc canons, en mans dels vendeans.

## Conseqüències

Després d'assabentar-se de la derrota de Gauvilliers, Berruyer va abandonar Chemillé i va retrocedir vers Beaulieu-sur-Layon, després a Ponts-de-Cé el 26 de maig. Mentre havia donat l'ordre a Leigonyer de tornar a ocupar Vihiers, aquest l'envia com a contraordre de tornar a Doué. Vihiers va ser presa el 30 d'abril pels Vendéans.
A finals d'abril, l'ofensiva del general Berruyer als Mauges va quedar així totalment rebutjada, havent tornat les columnes republicanes al seu punt de partida. El 27 d'abril, Berruyer va ser acusat a la Convenció Nacional de lentitud i negativa a comunicar-se amb les administracions. El dia 30 va ser revocat pel Comitè de Seguretat Ciutadana. Tanmateix, els representants en missió Choudieu, Richard i Goupilleau de Fontenay van prendre la seva defensa i van evitar el Tribunal Revolucionari.
L'historiador Émile Gabory considera que Berruyer també va dividir les seves forces i compara el contraatac dels Vendéans amb el combat dels Horacis i els Curiaces.

## Referències

* 1 2 3 Gabory 2009, p. 147.
* ↑ Gras 1994, p. 32.
* ↑ Savary, t. I, 1824, p. 155
* 1 2 3 Savary, t. I, 1824, p. 165.
* 1 2 Gras 1994, p. 34.
* 1 2 3 4 5 Gras 1994, p. 35.
* 1 2 3 4 5 6 7 Gabory 2009, p. 150-151.
* 1 2 3 4 5 Savary, t. I, 1824, p. 167.
* 1 2 Savary, t. I, 1824, p. 171.
* 1 2 3 Savary, t. I, 1824, p. 172.

## Bibliografia

* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Robert Laffont, 1912-1931 (réimpr. 2009), 1476 p. Ouvrage utilisé pour la rédaction de l'article
* Yves Gras, La guerre de Vendée: 1793-1796, Paris, Economica, coll. «Campagnes et stratégies», 1994, 184 p. (ISBN 978-2-7178-2600-5). Ouvrage utilisé pour la rédaction de l'article
* Jean Julien Michel Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. I, 1824.
# Udjei

Udjei (en rus: Уджей) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que el 2017 tenia 343 habitants. Pertany al districte de Karatuzski.

## Referències

* ↑ Список населённых мест Сибирского края. – Том 1. Округа Юго-Западной Сибири. – Новосибирск: Сибирский Краевой Исполнительный Комитет. Статистический отдел, 1928. – 831 с.
# Pinus taeda

Pinus taeda (en anglès: Loblolly Pine) és un dels diversos pins originaris del sud-est dels Estats Units, va des del centre de Texas a Florida, arribant cap al nord a Delaware i el sud de Nova Jersey. Domina a la meitat est de Carolina del Nord. La indústria de la fusta classifica aquesta espècie com southern yellow pine.

## Descripció

Arriba a fer 35 m d'alt. Les seves fulles aciculars formen grups de tres i fan de 12 a 22 cm de llargada. Les pinyes madures són de color marró pàl·lid i fan de 7 a 13 cm de llargada.

## Nom

La paraula del nom comú en anglès, loblolly, significa "lloc baix humit", però aquests pins no estan limitats a aquest hàbitat específic. L'epítet del nom científic taeda es refereix a la seva fusta resinosa.

## Ecologia

Amb la vinguda de la supressió dels focs forestals (wildfire suppression), aquest pi ha agafat prevalència en algunes parts del sud dels Estats Units i especialment al nord de Florida.
És un pi amb una alta taxa de creixement i se'n fan moltes plantacions als Estats Units, ja que se n'aprecia la fusta i també per a fer polpa de paper.

