OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fissió

«Fissió» té aquests significats:
* Fissió nuclear, reacció nuclear per la qual un nucli atòmic es divideix en dos o més nuclis lleugers i altres subproductes alliberant energia.
* Fissió binària
# Faisà de Hume

El faisà de Hume (Syrmaticus humiae) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita la selva humida de les muntanyes des de l'est de l'Índia i el sud-oest de la Xina, fins al centre de Myanmar i el nord-oest de Tailàndia.
# Finestres de Can Totim

Les Finestres de Can Totim són una obra gòtica de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre parets mitgeres de planta baixa, pis i golfes, de nova planta. La coberta és a dues vessants de teula àrab, amb el carener paral·lel a la façana acabat en ràfec i teula canalera.
La casa conserva els finestrals originals de l'edifici que hi havia en origen.
La finestra del primer pis és d'arc conopial lobulada, amb rosetes a la línia de les impostes. Aquesta roman, de forma aproximada, al seu emplaçament anterior. La finestra de les golfes és de permòdols a la línia de les impostes i originàriament es trobava a la dreta de la porta principal.
La porta d'accés és d'arc de mig punt adovellada, però aquestes dovelles no són les originals.

## Història

La casa original que ocupava aquest emplaçament, juntament amb les que romanen a la mateixa plaça, foren del primer nucli urbà de Santa Maria de Palautordera, les quals s'erigiren al voltant de l'església. D'aquestes edificacions únicament es conserven poques restes i moltes d'elles en llocs diferents dels originals. Les finestres que es conserven en aquesta casa són restes d'aquestes edificacions del segle xvi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Finestres de Can Totim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# El último caballo

El último caballo és una pel·lícula espanyola dirigida, escrita i produïda per Edgar Neville en 1950.

## Característiques

Aquesta pel·lícula es considera com el primer manifest ecologista del cinema espanyol, un cant de rebel·lia en ple i dur franquisme. Una vegada més la fèrria censura del règim és soscavada des dels subtils fonaments de l'humor. Sense sexe, ni ideologies perverses, sinó ni més ni menys que amb un retrat de la societat espanyola des de la cruel ironia.
La pel·lícula, rodada en 1950, comença amb unes imatges de la Gran Via madrilenya sumida en un caos de trànsit, imatge gairebé impensable per a un temps de autarquia i misèria econòmica. Quan finalitzen els títols de crèdit, a manera d'antítesi, mostra un magnífic i relaxant “skyline” de les torres conventuals d'Alcalá de Henares, població tranquil·la i recol·lecta, sense cotxes, protegida entre turons, sumida en la pau i el silenci, solo trencat pel so estrident d'un cornetín.
Llavors la cambra realitza un escombratge panoràmic per la ciutat fins a endinsar-se al pati principal del Cuartel del Príncipe. Allí un alt comandament de l'exèrcit notifica a la tropa que aquesta arma de cavalleria passarà a ser, a partir de l'endemà, unitat motoritzada i que cavalls i soldats es llicenciaran a un mateix temps.
Fernando Fernán Gómez, que encarna el paper de recluta, es resisteix a abandonar a la seva mala sort a “Bucéfalo”, el cavall amb el qual ha compartit desventures durant massa mesos; no pot suportar la idea que el converteixin en carn de canó i ho esbudellin en qualsevol plaça de toros. És llavors quan renúncia a projectes de noces i, entre el cavall i la núvia, opta per la compra del cavall. A lloms de “Bucéfalo” surt ufà per la Puerta de Madrid camí de la capital.

## Sinopsi

Fernando, el protagonista, acaba el servei militar en l'arma de cavalleria i decideix comprar el cavall que ha estat el seu company durant tot aquest temps, Bucéfalo. Però viure amb ell a Madrid es convertirà en un greu problema. La ciutat que va conèixer ja no és la mateixa. No trobarà quadres on deixar-ho, ni condicions per a mantenir-ho en la capital. A això se suma l'oposició de tota la seva família, singularment la seva sogra i la seva núvia.

## Repartiment

* Fernando Fernán Gómez: Fernando
* Conchita Montes: Isabel
* José Luis Ozores: Simón, el bombero
* Mary Lamar
* Julia Lajos
* Fernando Aguirre
* Manuel Arbó
* Manuel Aguilera: Señor Manzano
* Julia Caba Alba: Julia
* María Cañete: Doña Magdalena
* Benito Cobeña
* Casimiro Hurtado: Guardia
* Manuel de Juan: Don Manuel
* Arturo Marín
* Manuel Miranda

## Premis

En l'edició de 1950 de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics, Edgar Neville va ser guardonat amb la Medalla al millor argument original i Fernando Fernán Gómez amb la Medalla al millor actor principal.

