OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coelorinchus longissimus

Coelorinchus longissimus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 36 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i marí d'aigües temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó i Taiwan.

## Referències

* ↑ «Coelorinchus longissimus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Chiou, M.-L., K.-T. Shao i T. Iwamoto, 2004. A new species, Caelorinchus sheni, and 19 new records of grenadiers (Pisces: Gadiformes: Macrouridae) from Taiwan. Zool. Stud. 43(1):35-50.
* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (editors) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pareuchiloglanis myzostoma

Pareuchiloglanis myzostoma és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Pellegrin J. 1936. Poissons nouveaux du haut-Laos et de l'Annam. Bull. Soc. Zool. Fr. v. 61. 243-248.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, S. 1996: The phylogeny of the glyptosternoid fishes (Teleostei: Siluriformes, Sisoridae). Cybium 20(2):115-159.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parròquia de Kurmene

La Parròquia de Kurmene (en letó: Kurmenes pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Vecumnieki, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion d'Aizkraukle.

## Pobles, viles i assentaments

* Kaijas
* Kurmene (centre parroquial)
* Vērdiņi

## Hidrografia
### Rius

* Iecava
* Iecavīte
* Ģirupe
* Mēmele
* Smārde
* Svētupīte

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Parvati Nair

Parvati Nair és directora de l'Institut d'Investigació de la Universitat de les Nacions Unides sobre Globalització, Cultura i Mobilitat (UNU – GCM). També és catedràtica d'Estudis hispànics, culturals i d'immigració a la Universitat Queen Mary de Londres, on va dirigir el Centre per a l'Estudi de la Migració. Investiga sobre estudis culturals, amb un interès particular en les teories i representacions de la migració, la mobilitat, els espais urbans, el desplaçament, l'ètnia i el gènere. És autora de diverses publicacions sobre aquests temes, com ara Rumbo al norte: inmigración y movimientos culturales entre el Magreb y España (Edicions Bellaterra, 2006) i A Different Light: The Photography of Sebastião Salgado (Duke University Press, 2011). També és l'editora principal de Crossings: Journal of Migration and Culture. També col·labora amb el diari The Guardian.

## Referències

* ↑ «Nair, Parvati» (en anglès). UN. Arxivat de l'original el 2018-11-07. [Consulta: 16 juny 2016].
* ↑ «Parvati Nair». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 13 juny 2016].
* ↑ «Parvati Nair» (en anglès). The Guardian. [Consulta: 19 juny 2016].
# Paul Reynaud

Paul Reynaud (1878 – 1966) va ser un polític francès actiu en el període d'entre guerres i posteriorment després de la Segona Guerra Mundial. Va ser partidari del liberalisme econòmic i adversari d'Alemanya. Va ser el penúltim Primer Ministre de França de la Tercera República i el vicepresident del Partit de centre dreta, Aliança Republicana Democràtica. A partir de la invasió alemanya de França, el 1940, Reynaud persistentment va refusar un armistici i va dimitir. Va ser arrestat per l'administració de la França Lliure, comandada per Philippe Petain. Va ser empresonat a Alemanya i després a Àustria fins l'alliberament de 1945.

## Govern de Reynaud, 21 de març – 16 de juny de 1940

* Paul Reynaud – President del Consell i Ministre d'Afers Estrangers
* Camille Chautemps – Vicepresident del Consell
* Édouard Daladier – Ministre de Defensa Nacional i de Guerra
* Raoul Dautry – Ministre d'Armaments
* Henri Roy – Ministre de l'Interior
* Lucien Lamoureux – Ministre de Finances
* Charles Pomaret – Ministre deTreball
* Albert Sérol – Ministre de Justícia
* César Campinchi – Ministre de la Marina Militar
* Alphonse Rio – Ministre de laMarina Mercant
* Laurent Eynac – Ministre de l'Aire
* Albert Sarraut – Ministre d'Educació Nacional
* Albert Rivière – Ministre de Veterans i Pensionistes
* Paul Thellier – Ministre d'Agricultura
* Henri Queuille –Ministre de Subministres
* Georges Mandel – Ministre de Colònies
* Anatole de Monzie –Ministre d'Obres públiques
* Marcel Héraud – Ministre de Salut pública
* Alfred Jules-Julien – Ministre de Correus, Telègrafs, Telèfons i Transmissions
* Ludovic-Oscar Frossard – Ministre d'Informació
* Louis Rollin – Ministre de Comerç i Indústria
* Georges Monnet –Ministre de Blockade

