OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isidre Serradell

Isidre Serradell (finals s. XVII - principis s. XVIII), fou un prevere, doctor en teologia i catedràtic d'humanitats (retòrica) de la Universitat de Barcelona.
El 4 de gener de 1701 ingressà a l'Acadèmia dels Desconfiats de Barcelona. En la sessió de dita acadèmia del 25 de març de 1703 hi participà amb un epigrama, en llatí, amb el seu proemi, en el que defensava l'honor de la deessa Dinos, "apartant-se de la quimera de Virgili".

## Referències

* ↑ Campabadal 2006 p. 382 (PDF-2)
* 1 2 Carreras 1922 p. 102
* ↑ Web 11setembre1714.org
* ↑ Carreras 1922 p. 19

## Bibliografia

* Carreras y Bulbena, Joseph R. La Academia Desconfiada y sos acadèmichs. Barcelona: Tallers Gràfics «Atlas», 1922.
* Muntada i Artiles, Marta «Els integrants de l'Acadèmia dels Desconfiats» (pdf). Butlletí de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 48, 2002, pàg. 11-84 [Consulta: 28 febrer 2015].
* «L'Acadèmia dels Desconfiats (1700-1703)». Web 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 1r març 2015].
* Campabadal i Bertran, Mireia. La Reial Acadèmia de Bones Lletres en el segle xviii. L'interès per la història, la llengua i la literatura catalanes PDF-1. Montserrat: Reial Acadèmia de Bones Lletres / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006. ISBN 8484158772. PDF-2
# François Bourassa

François Bourassa (5 de juny del 1813 – 13 de maig del 1898) fou un granjer i figura política del Quebec. Representà a Saint-Jean a la Cambra del Comuns del Canadà com a membre del Partit Liberal des del 1867 fins al 1896.
Nasqué a Sainte-Marguerite-de-Blairfindie, Baix Canadà, el 1813. El seu pare, que també es deia François, fou el primer alcalde de la ciutat. Prengué part a la Rebel·lió del Baix Canadà, fou detingut però més tard alliberat i serví com a capità a la milícia local. S'instal·là a Saint-Jean i representà la ciutat al consell per la Chambly County. El 1854, fou escollit a l'Assemblea Legislativa de la Província del Canadà de Saint-Jean, com a membre del Parti rouge, es va ocupar de la Confederació canadenca, quan va ser elegit per al Parlament Federal, encara que hi estava oposat. Bourassa no parlava l'anglès. Es va retirar de la política el 1896. Fou alcalde de L'Acadie el 1858.
Morí a Saint-Valentin el 1898.
El seu germà Napoleó fou un pintor, escriptor, escultor i arquitecte del Quebec i el seu nebot Henri Bourassa va servir a l'Assemblea Legisletiva del Quebec i a la Cambra dels Comuns del Canadà.

## Referències

* ↑ Québec (Province). Bibliothèque de l'Assemblée nationale. Dictionnaire des parlementaires du Québec, 1792-1992. Presses Université Laval, 1993, p. 96–97. ISBN 978-2-7637-7304-9.

## Enllaços externs

* Biografia al Dictionary of Canadian Biography Online
# Prunus prostrata

Prunus prostrata, aranyoner prostrat o cirerer prostrat és un arbust alpí que es troba de manera natural entre els 2000 i 4.000 m d'altitud a Europa i part d'Àsia i nord d'Àfrica, incloent Catalunya i el País Valencià. Fa fins a 1 metre d'alt i de vegades es troba en superfície verticals de les muntanyes.
Les seves fulles són ovades amb els marges serrats, tomentoses al revers i glabres a la part de dalt de la fulla. Les flors són rosades i floreix a l'abril-maig. El seu fruit és ovat i vermell i madura al juliol.

## Usos

El seu fruit és comestible però no és apreciat pels humans. És una planta ornamental.

## Classificació

El nom de Prunus prostrata li va ser assignat per Jacques Labillardière, a Icones plantarum Syriae rariorum

## Alguns sinònims

* Cerasus prostrata (Labill.) Ser. 1825
* Cerasus humilis Moris
* Cerasus prostrata var. concolor Boiss.