## Referències

* ↑ Edgar Neville. Gran Canaria Web. Consulta: 13/07/2013.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1950». CEC. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Fallon Station

Fallon Station és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nevada. Segons el cens del 2000 tenia 1.265 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fallon Station tenia 1.265 habitants, 358 habitatges, i 357 famílies La densitat de població era de 196,72 habitants per km².
Dels 358 habitatges en un 83,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 93,9% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 0,3% no eren unitats familiars. En el 0,0% dels habitatges hi vivien persones soles el 0,0% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 43,6% tenia menys de 18 anys, un 12,6% entre 18 i 24, un 42,3% entre 25 i 44, un 1,4% de 45 a 64 i un 0,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22,2 anys. Per cada 100 dones hi havia 102,08 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,61 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.236 $ i la renda mediana per família de 31.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.230 $ mentre que les dones 21.290 $. La renda per capita de la població era d'11.719 $. Aproximadament el 2,5% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fallon Station». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Fallon Station». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Flora Napolitana

Flora Napolitana (abreujat Fl. Napol.) és un llibre il·lustrat amb descripcions botàniques que va ser escrit pel botànic italià Michele Tenore. Va ser publicat en cinc volums en els anys 1811-1838, amb el nom de Flora Napolitana: ossia, Descrizione delle piante indigene del regno di Napoli, e delle piu rare specie di piante esotiche coltivate ne' Giardini ... Napoli: Nella Stamperia reale.

## Publicacions

* Vol. 1: 1811-15 - Prodromus Florae Neapolitanae on pp. V-LVII
* Vol. 2: 1820
* Vol. 3: 1824-29; Prodromus Fl. Neapol. Suppl. IV on pp. III-XII
* Vol. 4: 1830
* Vol. 5: 1835-38

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# FlagShip

FlagShip és un compilador orientat a objectes i procedural per a Unix, Linux i MS-Windows que aguanta el codi escrit en CA-Clipper (Summer'87 a 5.3), amplia la sintaxi d'aquest llenguatge i ofereix els avantatges propis del codi compilat en un entorn multitasca i multiusuari. És un compilador natiu que compila completament codi Clipper a l'objectiu sistema operatiu (32-bit o 64-bit). No hi ha pseudocodi com en Clipper, ni es tracta d'un intèrpret, com altres sistemes xBase. FlagShip és un compilador natiu i, com a tal, optimitza tant la velocitat com la grandària del codi generat.

## Programació

FlagShip és un instrument de desenvolupament i programació. Com amb altres compiladors, és dissenyat principalment per a dissenyadors de programari professionals, però a causa de la seva interfície simple, és també absolutament convenient per semiprofessionals i usuaris d'ordinador avançats, els quals poden de crear aplicacions de base de dades amb l'esforç de programació mínim.

## Enllaços externs

* Pàgina de FlagShip
# Flacourtiàcies

Flacourtiaceae és una antiga família de plantes amb flors els membres de la qual s'han distribuït en altres famílies principalment a Achariaceae, Samydaceae, i Salicaceae. Era una família definida molt vagament i massa heterogènia. El1975, Hermann Sleumer digué "Flacourtiaceae com a família és una ficció; només les tribus són homogènies."
En l'antic Sistema Cronquist de classificació, inclou 89 gèneres i més de 800 espècies. El gènere tipus és Flacourtia, ara transferit a la família Salicaceae segons la classificació filogenètica APG II.