## Referències

* Noel Barber, The Week France Fell (1976)
* Paul Reynaud, In the Thick of the Fight, 1930–1945 (1955)
* Roland de Margerie, Journal, 1939-1940, Paris, Éditions Grasset et Fasquelle, 2010, 416 p. (ISBN 978-2246770411)

## Enllaços externs

* World at war biography
* Spartacus biography(Trotskyite)
* (francès) 1939–45.org biography Arxivat 2006-05-06 a Wayback Machine.
* Paul Reynaud «Saved From Nazis At Castle Itter». The Winnipeg Tribune [Winnipeg, Manitoba, Canada11 Aug 1945], p. 2 [Consulta: 22 novembre 2016].
# Paul de Barras

Paul François Jean Nicolas de Barras (Fòs Amfós, Provença, 30 de juny 1755 - Chaillot, París, 29 de gener de 1828), anomenat també Paul Barras, fou vescomte de Barras, polític de la Revolució Francesa i principal líder del règim del Directori francès de 1795 a 1799. Paul de Barras serví a l'exèrcit colonial, participà en les jornades revolucionàries parisenques i fou elegit diputat del Var a la Convenció Nacional. Comissari a Occitània, hi reprimí la insurrecció i activà la reconquesta de Toló. Fou un dels promotors dels fets del 9 de termidor i dirigí la detenció de Robespierre. Fou president de la Convenció i comandant en cap de l'exèrcit a l'interior. Elegit membre del Directori, esdevingué, a partir del cop d'estat del 18 de fructidor, el veritable cap executiu del país. Després del 18 de brumari fou destituït dels seus càrrecs i es retirà a la vida privada, però no cessà de conspirar contra els règims bonapartista i imperial, malgrat l'ajut que havia prestat a Napoleó Bonaparte al començament de la seva carrera. Visqué molts anys exiliat o internat. Deixà unes Mémoires interessants.

## Referències

* ↑ «Paul de Barras». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# París-Roubaix 2002

La París-Roubaix 2002 fou la 100a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 14 d'abril de 2002 i fou guanyada pel belga Johan Museeuw, que s'imposà en solitari en la meta al velòdrom André Pétrieux de Roubaix. Steffen Wesemann i Tom Boonen foren segon i tercer respectivament. Aquesta era la tercera cursa de la Copa del Món de ciclisme.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Johan Museeuw (BEL) | Domo-Farm Frites | 6h 39' 08" |
| 2 | Steffen Wesemann (GER) | Team Telekom | + 3' 04" |
| 3 | Tom Boonen (BEL) | US Postal | + 3' 08" |
| 4 | Tristan Hoffman (NED) | CSC-Tiscali | + 4' 02" |
| 5 | Lars Michaelsen (DEN) | Team Coast | + 4' 02" |
| 6 | George Hincapie (USA) | US Postal | + 4' 02" |
| 7 | Thierry Gouvenou (FRA) | BigMat-Auber 93 | + 4' 02" |
| 8 | Max van Heeswijk (NED) | Domo-Farm Frites | + 4' 02" |
| 9 | Nico Mattan (BEL) | Cofidis | + 4' 02" |
| 10 | Enrico Cassani (ITA) | Domo-Farm Frites | + 4' 02" |

## Referències

* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Resultats a sitiodeciclismo.net

## Enllaços externs

* Web oficial
# Patrick Keiller

Patrick Keiller (Blackpool, Anglaterra, el 1950) és un director de cinema, escriptor i acadèmic anglès.