## Referències

* ↑ Joan Vallès et al. Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana
* ↑ U. S. Department of Agriculture (USDA). «Prunus prostrata Labill.». Germplasm Resources Information Network (GRIN) Taxonomy for Plants. Arxivat de l'original el 2012-09-12. [Consulta: 17 setembre 2015].
* ↑ Lindley, John; Edwards, Sydenham (Illustrator). The Botanical Register: Consisting of Coloured Figures of Exotic Plants Cultivated in British Gardens; with their History and Mode of Treatment. Londres: Ridgways, Piccadilly, 1816, p. 135–136. Downloadable Google Books. The name used by Lindley is "Birch-leaved Mountain Plum." Edwards has a full-page plate.
* ↑ Loudon, J.C.. Trees and Shrubs; An Abridgement of the Arboretum et Fruticum Britannicum Containing the Hardy Trees and Shrubs of Britain, Native and Foreign, Scientifically and Popularly Described; with their Propagation, Culture and Uses; and Engravings of Nearly All the Species. Londres: Frederick Warne & Co., 1875, p. 282–283. Downloadable Google Books.
* ↑ Stewart, J. Lindsay; Brandis, Dietrich. The Forest Flora of North-west and Central India: A Handbook of the Indigenous Trees and Shrubs of Those Countries. Londres: Wm. H. Allen & Co., MDCCCLXXIV, p. 193–194. Downloadable Google Books.

## Enllaços externs

* Scott, David. «Prunus prostrata». Photoflora, 1997. Arxivat de l'original el 2008-06-27. [Consulta: 17 setembre 2015].
* Old Dominion University. «PLANT SITE: Prunus prostrata Rosaceae», 2002.
# Asics-CGA

El Asics-CGA va ser un equip ciclista italià de ciclisme en ruta que va competir entre 1997 i 1998. Es considera l'hereu de l'equip Carrera. L'última temporada es va conèixer com a Riso Scotti-Vinavil.

## Principals resultats
### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 3 participacions (1997, 1998, 1999)
** 2 victòries d'etapa:
*** 1 el 1997: Alessandro Baronti
*** 2 el 1998: Andrea Noè i Michele Bartoli
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 1 participació (1998)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificacions secundàries:
* Volta a Espanya
** 2 participacions (1997, 1999)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificacions secundàries:

## Classificacions UCI

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1997 | 21è | Andrea Noè (69è) |
| 1998 | 7è | Michele Bartoli (1r) |
| 1999 | 22è | Ivan Basso (123è) |

## Enllaços externs

* Classificacions de l'UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine.
* Asics a firstcycling.com Arxivat 2014-09-08 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Conveni regulador

El Conveni regulador és el document que acompanya la demanda de divorci, separació judicial o l'adopció o modificació de mesures reguladores de les conseqüències de la nul·litat del matrimoni, presentada de comú acord o presentada per un d'ells amb el consentiment de l'altre.
Si els cònjuges tenen fills comuns que estan sota llur potestat, el conveni regulador ha de contenir: a) Un pla de parentalitat, d'acord amb el que estableix l'article 233-9. b) Els aliments que els han de prestar, tant respecte a les necessitats ordinàries com a les extraordinàries, indicant-ne la periodicitat, la modalitat de pagament, els criteris d'actualització i, si ho han previst, les garanties. c) Si escau, el règim de relacions personals amb els avis i els germans que no convisquin en el mateix domicili.
A més, també ha de contenir, si escau: a) La prestació compensatòria que s'atribueix a un dels cònjuges, indicant-ne la modalitat de pagament i, si escau, la durada, els criteris d'actualització i les garanties. b) L'atribució o distribució de l'ús de l'habitatge familiar amb el seu parament. c) La compensació econòmica per raó de treball. d) La liquidació del règim econòmic matrimonial i la divisió dels béns en comunitat ordinària indivisa.
A més, també poden acordar aliments per als fills majors d'edat o emancipats que no tinguin recursos econòmics propis.
Els pactes adoptats en conveni regulador han d'ésser aprovats per l'autoritat judicial, llevat dels punts que no siguin conformes amb l'interès dels fills menors. Si denega l'aprovació dels pactes adoptats en conveni regulador, l'autoritat judicial ha d'indicar els punts que s'han de modificar i ha de fixar el termini per a fer-ho. Si els cònjuges no formulen una proposta de modificació o aquesta tampoc no és aprovada, l'autoritat judicial ha d'adoptar la resolució pertinent. La sentència ha d'incorporar els punts del conveni que hagin estat aprovats i la decisió que correspongui quant als no aprovats. També pot contenir les mesures necessàries per a garantir-ne el compliment efectiu.
L'Article 233-2 de la Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la familia, recull les mesures definitives proposades per conveni regulador; i l'Art. 233-3 l'Aprovació judicial dels pactes.