## Gèneres abans inclosos en la família Flacourtiaceae (família actual entre parèntesis)

| Abatia - (Salicaceae) Aberia - (Salicaceae) Aphaerema - (Salicaceae) Azara - (Salicaceae) Banara - (Salicaceae) Bartholomaea - (Salicaceae) Barteria - (Passifloraceae) Bembicia - (Salicaceae) Bennettiodendron - (Salicaceae) Berberidopsis - (Berberidopsidaceae) Buchnerodendron - (Achariaceae) Byrsanthus - (Salicaceae) Calantica - (Salicaceae) Caloncoba - (Achariaceae) Camptostylus - (Achariaceae) Carrierea - (Salicaceae) Casearia - (Salicaceae) Chiangiodendron - (Achariaceae) Dioncophyllum - (Dioncophyllaceae) Dissomera - (Salicaceae) Dovyalis - (Salicaceae) Erythrospermum - (Achariaceae) Euceraea - (Salicaceae) | Flacourtia - (Salicaceae) Gerrardina - (Gerrardinaceae) Gynocardia - (Achariaceae) Hasseltia - (Salicaceae) Hasseltiopsis - (Salicaceae) Hecatostemon - (Salicaceae) Hemiscolopia - (Salicaceae) Homalium - (Salicaceae) Hydnocarpus - (Achariaceae) Idesia - (Salicaceae) Itoa - (Salicaceae) Kiggelaria - (Achariaceae) Laetia - (Salicaceae) Lasiochlamys - (Salicaceae) Lindackeria - (Achariaceae) Ludia - (Salicaceae) Lunania - (Salicaceae) Macrohasseltia - (Salicaceae) Mocquerysia - (Salicaceae) Neopringlea - (Salicaceae) Neoptychocarpus - (Salicaceae) Olmediella - (Salicaceae) Oncoba - (Salicaceae) | Ophiobotrys - (Salicaceae) Osmelia - (Salicaceae) Pangium - (Achariaceae) Phyllobotryon - (Salicaceae) Phylloclinium - (Salicaceae) Pineda - (Salicaceae) Pleuranthodendron - (Salicaceae) Poliothyrsis - (Salicaceae) Priamosia - (Salicaceae) Prockia - (Salicaceae) Pseudoscolopia - (Salicaceae) Pseudosmelia - (Salicaceae) Ryania - (Salicaceae) Ryparosa - (Achariaceae) Samyda - (Salicaceae) Scolopia - (Salicaceae) Tetrathylacium - (Salicaceae) Tisonia - (Salicaceae) Trichadenia - (Achariaceae) Trimeria - (Salicaceae) Xylosma - (Salicaceae) Xylotheca - (Achariaceae) Zuelania - (Salicaceae) |

## Referències

* ↑ Chase, Mark W.; Sue Zmarzty; M. Dolores Lledó; Kenneth J. Wurdack; Susan M. Swensen; Michael F. Fay «When in doubt, put it in Flacourtiaceae: a molecular phylogenetic analysis based on plastid rbcL DNA sequences». Kew Bulletin, 57, 1, 2002, pàg. 141–181.
* ↑ Miller, Regis B. «Systematic anatomy of the xylem and comments on the relationships of Flacourtiaceae». Journal of the Arnold Arboretum, 56, 1, 1975, pàg. 79.
* ↑ Alford, M. H. «Gerrardinaceae: a new family of African flowering plants unresolved among Brassicales, Huerteales, Malvales, and Sapindales». Taxon, 55, 4, 2006, pàg. 959–964.
# Eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1933

Les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1933 es van celebrar el 30 de novembre de 1933 amb una nova incontestable victòria del Partit Unionista de l'Ulster (PUU) de James Craig.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 1933) |
| Partit Unionista | James Craig | 73.791 | 43,5% | 36 | -1 |
| Unionista Independent | | 36.132 | 21,3% | 3 | |
| Nacionalistes | Joseph Devlin | 22.269 | 13,1% | 9 | -2 |
| Laboristes | Jack Beattie | 14.436 | 8,5% | 2 | -1 |
| Republicà Independent | Paddy Mc Logan | 13.106 | 7,7% | 1 | |
| Fianna Fáil | Éamonn de Valera | 7.404 | 6,8% | 1 | |
| Lliga Nacional del Nord | | 2.211 | 1,3% | | |
| Independent | | 311 | 0,2% | | |

## Referències

* (anglès) Resultats electorals al Parlament del Nord d'Irlanda Arxivat 2017-11-16 a Wayback Machine.
# Eleccions generals d'Etiòpia de 2015

Les eleccions generals d'Etiòpia de 2015 es van celebrar el 24 de maig de 2015 a Etiòpia per a triar als membres de la Cambra de Representants del Poble. En aquesta data també es van celebrar eleccions a l'Assemblea Regional.
El resultat va ser una victòria del governant Front Democràtic Revolucionari Popular Etíop (EPRDF), que va obtenir 500 dels 547 escons. Els aliats del EPRDF van guanyar els escons restants. Només el 5,1% dels vots vàlids (menys d’1,7 milions) van ser per als partits de l'oposició.