## Vida i obra

Keiller va estudiar a la Bartlett School of Architecture, part del University College London. El 1979 es va associar amb el Departament de Mitjans Medioambientals al Royal College of Art en qualitat d'estudiant de postgrau. Durant una temporada va ser professor d'arquitectura a la University of East London i de belles arts a la Universitat de Middlesex. La seva primera pel·lícula va ser Stonebridge Park (1981) seguida per Norwood (1983), The End (1986), Valtos (1987) i The Clouds (1989). Aquestes produccions tenen comú l'ús de la càmera subjectiva i de la veu en off, tècnica refinada més endavant ens els seus llargmetratges London (1994) i Robinson in Space (1997).
Les dues darreres pel·lícules tenen com a protagonista un personatge sense nom (amb la veu de Paul Scofield) que acompanya el seu amic i amant, anomenat Robinson, en una sèrie d'excursions al voltant de Londres. Robinson cerca solucions als problemes de la ciutat, i en la darrera pel·lícula, d'Anglaterra en general. Ambdues pel·lícules componen una crítica de la política econòmica i social dels governs conservadors dels anys que van de 1979 a 1997.
L'any 2000 produí el film The Dilapidated Dwelling per televisió sense que mai fos emès. Hi fa servir la veu de l'actriu Tilda Swinton i el seu tema són les males condicions dels habitatges al Regne Unit.
La seva pel·lícula Robinson in Ruins aparegué el novembre de 2010 com un dels resultats d'un projecte de tres anys de recerca titulat The Future of Landscape and the Moving Image i reprenia el personatge de "Robinson". L'actriu Vanessa Redgrave s'encarregà aquest cop de representar la narradora.

## Vegeu també

* Psicogeografia
* Will Self
* Derek Jarman
* Peter Greenaway

## Referències

* ↑ http://thefutureoflandscape.wordpress.com/
* ↑ Redgrave in ruins for Keiller, Screen Daily, 17 de febrer de 2010

## Enllaços externs

* Patrick Keiller a l'Screenonline del British Film Institute (anglès)
* Entrevista amb Keiller a la Time Out Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.
* Entrevista amb la 3am Magazine
* Biografia de Patrick Keiller a la web del British Film Institute
* Biografia, sinopsis, etc. a la web Luxonline
# Pentax ME Super

La Pentax ME Super és una càmera rèflex de 35 mm produïda per Pentax al Japó entre 1979 i 1984.
La càmera va ser una evolució de la Pentax ME. Totes dues tenen un funcionament semiautomàtic (prioritat d'obertura) i formen part de la sèrie M de Pentax, que també inclou la Pentax MX, la Pentax MV (i la MV1) la Pentax ME F, amb autofocus. La ME Super va afegir un mode manual al conjunt de funcions de la ME, essent per tant una evolució amb millors especificacions, fet que la va convertir en una càmera popular.
La ME Super té un obturador de pla focal electrònic amb cortines metàl·liques i un moviment vertical. La velocitat d'obturació es selecciona amb botons amunt i avall en lloc de la roda convencional. Funciona des de 4 segons fins a 1/2000 de segon, amb sincronització de flaix a 1/125 de segon. En cas d'esgotament o avaria de la bateria, la càmera pot continuar funcionant a una velocitat d'obturació d'1/125 de segon. Aquesta característica es va perdre en models posteriors, totalment automàtics, com la Pentax Super-A, contribuint a allargar la popularitat de la ME Super.

## Referències

* ↑ Tomlinson, Shawn M. Photography: TheUnderdog: Reconsidering Pentax. Lulu, 2015. ISBN 9781329619807.
* ↑ Ortner, Everett H. «Throught the viewfinder» (en anglès). Popular Science. Bonnier Corporation, 216, 2, 1980, pàg. 6. ISSN: 0161-7370.
# Pedra d'esmolar

Una pedra d'esmolar és un estri que s'utilitza per esmolar i polir instruments i eines de tall, com ara ganivets o tisores. Es comercialitzen pedres d'esmolar en diferents mides depenent del seu ús específic, generalment les portàtils són de forma ovalada. N'hi ha de diferents graus, depenent del gra de la pedra. Per regla general un gra fi es correspon amb una pedra d'esmolar densa i en esmolar elimina menys material del tall i permet fer ajusts fins, mentre que un gra més gran correspon a una pedra més porosa que elimina més material del tall. El grau de les pedres d'esmolar s'indica en números que fan referència a la densitat de gra a la pedra. Segons el material del que estan fetes tenim pedres naturals o pedres de material sintètic.
* Pedres naturals. Generalment s'extreuen de mines. Unes de les de més anomenada a Europa són les de la regió de les Ardenes que tenen un color gris-groguenc característic. Generalment una bona pedra d'esmolar és de preu bastant alt a causa de la dificultat de trobar bones vetes de material.
* Pedres de material sintètic. Solen estar fetes de materials ceràmics abrasius com ara el carbur de silici o el corindó. Se solen comercialitzar amb dos tipus de gra, fi d'una banda i gruixut per l'altre.