## Referències

* 1 2 Flora of North America: Pinus taeda
* 1 2 «USDA FS: Silvics of Trees of North America: Pinus taeda». Arxivat de l'original el 2013-05-14. [Consulta: 22 octubre 2012].
* ↑ Farjon, A. (2005). Pines. Drawings and descriptions of the genus Pinus, ed.2. Brill, Leiden ISBN 90-04-13916-8
* ↑ The American Heritage Dictionary of the English Language: Loblolly.
* ↑ «Oklahoma Biological Survey: Pinus taeda L.». Arxivat de l'original el 2010-06-22. [Consulta: 22 octubre 2012].
* ↑ Richardson, D. M., & Rundel, P. W. (1998). Ecology and biogeography of Pinus: an introduction. Pages 3–46 in Richardson, D. M., ed. Ecology and biogeography of Pinus. Cambridge University Press ISBN 0-521-55176-5
# Holyrood (Kansas)

Holyrood és una ciutat al comtat d'Ellsworth a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 464 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Holyrood tenia 464 habitants, 213 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 484,2 habitants/km².
Dels 213 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,8% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 21,8% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 25,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.354 $ i la renda mediana per família de 37.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.125 $ mentre que les dones 23.625 $. La renda per capita de la població era de 15.272 $. Entorn del 6% de les famílies i el 10,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Holyrood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Holyrood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* City of Holyrood
* Holyrood - Directory of Public Officials
* Holyrood city map, KDOT
# Dvorisxi

Dvorisxi (en rus: Дворищи) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 74 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Badia Three Saints

La Badia Three Saints (en anglès Three Saints Bay, en rus Бухта Трёх Святителей, Bukhta Trëkh Svyatitelyei) és una petita badia d'uns 14 quilòmetres de llarg que es troba a l'illa Kodiak, Alaska, Estats Units. Es troba a 97 km al sud-oest de la ciutat de Kodiak.

## Història

En aquesta badia hi ha el jaciment arqueològic de Three Saints Harbor (Гавань Трех Святителей, Gavan' Trekh Svyatitelyei), el primer assentament rus a Alaska, que va ser fundat l'agost de 1784 per comerciants i mariners russos sota el comandament de Grigori Xélikhov. Ben aviat es va veure que l'assentament tenia una difícil defensa davant l'atac dels natius. Així, quan el 1792 fou abandonat després de ser destruït per un terratrèmol i un tsunami va ser reconstruït a Pavlovskaya a la badia Saint Peter, a l'actual Kodiak. El 1978 va ser declarat Monument Històric Nacional.

## Etimologia

La badia va ser nomenada pel port, que a la vegada duia el nom d'un dels vaixells de Xélikhov, en record als tres sants jerarques. Posteriorment la zona va ser anomenada Lyakhik Bay (Zaliv Lyakhik) pel capità Tebenkov. Aquest nom es basà en el nom aleutià Liakik.

## Referències

* ↑ «Three Saints Bay». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units. [Consulta: 11 setembre 2014].
* 1 2 «Three Saints Bay Site». National Historic Landmark summary listing. National Park Service. Arxivat de l'original el 6 de juny 2011. [Consulta: 11 setembre 2014].
* ↑ 1852, map 23.
* ↑ Baker, 1906, p. 625.
# Vicent Martínez Català

Vicent Martínez Català (Manises, 31 de desembre de 1916 - Manises, 20 de maig de 1965) fou un futbolista valencià de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Davanter centre que de ben jove començà a destacar a les files del Llevant FC, on jugà entre 1932 i 1937, guanyant la Copa de l'Espanya Lliure aquest darrer any. El 1936 havia fitxat pel València CF, club amb el qual arribà a disputar dos partits amistosos, però la Guerra Civil espanyola estroncà el fitxatge. Fou fitxat pel RCD Espanyol el 1938, romanent al club fins al 1941, proclamant-se campió de Copa d'Espanya el 1940. Entre 1941 i 1943 jugà al Reial Saragossa, assolint un ascens a Primera, i retornant a l'Espanyol la campanya 1943-44. Posteriorment retornà al Llevant UE, on jugà quatre temporades més, acabant la seva carrera a CE Alcoià, Elx CF, UD Melilla i Manises CF, club on s'havia format.
Jugà dos partits amb la selecció catalana de futbol l'any 1941, en els quals marcà tres gols.
Fou entrenador del Manises CF el 1957, amb qui assolí l'ascens a Tercera Divisió. El camp de futbol de Manises porta el seu nom. A més ha estat nomenat fill predilecte de la ciutat.