## Referències

* ↑ «African election calendar 2015». Electoral Institute for Sustainable Democracy in Africa, 2015. Arxivat de l'original el 4 gener 2016.
* ↑ Ethiopia's ruling party wins by landslide in general election The Guardian, 22 June 2015
# Fortune

«Fortune» té aquests significats:
* Robert Fortune, botànic escocès
* Fortune (revista), publicació estatunidenca de negocis
* Fortune, també coneguda com a Helena Scott Dolph, personatge fictici de la saga Metal Gear Solid
* The Fortune, pel·lícula estatunidenca de 1975 dirigida per Mike Nichols
# Enric Fité i Sala

Enric Fité i Sala (Mataró, 1906 - ibídem, 1988) fou un cineasta amateur. Adroguer d'ofici, s'aficionà a la fotografia i al cinema fent reportatges de caràcter familiar. Fundà el col·lectiu Cidass Films (Companyia Il·limitada d'Artistes Sense Sou) amb Josep Punsola i Vallespí com a guio­nista, la seva germana Manuela, Vicenç Arís i Julià, Lluís Terricabres i Molera i Enric Banet i Espona com a col·laboradors o intèrprets. La companyia funcionà entre el 1945 i el 1955 i realitzà deu films de ficció (1945-54), a més de nou documentals relacionats amb Mataró (1948-64), vint-i-sis reportatges familiars o de viatges, i un d'animació, segons l'inventari establert per la recercadora i recuperadora Encarnació Soler i Alomà.
Totes les cintes les dirigí Fité, i les més guardonades foren: Alter Ego (1946), que guanyà l'extraordinari, la medalla d'honor i el millor film d'un amateur català al IX Concurs Nacional de cinema Amateur del CEC; Porta closa (1947), que aconseguí l'extraordinari i la medalla d'honor al X Concurs del CEC, la millor foto­grafia, la millor interpretació femenina (M. Punsola), el primer d'argument copa d'or a la UNICA de Saltsjöbaden (Estocolom), el gran premi del president de la República Francesa i la copa Challenge al Festival Internacional de Cinema Amateur de Canes (1951). Tares eternes (Los siete pecados capitales)(1948) medalla d'honor del CEC, L'esperit del vent (1949) medalla d'honor del CEC, així com Fantasia Tràgic a (1950), medalla a la UNI­CA de Mondorf les Bains (Luxemburg); Retorno (1951), primer al concurs del CEC, al Festival de Canes, a la UNICA de Glasgow (Londres), Carrousel (1952), que tornà a guanyar al CEC i obtingué el segon d'arguments a la UNICA de Brussel·les (1953). Quant als documentals, cal anotar Centenari del ferrocarril de Mataró (1948) i Fuentes de Barcelona (1957), premi Ciutat de Barcelona al millor film amateur. Poc després es retira de la pràctica amateur, i es tancà així una de les carreres més impor­tants de la cinematografia amateur catalana i europea, caracteritzada pel "realisme simbo­lògic”.

## Fons

El seu fons personal va ser donat per la família del productor després de la seva mort a la Filmoteca de Catalunya. Aquesta donació va ser gestionada per Encarnació Soler com a representant de l'associació Cinema Rescat. Es desconeix la data de la concessió. El fons Enric Fité recull documentació relativa als seus films, inclou propostes de guió, guions, correspondència, participació i bases de concursos de cinema amateurs, programes d'associacions, alguna foto i 9 caixes amb revistes i retalls de premsa.

## Referències

* ↑ «Enric Fité i Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Romaguera i Ramió, Joaquim (dir.) Diccionari del cinema a Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2005
* ↑ «NODAC Enric Fité al repositori de la Filmoteca de Catalunya.» (en català).
# Font (Castellterçol)

La Font és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font adossada a la paret de l'edifici del costat d'uns dos metres d'alçada. Està elaborada en obra vista. Reprodueix en relleu la forma de la torre fortificada d'un castell i al damunt tres sols descrivint un arc.

## Història

El municipi i l'antic gremi de paraires van fer servir des de molt antic un escut format per un castell i tres sols, però l'antiga documentació indica que el nom del terme deriva de Terçol, mort ja el 898, que va edificar el castell en terra de propietat o domini reial.

## Referències

* 1 2 «Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Font (Duchamp)

Font és una obra d'art atribuïda a Marcel Duchamp. L'any 1917 va intentar exposar un urinari en una mostra organitzada per la Societat d'Artistes Independents de Nova York, el va titular Font (Fountain) i el va signar com a «R. Mutt». És una peça readymade, (també objecte trobat, del francès objet trouvé) l'art realitzat mitjançant l'ús d'objectes ja existents que normalment no es consideren artístics. Amb aquesta obra, Duchamp va iniciar una autèntica revolució al món de l'art (introduint l'avantguardisme) en demostrar que qualsevol objecte mundà podia considerar-se una obra d'art si l'artista el treia del seu context original (en aquest cas, un bany) i el situava en un nou context adequat -una galeria o un museu- i la declarava com a tal. A més, l'obra ha estat interpretada d'infinitat de maneres, fins i tot com a òrgans sexuals femenins.
Les bases de la mostra d'art a la qual Duchamp va presentar la peça establia que totes les obres serien acceptades, però la Font va ser rebutjada i retirada ràpidament. La peça original s'ha perdut, encara que va ser documentada pel fotògraf i reconegut galerista Alfred Stieglitz, la qual cosa va significar un recolzament per a l'obra i el seu autor. A partir de la fotografia es van poder realitzar rèpliques per encàrrec de Duchamp en la dècada de 1960, de les quals 15 estan ara en exhibició en diferents museus. L'obra és considerada com una fita important en l'art del segle xx.