## Referències

* ↑ «Conveni regulador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Eden (Texas)

Eden és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.561 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eden tenia 2.561 habitants, 499 habitatges, i 333 famílies. La densitat de població era de 406,9 habitants per km².
Dels 499 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 31,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,3% tenia menys de 18 anys, un 12,7% entre 18 i 24, un 47,4% entre 25 i 44, un 16,6% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 320,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.636 $ i la renda mediana per família de 34.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.341 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 12.119 $. Aproximadament el 8,8% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Imposició de les mans

La imposició de les mans és un ritual propi de diverses religions. En termes generals és un gest mitjançant el qual es consagren o beneixen coses o persones.
A les esglésies cristianes, aquesta pràctica es fa servir ja sigui com un mètode simbòlic i formal d'invocar l'Esperit Sant, sobretot durant els baptismes i confirmacions, serveis de sanitat, benediccions i ordenació de sacerdots, ministres, ancians, diaques i altres oficials de l'església, juntament amb una varietat d'altres sagraments de l'església i les cerimònies sagrades. En l'Església Ortodoxa, es coneix com a quirotonia.

## Referències

* ↑ «imposició». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Imposició de les mans». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «imposició» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «Imposició de les mans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lligadas, Josep. Què és la confirmació. Centro De Pastoral Liturgic, 2003, p. 12. ISBN 9788474678277.
* ↑ «Imposició de les mans». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# François Charpentier

François Charpentier (París, 15 de febrer de 1620 – París, 22 d'abril de 1702) fou un escriptor i traductor francès, membre de l'Acadèmia de les inscripcions i llengües antigues i l'Acadèmia Francesa (1650).

## Biografia

Nascut el 15 de febrer de 1620 a París, fou contractat per Jean-Baptiste Colbert en la fundació de la Companyia Francesa de les Índies Orientals per a elaborar una exposició explicativa del projecte a Lluís XIV de França.
Charpentier, que considerava absurd l'ús del llatí en inscripcions monumentals, fou l'encarregat d'afegir llegendes apropiades a les pintures de Charles Le Brun exposades a la Galeria del Palau de Versalles. Els seus versos foren tan indiferents que van haver de reemplaçar-los per altres, destinant la feina a Jean Racine i a Nicolas Boileau-Despréaux, ambdós enemics seus. Charpentier, en el seu Excellence de la langue française (1683), s'anticipà a Charles Perrault en la famosa disputa acadèmica respecte el mèrit relatiu dels Antics i els Moderns. Queda acreditada la participació que tingué en la producció de la magnífica sèrie de medalles commemoratives dels principals esdeveniments de l'edat de Lluís XIV.
Charpentier, qui rebé durant molt de temps una pensió de 1200 lliures per part de Colbert, fou una persona erudita i ingeniosa però, a la vegada, tòpica i pesada. Les seves altres obres foren Vie de Socrate (1650), una traducció del Cyropaedia de Xenofont (1658), i el Traité de la peinture parlante (1684).

## Referències

* 1 2 3 Chisholm, 1911, p. 948.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Arxiduc d'Àustria

El títol d'arxiduc d'Àustria (femení: Arxiduquessa; alemany: Erzherzog, forma femenina: Erzherzogin) va ser el títol que van rebre des de 1358 els governants dels Habsburg de l'Arxiducat d'Àustria, i més tard per tots els membres alts d'aquesta dinastia. Denota un rang dins de l'antic Sacre Imperi Romanogermànic (962–1806), que estava per sota del d'Emperador i Rei, aproximadament igual al Gran Duc, però per sobre del de Príncep i Duc.
L'Arxiducat d'Àustria fou un dels estats que conformaven el Sacre Imperi Romanogermànic. Des de l'any 1918, la república d'Àustria anul·là de cara a la legalitat la dignitat imperial i el títol d'arxiduc, prohibit encara avui al país centreeuropeu. Al llarg dels segles diverses han estat les branques de la casa d'Àustria que han ostentat el tractament d'arxiduc d'Àustria:
* En primer lloc, la branca principal de la Casa d'Àustria, aquella que emana del cap de la casa d'Habsburg.
* En segon lloc, la branca dels Àustria-Teschen que descendeixen de l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria i que s'originà l'any 1822.
* En tercer lloc, la branca palatina d'Hongria que descendeixen de l'arxiduc Josep Antoni d'Àustria, nomenat palatí d'Hongria l'any 1799.
* En quart lloc cal destacar a tots aquells prínceps d'altres països que també tenen dret a portar el títol d'arxiduc d'Àustria, aquests prínceps originaris del Ducat de Mòdena, des del segle xix, o del Gran Ducat de Toscana des del 1790, porten el títol d'arxiducs d'Àustria en tant que prínceps de la Casa d'Àustria i per pertànyer a les branques menors dels Àustria-Este o Àustria-Toscana.
Finalment, cal destacar que diferents membres de la Casa d'Àustria se'ls hi concedí títols de noblesa a conseqüència de contraure matrimonis desiguals, aquest és el cas de les descendències de l'arxiduc Joan d'Àustria i de l'arxiduc Francesc Ferran d'Àustria la descendència dels quals porten els títols de comtes de Meran i ducs de Hohenberg respectivament.