## Vegeu també

* Roda d'esmolar
# París-Tours 2013

La París-Tours 2013 fou la 107a edició de la París-Tours. La cursa es disputà el diumenge 13 d'octubre de 2013 sobre un recorregut de 235 km i s'emmarcava dins el calendari de l'UCI Europa Tour 2013.
El vencedor final fou l'alemany John Degenkolb (Argos-Shimano), que s'imposà a l'esprint per davant de Michael Mørkøv (Team Saxo-Tinkoff) i Arnaud Démare (FDJ).

## Equips

L'organitzador Amaury Sport Organisation comunicà la llista dels equips convidats el 6 de setembre de 2013. 25 equips foren els escollits: 13 ProTeams, 9 equips continentals professionals i 3 equips continentals:
| Nom de l'equip | País | Codi |
| AG2R La Mondiale | França | ALM |
| Argos-Shimano | Països Baixos | ARG |
| Astana Qazaqstan Team | Kazakhstan | AST |
| Belkin Pro Cycling Team | Països Baixos | BEL |
| BMC Racing Team | Estats Units | BMC |
| Euskaltel–Euskadi | Espanya | EUS |
| FDJ | França | FDJ |
| Garmin-Sharp | Estats Units | GRS |
| Team Katusha | Rússia | KAT |
| Lotto-Belisol | Bèlgica | LTB |
| Omega Pharma-Quick Step | Bèlgica | OPQ |
| Team Saxo-Tinkoff | Dinamarca | STB |
| Vacansoleil-DCM | Països Baixos | VCD |
| Nom de l'equip | País | Codi |
| Accent Jobs-Willems Veranda's | Bèlgica | ACC |
| Bretagne-Séché Environnement | França | BSE |
| Cofidis | França | COF |
| Crelan-Euphony | Bèlgica | CRE |
| Team Europcar | França | EUC |
| IAM Cycling | Suïssa | IAM |
| MTN-Qhubeka | Sud-àfrica | MTN |
| Sojasun | França | SOJ |
| Topsport Vlaanderen-Baloise | Bèlgica | TSV |
| Nom de l'equip | País | Codi |
| BigMat-Auber 93 | França | AUB |
| La Pomme Marseille | França | LPM |
| Roubaix Lille Métropole | França | RLM |

## Classificació final

| # | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | John Degenkolb (GER) | Argos-Shimano | 5h 29' 19" |
| 2 | Michael Mørkøv (DEN) | Team Saxo-Tinkoff | m. t. |
| 3 | Arnaud Démare (FRA) | FDJ | m. t. |
| 4 | Tyler Farrar (USA) | Garmin-Sharp | m. t. |
| 5 | Michael Van Staeyen (BEL) | Topsport Vlaanderen-Baloise | m. t. |
| 6 | Heinrich Haussler (AUS) | IAM Cycling | m. t. |
| 7 | Samuel Dumoulin (FRA) | AG2R La Mondiale | m. t. |
| 8 | Jon Aberasturi (ESP) | Euskaltel–Euskadi | m. t. |
| 9 | Ioánnis Tamourídis (GRE) | Euskaltel–Euskadi | m. t. |
| 10 | Niki Terpstra (NED) | Omega Pharma-Quick Step | m. t. |

## Referències

* ↑ Alexandre Mignot. «Les 25 équipes sélectionnées dévoilées», 06-09-2013.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Percina macrolepida

Percina macrolepida és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pessebre popular

El pessebre popular és la representació del naixement de Jesús en un espai panoràmic amb figures mòbils dintre de l'àmbit d'una llar. Aquesta tipologia de pessebre la distingim del de saló o aristocràtic per la utilització de figures més popular
A partir del segle xvii es generalitzaren els pessebres eclesiàstics i els de saló aristocràtics a Europa i a partir d'aquests models el segle xviii s'inicià, per imitació, el costum de realitzar també el pessebre a les llars més modestes.
El costum fa que es comenci a muntar entre la festivitat de la Concepció (8 de desembre) i Santa Llúcia (13 de desembre) i es plegui la Candelera (2 de febrer), posant la figura del nen Jesús la nit de Nadal, tot tornat de la Missa del Gall.
Les figures i el paisatge representen el món rural. L'escenografia està composta d'elements naturals com la molsa, el suro, sorra, paper de plata -per fer els rius-, pedres, paper pintat pel celatge o la terra i tot aquell material que hom cregui propici per recrear el paisatge rural. Aquests elements i les figures es compraven a la Fira de la Concepció o posteriorment a les Fires de Santa Llúcia.

