OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hillsborough (Carolina del Nord)

Hillsborough és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2008 tenia 5.653 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hillsborough tenia 5.446 habitants, 2.101 habitatges i 1.428 famílies. La densitat de població era de 459,1 habitants per km².
Dels 2.101 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,9% hi vivien parelles casades, en un 20,9% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.111 $ i la renda mediana per família de 46.793 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.636 $ mentre que les dones 29.052 $. La renda per capita de la població era de 21.818 $. Entorn de l'11% de les famílies i el 12,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hillsborough». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hillsborough». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Huatulco

Huatulco o Badies de Huatulco (Bahías de Huatulco en castellà) és un centre turístic desenvolupat al poble de La Crucecita, una de les localitats del municipi de Santa María Huatulco. És situat a la costa pacífica del sud de l'estat d'Oaxaca. La indústria del turisme d'Huatulco està centrada al voltant de nou diferents badies. Té una gran varietat d'hotels, hostals, condominis, bed and breakfast, així com balnearis de luxe, la majoria dels quals són a la Badia de Tangoluda. Fou fundat el segle xvi; el 2005 el municipi sencer tenia 33.000 habitants, la majoria estrangers. El desenvolupament turístic ha convertit el municipi de Santa María de Huatulco en un dels més pròspers i rics de l'estat d'Oaxaca.

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Huatulco Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine., en castellà
# Hug II de Nordgau

Hug II de Nordgau, dit l'Enrocat, mort abans de 986 fou comte al Nordgau. Fou el gran dels cinc fills d'Eberard IV de Nordgau
Va succeir al seu pare el 951 al comtat del Nordgau, després que aquest últim va abdicar al seu favor, i es va retirar a les seves terres d'Altorf, on desitjava fundar una abadia; l'abadia d'Altorf serà fundada finalment pel seu fill i successor el 968.
Aquest mateix any apareix fent donació a l'emperadriu Adelaida de Borgonya de la senyoria de Seltz, sobre la qual Adelaida va fundar el monestir doble, en el qual morirà el 16 de desembre de 999.

## Filiació

Es va casar amb Luitgarda (o Hildegarda) de Metz, de la qual va tenir:
* Eberard V de Nordgau, comte al Nordgau,
* Hug IV de Nordgau, comte du Nordgau, d'Eguisheim i de Dabo (Dagbsburg), que succeirà als seus nebots Hug III i Eberard VI u serà el pare del papa Lleó IX.
* Matfrid,
* Gisela.

## Notes i referències

* ↑ Grafen im Nordgau

## Fonts

* Histoire généalogiques des maisons souveraines d'Europe, T. 1, pàg. 67 i següents, Nicolas Viton de Saint-Allais, 1811-1812.
* Hug II (VII) de Nordgau.
# Hug II de Ponthieu

Hug II de Ponthieu († 1052),, va ser comte de Ponthieu de 1045 a 1052 i senyor d'Aumale. Era el fill d'Enguerrand I, comte de Ponthieu.
Vers el 1030, el seu pare el va casar amb Berta d'Aumale, filla i hereva de Guerimfred Aimard senyor d'Aumale. D'aquest matrimoni naixeran:
* Enguerrand II († 1052), comte de Ponthieu i senyor d'Aumale.
* Guiu I († 1100), comte de Ponthieu.
* Hug, que va participar en la batalla de Hastings.
* Un altre fill, citat per la Crònica de Saint-Riquier, que es podria dir Galerà mort a la batalla de Mortemer el 1054.
* Una filla casada amb Guillem d'Arques, comte d'Arques.
El 1035, apareix al costat del seu pare en un diploma del rei Enric I de França. Va succeir al seu pare cap a 1045 i va seguir la política d'aliança amb Normandia iniciada pel seu pare. Va casar a la seva filla amb Guillem d'Arques, fill del duc Ricard II de Normandia i al seu fill Enguerrand II amb una germana del duc Guillem I d'Anglaterra. Aquestes aliances es van reforçar amb aquelles decidides entre les cases de Normandia i de Flandes.
Però el comte no es va aprofitar gaire temps de la seva política, ja que fou mort alguns anys més tard, el 20 de novembre de 1052, sent inhumat a l'abadia de Saint-Riquier.

## Notes

* ↑ La crònica de Saint-Riquier afirma que Hug II havia tingut quatre fills no esmentant més que el gran. El segon era evidentment Guiu. El Carmen d'Hastingae Proelio, probablement redactat per Guiu de Ponthieu, bisbe d'Amiens i oncle d'Hug II, afirma que un Hug de Ponthieu va combatre a la batalla de Hastings.
* ↑ . Si aquest nom es confirmés, això reforçaria la hipòtesi que proposa que la mare d'Hug sigui de la casa de Vexin (vegeu Enguerrand I de Ponthieu).
* ↑ Guillem de Jumièges precisa que la dona de Guillem d'Arques era germana de Guiu (I) de Ponthieu, però no dona el seu nom.

## Fonts i referències

* Pierre Bauduin, La Première Normandie (Xe-XIe siècles)
* Foundation for Medieval Genealogy : Comtes de Ponthieu
* Sur l'origine des comtes de Ponthieu et la diffusion du prénom Enguerrand
# Casa Masover

La Casa Masover és una obra de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Habitatge unifamiliar agrícola, entre mitgeres, format per planta baixa, dos pisos i golfa. Als baixos hi ha una gran porta d'entrada, les obertures són dues petites finestres i dos balcons no alineats. Al darrer pis hi ha les golfes amb porxo.

## Història

És un dels darrers exemples que es conserven de les construccions agrícoles de la ciutat preindustrial. La planta baixa era destinada a allotjar els estris del camp, les golfes per a guardar-hi la collita, mentre que les dues restants eren destinades a habitatge.

## Referències

* 1 2 «Casa Masover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Masover Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Tamarón

Tamarón és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Odra-Pisuerga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 51 | 49 | 49 | 46 |
# Erik el Belga

Erik el Belga (Nivelles, Bèlgica, 1940 - Màlaga, 19 de juny de 2020) fou el nom amb què es coneixia René Alphonse Van der Berge, un lladre internacional d'obres d'art en els anys 1980 a Aragó, Castella i Lleó, Catalunya i Navarra. Les seves malifetes van ser particularment greus al museu de la catedral de Roda d'Isàvena, d'on es va emportar les peces més bones i valuoses. Robà també l'arqueta de Sant Martirià de Banyoles. El juliol de 1995 torna a Roda i munta una exposició de pintures seves que després va regalar al rector, José María de Leminyana, perquè les vengués i rehabilités un tríptic. El lladre va assegurar al rector que coneixia el parador de dos bàculs i d'una peça de la famosa cadira de Sant Ramon, un moble del segle xi que va ser totalment destrossat per la seva banda. Erik el Belga va estar uns anys empresonat.

## Referències

* ↑ «Mor el lladre d'art Erik el Belga, autor del robatori de l'arqueta de Banyoles». Diari de Girona, 20-06-2020.
* Gran Enciclopèdia Aragonesa Arxivat 2015-09-25 a Wayback Machine.
# Derdes

Derdes és el nom dels següents personatges:
* Derdes, cap rebel macedoni de la casa reial dels elimis
* Derdes d'Elímia, príncep dels elimis d'Elímia o Elimea (Elymia o Elimeia)
* Derdes, noble macedoni
# François André Michaux

François André Michaux va ser un metge i botànic francès (6 d'agost de 1770 a Satory (Versalles) 23 d'octubre de 1855).

## Biografia

François André Michaux era fill d'André Michaux (1746-1802), botànic i explorador i de Cécile née Claye. A l'adolescència anà cap els Estats Units amb el seu pare el 1785, per explorar-ne els recursos botànics. Michaux pare va crear un viver a Hackensack (New Jersey) i un segon a Charleston (Carolina del Sud). Van explorar junts les regions del nord de Florida.
Ell va deixar el seu pare i tornà a França el 1790 per estudiar medicina amb Jean-Nicolas Corvisart (1755-1821), futur metge de Napoleó, i del cirurgià Pierre Joseph Desault. Es va implicar en els esdeveniments de la Revolució francesa. El 1803, va escriure Voyage à l'ouest des monts Alléghanys dans les États de l'Ohio, du Kentucky et du Tennessee, et retour à Charleston par les Hautes-Carolines... entrepris pendant l'an X (Levrault, Schoell et Cie, Paris, an XII (1804)
Va ser el primer viatger franès a bord del vaixell a vapor "el Clermont" construït per Robert Fulton
El 1805, va aparèixer Mémoire sur la naturalisation des arbres forestiers de l'Amérique septentrionale (Levrault, Schoell et Cie, Paris, an XIII, 1805). L'any següent el govern francès li va encarregar determinar quines espècies nord-americanes es podien aclimatar a Europa.
Als Estats Units envià a França Notice sur les Îles Bermudes, et particulièrement sur l'Île Saint-Georges. Al seu retorn apareix, de 1810 a 1813, Histoire des arbres forestiers de l'Amérique septentrionale, considérés principalement sous les rapports de leur usage dans les arts et de leur introduction dans le commerce (L. Haussmann et d'Hautel, Paris)
Michaux va esdevenir administrador de la Société centrale d'agriculture (actualment Académie d'agriculture) de 1820 fins 1855. Va crear un arboretum a château d'Harcourt (Eure). Va ser condecorat amb la Légion d'honneur.

## Notes i referències

* ↑ François-André Michaux : l'homme des arbres, Régis Pluchet in Hommes et Plantes, Automne 2007, Paris.

## Fonts

* (anglès) H. Savage et E. J. Savage, André and François-André Michaux, University Press of Virginia, 1986.
* Régis Pluchet : André Michaux : le laboureur et l'explorateur, in Hommes et Plantes, Hiver 2005, Paris.
* Régis Pluchet : François-André Michaux : l'homme des arbres, in Hommes et Plantes, Automne 2007, Paris.
* Régis Pluchet : L'extraordinaire voyage d'un botaniste en Perse. André Michaux : 1782-1785, éditions Privat, 2014.
* Keir B. Sterling, Richard P. Harmond, George A. Cevasco & Lorne F. Hammond (dir.) (1997). Biographical dictionary of American and Canadian naturalists and environmentalists. Greenwood Press (Westport) : xix + Plantilla:Nb p.
* Jean-Marie Pelt, "Avec les Michaux dans les forêts d'Amérique du Nord" dans La Cannelle et le panda : les grands naturalistes explorateurs autour du Monde, éd. Fayard 1999 ISBN 978-2213-60466-4

## Enllaços externs

* André Michaux International Society
# Epícrates d'Ambràcia

Epícrates d'Ambràcia (en llatí Epicrates, en grec antic Ἐπικράτης) fou un poeta còmic atenenc de la comèdia mitjana segons testimoni Ateneu de Naucratis, confirmat per fragments existents de les seves obres de teatre on ridiculitza Plató i els seus deixebles, especialment Espeusip.
Probablement va florir entre els anys 376 aC i 348 aC. Suides menciona dues de les seves obres Ἔμπορος i Ἀντιλαΐς. Ateneu hi afegeix Ἀμαζύνες i Δύσπρατος, i diu que en aquesta darrera va copiar part de Δύσπρατος, obra d'Antípater d'Acantos. Claudi Elià diu que també va escriure Χορός. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Epicrates of Ambracia a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 31
# Epícides

Epícides és el nom dels següents personatges:
* Epícides de Siracusa, militar cartaginès d'origen grec i governant de Siracusa.
* Epícides Sindon, militar siracusà, lloctinent d'Epícides de Siracusa
* Epícides d'Olint, general grec
# Iakoruda

El municipi de Iakoruda (búlgar: Община Якоруда) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Blagòevgrad, amb capital a la ciutat homònima. Es troba a nord-est de la província.
L'any 2011 tenia 5.720 habitants, el 31,35 búlgars, el 38,39% de turcs i el 3,96% gitanos. Aproximadament la meitat de la població municipal viu a la capital.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
| Iakoruda Avramovo Bel Kamen Buncevo | Konarsko Smolevo Černa Mesta Jurukovo |

## Referències

* ↑ «Mapa de Yakoruda». Google Maps.
* 1 2 3 «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ «Етнически състав на населените места в България според преброяването на населението през 2011 г.» (en anglès). pop-stat.mashke.org, 2015. [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 28 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Iakoruda - Lloc web oficial
# Casa Terés

Casa Terés és un habitatge de la Fuliola (l'Urgell) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Rep el nom de Casa Terés perquè el seu primer propietari fou Josep Oriol Terés, magistrat de Tàrrega. Aquest la va deixar en herència al seu nebot Manuel Rius i Reus, marquès d'Olèrdola. Des de finals del segle xix s'anomena aquesta casa amb els dos noms: Cal Terés o Cal Marquès.
Edifici de planta rectangular dividit en quatre plantes: planta baixa, dos pisos i golfes. A les quatre s'hi obrien portes i finestres, emmarcades amb pedres regulars perfectament tallades. Tota la façana està pintada i arrebossada de color blanc encara que actualment està en unes condicions regulars a causa de la humitat.
La planta baixa es caracteritza per una porta allindada i una finestra reixada; a la primera planta hi ha dues balconades i una petita finestra; a la segona hi ha tres finestres de similars dimensions, i finalment les golfes, amb dues petites obertures quadrangulars. A la part dreta de l'habitatge s'uneix una estructura de característiques similars. L'únic element diferenciador és la balustrada de la part superior que deu comunicar amb el pati interior.

## Notes

* 1 2 3 «Casa Terés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# El Pi (Sant Julià de Vilatorta)

El Pi és una obra del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil. És una masia de planta quadrada (7 x 7 m), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. La façana presenta un portal rectangular de pedra i una finestra de construcció recent a la planta. Conserva dues finestres conopials amb els ampits motllurats al pis. A ponent hi ha dues obertures al primer pis i un cobert d'uralita. A tramuntana hi ha petites obertures i una finestra motllurada al primer pis. A llevant el mur és cec i presenta un petit cos d'uralita. És construïda amb pedra fins a 1,5 m d'alçada i la resta és de tàpia. Els escaires són de pedra. És arrebossada amb calç i sorra. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

L'única data constructiva que presenta la casa és la llinda del portal: 1760. També hi ha la finestra conopial, que permet recular un xic més la data de construcció.

## Referències

* 1 2 3 «El Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Descans setmanal

El descans setmanal és un dret laboral recollit als convenis i el contracte d'un treballador que indica que els torns de feina han d'estar acompanyats de períodes de descans, usualment un o dos dies a la setmana. En els treballs a torns, aquests descansos es poden acumular, de forma que es treballa en dies o setmanes alterns. Determinades professions que requereixen guàrdies, com les de serveis bàsics, poden alterar la periodicitat dels descansos. El descans setmanal està inclòs en el sou, igual que les vacances remunerades. En la majoria de casos a Europa coincideix el dia de descans amb el diumenge, per tradició cultural.
# Francesc Berenguer de Blanes

Francesc Berenguer de Blanes i Berenguer (? - Ciutat de Mallorca, 1486), va ser lloctinent general del Regne de Mallorca (1469-1486). Baró de Canet (Canet d'En Berenguer, València)), era fill de Vidal de Blanes i de Castellar d'Orís, a qui va succeir en el càrrec de lloctinent, i de Joana Berenguer, a qui Pero Martines li dedicà un poema. El 1466 aixecà un estol, integrat per uns 2.000 homes, que lluità contra l'armada catalana, aixecada contra el rei Joan II, durant el Setge de Maó, el Setge d'Amposta, i en aigües de Marsella. Va voler lluitar contra els bàndols nobiliaris i va provar d'imposar una treva en el conflicte entre Nicolau Quint i Pere de Santjoan, que no va ser acceptada pels Quint, que, amb el suport dels Pacs i dels Anglada, demanaren al rei Joan II la seva destitució i la reforma de l'administració.

## Referències

* ↑ Feliu de la Peña i Farell, Narciso. Anales de Cataluña y Epílogo breve de los progresos, y famosos hechos de la Nacion Catalana...desde la primera Poblacion de España hasta el presente de 1709 (en castellà). Joseph Llopis-Jayme Surià-Juan Pablo Martí, 1709, p. 50-51.
* ↑ «Blanes, Francesc Berenguer de». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 161-162. ISBN 84-8661702-2.
# Paul Wallot

Paul Wallot (Oppenheim, 26 de juny de 1841 - Bad Schwalbach, 10 d'agost de 1912) va ser un arquitecte i professor universitari d'origen alemany, famós per haver estat l'encarregat del disseny de l'edifici del Reichstag de Berlín, erigit entre 1884 i 1894. També va dissenyar el Palau adjacent del President del Reichstag.

## Referències

* ↑ Ulrike Glatz, Joachim Glatz: „… in einer steinernen Urkunde lesen“: Geschichts- und Erinnerungsorte in Rheinland-Pfalz. Nünnerich-Asmus Verlag, Mainz 2013, ISBN 978-394-39042-1-5 (Plantilla:Google Buch).
# Paul Millsap

Paul Millsap (nascut el 10 de febrer 1985) és un jugador de bàsquet professional estatunidenc que juga als Atlanta Hawks de la National Basketball Association (NBA). Mesura 2,03 metres i pesa 116,6 quilos. Provinent d'una universitat petita com és la Louisiana Tech University Millsap va ser seleccionat pels Utah Jazz a la segona ronda del Draft de l'NBA de 2006 en la posició número 47.
Tot i ser seleccionat en una posició molt endarrerida, va destacar ràpidament a l'NBA, sent una nova jugada mestre de l'entrenador dels Jazz Jerry Sloan. El seu joc es va comparar inicialment al d'Udonis Haslem.
Millsap va ser el reemplaçament dels Jazz de Carlos Boozer durant gran part de la temporada 2008-2009 (Boozer va patir una lesió al quàdriceps i després una lesió greu al genoll). Els seus números es van disparar, ja que va realitzar de mitjana 15,5 punts per joc anotant el 56% de tir de camp, i 9,5 rebots. Després de la temporada 2008-2009, els Jazz van fer una oferta a Millsap, convertint-se així en un agent lliure restringit. Unes setmanes més tard, va signar pels Portland Trail Blazers que li van oferir 32 milions de dòlars per quatre anys, incloent 6.200.000 $ en la temporada 2009-2010. Finalment, els Jazz van igualar l'oferta i Millsap es va quedar als Jazz. Durant la temporada 2011-2012, Paul Millsap va seguir superant les seves estadístiques i ajudà als Jazz a classificar-se pels playoffs de l'NBA.
El 10 de juliol de 2013, després dels seus primers 7 anys de professional als Jazz de Utah, Millsap va signar un contracte de 2 anys pels Hawks d'Atlanta.
L'estiu de 2015 Millsap firmà una renovació del seu contracte amb els Atlanta Hawks de 3 temporades per 50 milions de dòlars.
Al juliol 2017, Millsap signà un contracte trianual de $90 milions amb els Denver Nuggets. Al setembre de 2021, Millsap signa amb Brooklyn Nets.
Al febrer 2022, Millsap va ser traspassat juntament amb James Harden als Philadelphia 76ers a canvi de Ben Simmons, Seth Curry, Andre Drummond i dues primeres rondes del draft.

## Referències

* ↑ «El mercado de fichajes de baloncesto, en directo» (en castellà). mundodeportivo.com.
* ↑ «Paul Millsap | Philadelphia 76ers» (en anglès). [Consulta: 27 agost 2022].
* ↑ «Sixers' James Harden, Paul Millsap Acquisition Became Official on Saturday | Sports Illustrated Philadelphia 76ers News, Analysis and More». [Consulta: 27 agost 2022].

## Enllaços externs

* Perfil del jugador a nba.com (en anglès)
# Paul Michael Levesque

Paul Michael Levesque (Nashua, 27 de juliol de 1969) és un lluitador professional estatunidenc actualment inactiu, més conegut com a Triple H, abreviatura del seu antic nom artístic Hunter Hearst Helmsley. Actualment és el president de la WWE des del 18 de juliol de 2011, després que ell mateix comuniqués la decisió de la Junta a l'ex-president, Vince McMahon.
És 12 vegades Campió Mundial: 7 vegades Campió de la WWE (el seu cinquè regnat ho va fer com Campió Indiscutit) i 5 vegades Campió Mundial dels Pesos Pesants. A més ha guanyat les edicions del King of the Ring 1997 i del Royal Rumble 2002. També ha estat el setè lluitador a convertir-se en Campió de Tres Corones i el segon a ser Gran Campió, després de Shawn Michaels.

## Enllaços externs

* Perfil a WWE.com (anglès)
# Pemba

«Pemba» té aquests significats:
* Illa de Pemba, illa del territori de Zanzíbar, dins Tanzània
** Regió de Pemba del Nord, regió de Tanzània, dins de l'illa de Pemba
** Regió de Pemba del Sud, regió de Tanzània, dins de l'illa de Pemba
* Pemba (Moçambic), capital de la província de Cabo Delgado
# Pere Gost Sastre

Pere Gost Sastre (Sa Pobla, 1946) fou un futbolista balear, que jugava de porter i posteriorment entrenador. Va jugar amb la UE Poblera (1962-66 i 1979-84), RCD Mallorca (1966-70), Celta de Vigo (1970-74) i CE Constància (1974-79). Des de 1969 fins a 1974, jugà a la primera divisió.
Com a entrenador ha dirigit el CF Sóller, (1984-86), el CE Constància (1986-88), el CE Maganova (1988-90) i la Unió Esportiva Arenal (1990-).

## Referències

* ↑ «GOST SASTRE, Pere -Gost-». Consell de Mallorca. Arxivat de l'original el 2022-10-16. [Consulta: 16 octubre 2022].
# Park Kwang-chun

Park Kwang-chun, també conegut com K.C. Park (nascut el 24 de maig de 1967) és un director de cinema de Corea del Sud. Va assistir a l'escola de cinema de la Universitat de Nova York i va treballar com a ajudant de direcció a Eunhaengnamoo chimdae (1996) de Kang Je-gyu. Park va dirigir la superproducció fantàstica d'efectes especials Toemarok (1998), drama romàntic Madeleine (2003), comèdies Jambok-geunmu (2005) i Wool-hak-kyo I-ti (2008), i el misterio de terror Soomokjang (2012; abans de la seva estrena al cinema , es va emetre per primera vegada com una pel·lícula de televisió de 2 episodis al canal per cable Maeil Broadcasting Network).

## Filmografia

* The Gingko Bed (1996) - ajudant de direcció, actor
* Toemarok (1998) - director, guió
* Madeleine (2003) - director, script editor
* Jambok-geunmu (2005) - director, script editor
* Wool-hak-kyo I-ti (2008) - director, script editor
* Soomokjang (2012) - director

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en korean). Daum. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ Lee, Hyo-won. «Actor Kim Su-ro as English Teacher on Big Screen». The Korea Times, 20-08-2008. [Consulta: 27 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Park Kwang-chun al Korean Movie Database
* Park Gwang-choon a HanCinema