## Referències

* ↑ Meyers Taschenlexikon Geschichte 1982, vol 1, p22 & vol 2 pp106 & 319
* ↑ «archduke | Search Online Etymology Dictionary». [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ https://austria-forum.org, Austria-Forum |. «Erzherzog (english)» (en alemany). [Consulta: 2 gener 2022].
# Convent

* Aquest article tracta sobre l'edifici religiós. Si cerqueu divisió administrativa de l'antiga Roma, vegeu «convent jurídic».
El convent (de cum venire, "trobar-se") és l'edifici que acull els religiosos, frares o monges, especialment dels ordes mendicants, que no s'aparten dels homes o dones sinó que viuen entre ells. A l'empara d'un superior, prior o pare guardià, tenien com a missió la predicació i s'ubicaven al costat de les naixents ciutats. En aquest sentit el convent es contraposa al monestir, lloc de monjos, i d'estructura feudal, que establien una vida en comú reclosos. Malgrat això, el terme convent també s'aplica, impròpiament, als monestirs. Quasi de manera tradicional, l'edifici d'un convent consta d'una capella o església, les cel·les dels religiosos, un menjador o refectori, i una sala de reunions o sala capitular, tot això rodejant un pati tancat, el claustre. A més té els locals necessaris per als serveis, cuines, magatzems, etc.

## Referències

* ↑ Agustí Brodas Llevat i Josep Martí Major: Convent. Dins "Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya", vol I, p.621. Barcelona: Generalitat de Catalunya i Editorial Claret, 1a edició, novembre de 1998.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.136. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 28 novembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monestirs i convents de Catalunya
# Estatília Messal·lina

Estatília Messal·lina (en llatí: Statilia Messallina) va ser una dama romana del segle i dC. Era neta del cònsol Tit Estatili Taure, cònsol l'any 11, i va ser la tercera esposa de l'emperador Neró, amb qui es va casar l'any 66.
Messal·lina es va casar primerament amb Marc Vestí Àtic, cònsol l'any 66; Vestí, però, va ser executat per orde de Neró, sense acusació ni judici, simplement per poder casar-se amb ella. Després de la mort de Neró, Otó va voler convertir-la en la seva esposa, i ho hauria fet si no hagués estat derrotat per Vitel·li.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1053.
# Jan Derksen

Jan Derksen (Geertruidenberg, 23 de gener de 1919 - Amsterdam, 22 de maig de 2011) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1940 i 1964. Es dedicà al ciclisme en pista, especialitzant-se en la Velocitat. Va aconseguir tres campionats del món de la modalitat de velocitat, un d'amateur i dos de professionals; i tretze títols nacionals de l'especialitat. Va mantenir una forta rivalitat amb el seu compatriota Arie van Vliet.

## Palmarès

* 1939
** Campió del Món de velocitat amateur
** 1r al Gran Premi de París en velocitat amateur
* 1942
** 1r al Gran Premi de Copenhaguen en velocitat
* 1943
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1946
** Campió del Món de velocitat
* 1949
** Campió dels Països Baixos de velocitat
1950
** 1r al Gran Premi de París en velocitat
* 1951
** 1r al Gran Premi de Copenhaguen en velocitat
* 1952
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1953
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1954
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1955
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1957
** Campió del Món de velocitat
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1958
** Campió dels Països Baixos de velocitat
** 1r al Gran Premi de París en velocitat
* 1959
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1960
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1961
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1962
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1963
** Campió dels Països Baixos de velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Intervac International

Intervac International (abreviació de vacances internacionals) és un servei utilitzat per organitzar els intercanvis de cases.
Fundada l'any 1953 a Suïssa per diversos professors que volien viatjar internacionalment amb un pressupost limitat durant les seves vacances d'estiu, Intervac va ser la primera xarxa d'intercanvi d'habitatges.