## Referències

* ↑ «El ex españolista Martínez Català ha fallecido». Mundo Deportivo, 21-05-1965.
* 1 2 3 «Ficha de Catalá Vicente». Ciberche.net. Arxivat de l'original el 2018-09-27. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ Escobar Martínez, Rafael. I la glòria entreobrí les seues portes : Martínez Català, l'home i el futbolista. Paiporta: Denes, 2015. ISBN 978-84-943422-8-8.
* ↑ «MARTÍNEZ CATALÀ». hallofameperico.wordpress.com, 03-05-2009.
* 1 2 «El Ayuntamiento de Manises y el Manises C.F. rinden un merecido homenaje al desaparecido futbolista, e hijo predilecto de la ciudad, Vicente Martínez Catalá». notasdeprensacv.es, 24-01-2011.
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ «El Manises C.F. homenajea al futbolista Martínez Catalá». Web de Manises. Arxivat de l'original el 2018-09-26. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «El campo de fútbol del Manises C.F. llevará el nombre del destacado futbolista Vicente Martínez Catalá». elperiodic.com, 10-09-2010.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Polina Ossipenko

Polina Deníssovna Ossipenko (rus: Полина Денисовна Осипенко, ucraïnès: Полі́на Дени́сівна Осипе́нко Polina Deníssivna Ossipenko 8 d'octubre del 1907, a Novospassovka (ara rebatejat en honor seu com a Ossipenko), gubèrnia de Iekaterinoslav, Imperi Rus - 11 de maig del 1939 al poble d'Alt, raion de Ribnovski, óblast de Riazan, RSFSR, URSS) va ser una aviadora militar soviètica, més notable com a segon pilot que, juntament amb Valentina Grizodúbova i Marina Raskova, els dies 24 i 25 de setembre del 1938 va realitzar un vol sense escales entre Moscou i el Mar d'Okhotsk, establint un nou rècord de distància per a vols directes operats per dones. Per aquest èxit, va esdevenir una Heroïna de la Unió Soviètica, la distinció militar més alta de la Unió Soviètica, una de les tres primeres dones (juntament amb Grizodóbova i Raskova) a rebre la distinció. Ossipenko va morir el 1939 juntament amb Anatoli Serov durant un vol de rutina.

## Biografia

Ossipenko va néixer el 1907 a Novospassovka, gubèrnia de Iekaterinoslav (en l'actualitat óblast de Zaporíjia d'Ucraïna) en una família de camperols ètnicament ucraïnesos com a Polina Dudnik. Fins al 1930 treballà en una granja col·lectiva. Entre 1930 i 1933, Ossipenko fou estudiant a l'Escola de Vol de Kazan, i posteriorment va exercir com a oficial, pilotant un caça. El 1937, va establir tres vegades el rècord mundial d'altura dels vols. A l'octubre de 1937, Ossipenko i Raskova establiren el rècord de distància femení en volar des de Moscou a Aktobé (1.444,722 km), i al juliol de 1938, Ossipenko, Vera Lomako, i Raskova van establir un nou rècord en volar sense escales des Sebastòpol a Arkhànguelsk. Va estar casada amb el també aviador Aleksandr Stepànovix Ossipenko, que va lluitar a la Guerra Civil Espanyola en el bàndol republicà.
El 24 de setembre, Grizodúbova, Ossipenko i Raskova fixen en el que se suposava que era un vol sense escales des de Moscou fins a Komsomolsk na Amure. El seu avió era un Túpolev ANT-37. No obstant això, les condicions climàtiques eren difícils, no van aconseguir aterrar a l'aeròdrom de Komsomolsk, i es van trobar a la costa del Mar d'Okhotsk sense combustible. Grizodúbova, que era la comandant de l'aeronau, va decidir un aterratge forçós al bosc. Raskova va rebre l'ordre de saltar de l'avió i es va trobar al bosc deu dies més tard. Grizodúbova i Ossipenko van romandre a l'avió i van sobreviure l'aterratge forçós. Encara ostenten el rècord de distància femení en vol i ambdues van rebre títol d'Heroïnes de la Unió Soviètica.
Ossipenko va morir en un accident aeri l'11 de maig de 1939, durant unes sessions d'entrenament amb el cap d'inspeccions de vol principal de la Força Aèria de l'Exèrcit Roig Anatoli Serov.
Les cendres de Serov i Ossipenko reposen en urnes al mur del Kremlin a la Plaça Roja de Moscou.