## Referències

* ↑ Barruti, Mila; Vinyoles, Laura. Les figures del pessebre popular, 1980, p. 26-27. ISBN B37924-1980.
* ↑ Amades, 2009, p. 171.
* ↑ Amades, 2009, p. 255-263.

## Bibliografia

* Amades, Joan. El Pessebre. 3a. Edició revisada a cura d'Albert Dresaire, Josefina Roma i Antoni Serés. Tarragona: Arola Editors, 2009, p. 263-267.
# Pere Valls (músic)

Pere Valls (?) fou obtentor del benefici de sant Miquel de la basílica de Santa Maria de Castelló d’Empúries fins al 22 d’abril de 1721.
El benefici de Sant Miquel, els orígens del qual daten del 1345, es trobava annexat a la plaça de flauta i oboè, o clarinet, de la capella de música de la basílica des d’abans del 1760:
«[en la] referida Parral Ygla de Castellon de Ampurias se halla funda/do el susodicho Beneficio por Juan Ribas del que como a Patrono està en posesion de presentarlo en sus va/cantes al Magco Ayumtamiento de Regidores de la misma / villa […]».

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013, p. 23.
* ↑ Llibre de la Dotalia, 1831, p. 700.
# Pic de Serra Plana

«Pic de Serra Plana» té aquests significats:
# Phillips (constructor)

Phillips va ser un constructor estatunidenc de cotxes de competició.
Phillips va competir a 7 curses del campionat del món de la Fórmula 1, de la temporada 1954 a la 1960, disputant només la cursa del Gran Premi d'Indianapolis 500.
Fora d'aquesta cursa no va tornar a competir al món de la F1.

## Resultats a la F1

| Temporada | Pilot | Graella | Classificació | Punts | Retirada | Resultats |
| 1954 | Don Freeland | 6 | 7 | | | Resultats |
| 1955 | Don Freeland | 21 | 15 | | | Resultats |
| 1956 | Don Freeland | 26 | 3 | 4 | | Resultats |
| 1957 | Bob Veith | 16 | 9 | | | Resultats |
| 1958 | Don Freeland | 13 | 7 | | | Resultats |
| 1959 | Don Branson | 10 | 24 | | Suspensions | Resultats |
| 1960 | Don Branson | 8 | 4 | 3 | | Resultats |

### Resum a la F1

* Curses: 7
* Victòries: 0
* Podiums: 2
* Punts: 7
# Piedad Ortells Agut

Piedad Ortells Agut (Castelló de la Plana, 20 de juliol de 1921 - 19 d'agost de 2007) fou una advocada i política valenciana, diputada en la primera legislatura de les Corts Valencianes.

## Trajectòria

Filla de l'advocat José Ortells Aparici, el 1948 es llicencià en dret i pretenia presentar-se a Registradora de la Propietat, però la malaltia del seu pare la va obligar a assumir el bufet familiar, i així fou durant 29 anys l'única dona advocada col·legiada a Castelló. A començaments de la dècada de 1950 fou secretaria del sindicat Arrosser de Castelló, i el 1971 fou secretària del Patronat de Protecció de la Dona. També fou assessora i presidenta de l'Associació Castellonenca de Mestresses de Casa, fundadora de l'Associació de Vídues i membre del Patronat de Nuestra Señora de la Merced per a atendre els presos.
Va ser candidata del Partit Demócrata Popular (Coalición Democrática) per la circumscripció de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. El 14 de febrer de 1984, va rebre l'acta de diputada per la renúncia de J. Fernández i es va integrar en el Grup Parlamentari Popular dins les files d'Unión Liberal (més tard Partido Liberal) el 28 de febrer de 1984.

## Referències

* 1 2 «Mª de la Piedad Ortells Agut». Corts Valencianes. Fitxa del diputat/ada (I Legislatura). Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 12 maig 2015].
* 1 2 Piedad Ortells Agut a El Periódico Mediterráneo, 21 d'agost de 2007
* ↑ Ordre per la qual es designa Secretari de la Junta Provincial del Patronat de Protecció a la Dona a Castelló María de la Piedad Ortells Agut, BOE de 3 de desembre de 1971