## Referències

* 1 2 «Swap your home to see the world for less». , 05-08-2011.
* 1 2 «Facts About Intervac». Intervac International.
* ↑ «YOUR HOME; Smoothing Vacation Exchanges». , 11-04-2004.
# Incident de Carabanchel

Com a Incident de Carabanchel es coneix als fets esdevinguts el 27 de juny de 1932 al campament de Carabanchel (Madrid) proper a la capital, on en aquell temps estaven situades les Acadèmies militars.
Els fets van consistir en el trasllat a aquest lloc, sense coneixement del ministre de la Guerra, Manuel Azaña, de tres regiments d'infanteria de la guarnició de Madrid, formalment, per a confraternitzar amb els cadets per ordre del general Villegas, cap de la Divisió.
Després de la desfilada van pronunciar discursos els generals Villegas, Caballero (general cap d'Infanteria) i Goded. Tots els discursos van ser crítics amb la política militar que estava aplicant la República i amb el projecte d'Estatut per a Catalunya que s'estava debatent en les Corts en aquest moment.
Goded va acabar el seu discurs amb la frase: ...viva España! y nada más, ometent el preceptiu visca la República! Llavors el tinent coronel Julio Mangada Rosenörn, que ja durant els discursos havia mostrat clarament la seva disconformitat mitjançant gestos, va romandre assegut i no va contestar al visca de Goded, per la qual cosa aquest li va recriminar amb duresa. Mangada li va replicar, i encara que el coronel cap del Regiment 1 d'Infanteria, Carlos Leret Úbeda, aconseguí posar ordre; les coses empitjoren quan el general Villegas ordenà l'arrest de Mangada i aquest, perdent els estreps, es va treure la guerrera i la calciga, havent d'intervenir-hi els cadets per normalitzar la situació.
En opinió de Carlos Leret Úbeda, aquesta acció de reunir les tropes a les Acadèmies, desfilades, discursos de caràcter antirepublicà, etc., entrava en un pla premeditat per crear descontentament en l'estament militar, puix que no era la primera vegada que es produïa (la setmana anterior havia tingut lloc una altra reunió similar amb tropes d'Artilleria i també per les mateixes dates el general Millán Astray es va presentar un matí a l'Acadèmia d'Artilleria, va demanar un cavall i en companyia de diversos caps va fer que se li rendissin honors, fent desfilar davant d'ell als cadets).
Mangada, encara que va ser processat per aquests fets, va ser absolt. Les investigacions realitzades van permetre posar al descobert els compromisos de diversos comandaments militars amb moviments conspiratius contraris a la República que, no obstant això, culminarien en la sanjurjada el 10 d'agost d'aquest mateix any.

## Referències

* ↑ Diari Luz, 28 de juny de 1932 ("El coronel D. Carlos Leret, persona digna, fué el que evitó un día de luto en aquel momento. Me cogió de un brazo y me apartó de aquel lugar") (http://hemerotecadigital.bne.es/issue.vm?id=0003510805&page=15&search=Leret+Mangada&lang=es)
* ↑ AZAÑA, Manuel Op.cit: Diarios Completos de Azaña, pp: 540-541

## Enllaços externs

* La Vanguardia, 28 de juny de 1932, pàgina 20 (PDF).
* ABC, 28 de juny de 1932, pàgina 21 (PDF).
* Diari El Sol, 29 de juny de 1932, pàgina 3 (PDF).
# Francesc Xavier Tort i Martorell

Francesc Xavier Tort i Martorell (Barcelona, 17 de març de 1854 - 19 d'octubre de 1912) fou un empresari i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Trajectòria

Fill de Serafina Martorell i Motells i llicenciat en dret, el 1878 fou secretari de l'Acadèmia de Dret Administratiu. El 1881 va formar part del consell d'administració de les empreses Sociedad Gran Hotel Continental, de la Sociedad General de Alumbrado de España y Portugal i de la Sociedad Vitícola de la Corona de Aragón, i el 1882 de la Compañía de Carbones Nacionales. El 1893 fou secretari de la Unió de la Propietat Urbana de Barcelona i el 1910 va presidir el Cercle del Liceu.
El 1880 havia estat secretari del Cercle Liberal Reformista seguidor de Francisco Romero Robledo, però finalment va ingressar al Partit Liberal Conservador, amb el que fou diputat per la Seu d'Urgell a les eleccions generals espanyoles de 1884 i pel del Vendrell a les eleccions generals espanyoles de 1896.
També fou regidor de l'Ajuntament de Barcelona el 1889 i diputat de la diputació de Barcelona pel districte Manresa-Terrassa el 1884. Fou soci de l'Ateneu Barcelonès i de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País.

## Obres

* Tratado general de expropiación (1908)

## Referències

* ↑ Registre de Naixements Barcelona, any 1854, llibre 2n, número de registre 1591.
* ↑ Registre de Defuncions de Barcelona, any 1912, número de registre 6310, Jutjat Drassanes.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.277. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)