## Referències

* 1 2 «A historic flight». Voice of Russia, 13-12-2005. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 13 febrer 2013].
* ↑ «Осипенко Полина Денисовна» (en rus). "Герои Страны". [Consulta: 13 febrer 2013].
* ↑ Дрягина, И. «Некоторые заметки о роли женщин в развитии авиации» (en rus). Военная Литература. [Consulta: 13 febrer 2013].
# Iuri Abovian

Iuri Abovian (Tbilisi, 1931) és un nedador georgià ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1950.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1954. El 1955 guanyà el campionat nacional en els 400 metres lliures.

## Referències

* 1 2 СИЛЬНЕЙШИЕ СОВЕТСКИЕ ПЛОВЦЫ. swimmingmasters.narod.ru
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ Natation - Yuriy Abovyan. les-sports.info
# Eleutherodactylus eneidae

Eleutherodactylus eneidae és un amfibi de la família Leptodactylidae, es trobava a les terres altes de l'interior de Puerto Rico (L'Enclusa, Serralada Central, Bosc de Toro Negre, Bosc de Luquillo, Villalba, Barranquitas, Adjuntes, Utuado, Maricao i Aigües Bones), entre els 400 i 1.000 m.s.n.m.
Caracteritzat per berrugues en el dors i en les parpelles, encara que el ventre és llis. Dors generalment castanyer grisenc o verdós, encara que també amb una tonalitat groguenca obscura o clara en el terç posterior dels seus flancs. Línies clares en forma de parèntesis invertits. Els mascles mesuren en mitjana 22,8 mm i les femelles 25,6 mm.
Aquesta espècie va ser recol·lectada per última vegada el 1984 i sentida per última vegada en 1990 en el Bosc de Toro Negre i en l'Enclusa. Es presumeix que està desapareguda, probablement extinta.
# Badia d'Abu Qir

La badia d'Abu Qir, Abukir o Aboukir (en àrab: خليج أبو قير) és una badia del mar Mediterrani, que es troba a la costa d'Egipte, a prop de la ciutat de Rosetta, al delta del Nil.
A uns 4 quilòmetres de la punta del port d'Abu Qir d'Alexandria, està ubicada la petita illa Nelson.

## Referències

* ↑ Ansari, Abid A.; Singh, Gill Sarvajeet; Lanza, Guy R.; Rast, Walter. Eutrophication: causes, consequences and control. Volume 1. Springer Science & Business Media, 2010, p. 174. ISBN 9789048196258.
# Vicente Ventosa Martínez de Velasco

Vicente Ventosa Martínez de Velasco (Briviesca, 1837 - Madrid, 14 de novembre de 1919) fou un astrònom espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Fou primer astrònom i director de l'Observatori Astronòmic de Madrid. El 1868 va començar a observar les taques solars, que va registrar des de 1876 i envià els resultats a l'Observatori de Zuric. També va observar les òrbites de Neptú i Plutó.
Entre les seves aportacions a la meteorologia, va inventar un anemòmetre integrador, un elipsògraf i un mètode per determinar la velocitat del vent en les capes superiors de l'atmosfera mitjançant l'observació de les ondulacions aparents de la vora dels astres. Quan a matemàtiques, va ampliar el mètode de Gräffe per a la resolució de les equacions numèriques. En 1897 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, però no en va prendre possessió fins 1905 amb el discurs Exposición de los conocimientos adquiridos acerca de los movimientos estelares.

## Obres

* Método para determinar la dirección del viento por las ondulaciones del borde de los astros... (1890)

## Referències

* ↑ Iván Fernández Pérez. Aproximación histórica al desarrollo de la astronomía en España.. Universidad de Santiago de Compostela, p.59-60.
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine. al web de la RAC

## Enllaços externs

* Vicente Ventosa a bne.es
# Miquel Sàmper i Rodríguez

Miquel Sàmper i Rodríguez (Terrassa, 1966) és un advocat i polític català. Del 3 de setembre de 2020 al 25 de maig de 2021 va ser conseller d'Interior de la Generalitat de Catalunya. El 12 d'agost de 2024 fou nomenat conseller d'Empresa i Treball, sota la presidència de Salvador Illa.

## Trajectòria

Llicenciat en Dret i en Ciències Polítiques i de l'Administració ha dedicat bona part de la seva trajectòria professional a l'advocacia, especialment en assumptes civils, penals i matrimonials. Ha estat degà del Col·legi d'Advocats de Terrassa, president del Consell de l'Advocacia Catalana i adjunt a la presidència del Consell General de l'Advocacia Espanyola. Va ser, també, un dels impulsors de la primera Oficina d'Intermediació Hipotecària de l'Estat Espanyol.
L'any 2015 va ser candidat de CiU a l'alcaldia de Terrassa, quedant en quarta posició amb tres regidors. Després de les eleccions va optar per abstenir-se, facilitant la investidura de Jordi Ballart, candidat del PSC, com a alcalde, en detriment del pacte que proposaven Terrassa en Comú i ERC. Quatre anys després va repetir a les llistes del partit, aquest cop amb el nom de Junts per Terrassa, com a número dos de l'ex-conseller Lluís Puig. En aquella ocasió va obtenir dos regidors.
El 3 de setembre de 2020, en una remodelació del Govern, és escollit pel president Quim Torra per substituir Miquel Buch com a conseller d'Interior de la Generalitat de Catalunya. L'octubre de 2020 restituí Josep Lluís Trapero com a major dels Mossos d'Esquadra, després de la seva absolució.
El gener de 2024 va deixar Junts per Catalunya i a les eleccions de maig va donar suport al PSC. L'agost del mateix any fou nomenat Conseller d'Empresa i Treball del govern de Salvador Illa.

## Referències

* 1 2 3 «Qui és Miquel Sàmper, el líder de CiU Terrassa?». La torre del Palau. [Consulta: 3 setembre 2020].
* 1 2 «Samper, Tremosa i Ponsa, nous consellers del Govern». [Consulta: 3 setembre 2020].
* 1 2 «Sàmper demana respecte pel pas al govern d’Illa i diu que ningú no qüestiona una nova parella després d’un divorci». Vilaweb, 12-08-2024 [Consulta: 12 agost 2024].
* ↑ «Terrassa | Resultats Eleccions Municipals 2015». NacióDigital. [Consulta: 3 setembre 2020].
* ↑ «CiU facilitará con abstención alcaldía Terrassa al PSC» (en castellà). [Consulta: 3 setembre 2020].
* ↑ «La Llista de Junts per Terrassa pel 26-M». MónTerrassa, 26-04-2019. [Consulta: 3 setembre 2020].
* ↑ «Resultats eleccions municipals 2019 a Terrassa, Vallès Occidental (Barcelona)». NacióManresa. [Consulta: 3 setembre 2020].
* ↑ «Trapero torna a ser el cap dels Mossos». Ara, 12-11-2020. [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ «Sàmper restitueix Trapero al capdavant dels Mossos d'Esquadra». 324.cat, 12-11-2020 [Consulta: 13 novembre 2020].
# Pic de Medacorba

El Pic de Medacorba és un cim de 2.905,3 metres dels Pirineus, que es troba al trifini entre Catalunya, Andorra i França.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].