## Origen

Duchamp, que havia arribat als Estats Units menys de dos anys abans de la creació de la Font, s'havia involucrat amb el dadaisme, un moviment cultural antirracional, anti-art, a la ciutat de Nova York. La creació de la Font va començar quan, acompanyat per l'artista Joseph Stella i el col·leccionista d'art Walter Arensberg, va comprar un exemplar del model d'urinari Bedfordshire estàndard de la JL Mott Iron Works, 118 Fifth Avenue. L'artista va portar l'urinari al seu estudi en el 33 Oest del Carrer 67, el va girar 90 graus respecte a la seva posició normal d'ús i hi va escriure: "R. Mutt 1917".
En aquell moment Duchamp era membre de la junta de la Societat d'Artistes Independents a l'exposició dels quals el 1917 va presentar l'obra, sota el nom de R. Mutt, presumiblement per ocultar la seva participació en la creació. Encara que s'havia proclamat que s'exhibirien tots els treballs presentats, després de molt de debat pels membres de la junta (la majoria dels quals no sabien que l'havia presentat Duchamp) sobre si la peça era o no art, la Font va ser ocultada de la vista durant l'exhibició. Duchamp i Arensberg van renunciar als seus llocs en la junta després de l'exposició.

## Referències

* ↑ Gompertz, Will. ¿Qué estás mirando? 150 años de arte moderno en un abrir y cerrar de ojos (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial España, 20 de febrer de 2013. ISBN 9788430603091 [Consulta: 11 gener 2017].
* ↑ «Duchamp's urinal tops art survey». BBC News, 01-12-2004 [Consulta: 2 maig 2010].
* ↑ Cabanne, Dialogs with Marcel Duchamp, p. 55.

## Enllaços externs

* «The Blind Man, Vol. 2, May 1917».
# Elena Alberti Nulli

Elena Alberti Nulli (Brescia, 10 de setembre de 1926) és una poetessa llombarda en dialecte brescià.
Treballà com a professora de literatura italiana i escrigué en alguns llibre sobre didàctica així com col·laborà en diaris i revistes (Madre, La Voce del Popolo). També participà durant diversos anys en programes de ràdio de l'emissora Radio Voce, dedicada a la tradició i la poesia bresciana. Resideix a la localitat llombarda de Monticelli Brusati, situada a la comarca vitivinícola de Franciacorta. A les deu de la nit del 4 de març de 2020, quan vivia sola amb noranta-tres anys, fou assaltada i lligada de mans i peus per tres lladres que entraren al seu domicili per a robar i li prengueren diners i joies.

## Obres

El conjunt de les seves obres poètiques són:
* I scarabòcc del temp
* Pignàta che bói, 1981
* Gesù" (recital portat a escena per Francesco Braghini i Vittorio Soregaroli), 1993
* La Lüna sui Rónch, 1995
* Stèla de rùer, 1998
* Seré de nòt, 2003
* El pomgranàt, 2012
L'any 2001 va publicar en italià el llibre Metà cielo-metà erba, una història de les tradicions vinculades a l'inici del moviment artístic del Novecento.

## Referències

* 1 2 3 4 «Elena Alberti Nulli» (en italià). Castelveder.it. [Consulta: 19 gener 2021].
* 1 2 «Monticelli, poetessa Elena Alberti Nulli rapinata e legata in casa» (en italià). QuiBrescia.it, 06-03-2020. [Consulta: 19 gener 2021].
# Eliurus petteri

Eliurus petteri és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. És endèmic de l'est de Madagascar, on viu a altituds d'entre 450 i 1.145 msnm. Probablement es tracta d'un animal arborícola o grimpador. El seu hàbitat natural són els boscos humits de plana. Està amenaçat per la desforestació.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg francès Francis Petter.

## Referències

* ↑ Goodman, S.; Rakotondravony, D. Eliurus petteri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 març 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 319-320. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :