OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Classificació per països de l'UCI ProTour 2006

Aquesta és la classificació final de la competició per països de l'UCI ProTour 2006.
| | País | Punts |
| 1 | Espanya | 808 punts |
| 2 | Itàlia | 651 punts |
| 3 | Alemanya | 475 punts |
| 4 | Austràlia | 340 punts |
| 5 | Estats Units | 316 punts |
| 6 | Bèlgica | 292 punts |
| 7 | Kazakhstan | 286 punts |
| 8 | França | 271 punts |
| 9 | Països Baixos | 269 punts |
| 10 | Rússia | 234 punts |
| 11 | Suïssa | 190 punts |
| 12 | Luxemburg | 165 punts |
| 13 | Noruega | 155 punts |
| 14 | Àustria | 70 punts |
| 15 | Colòmbia | 68 punts |
| 16 | Portugal | 68 punts |
| 17 | Eslovènia | 65 punts |
| 18 | Ucraïna | 52 punts |
| 19 | Dinamarca | 43 punts |
| 20 | Canadà | 30 punts |
| 21 | Belorússia | 15 punts |
| 22 | Polònia | 13 punts |
| 23 | Lituània | 10 punts |
| 24 | Gran Bretanya | 8 punts |
| 25 | Estònia | 5 punts |
| 26 | Finlàndia | 5 punts |
| 27 | Hongria | 2 punts |
| 28 | Nova Zelanda | 2 punts |
| 29 | Sud-àfrica | 1 punt |
# Anna, Princesa Reial i d'Orange

Anna del Regne Unit, també coneguda com a Anna de Hannover (Hannover (Alemanya), 2 de novembre de 1709 - La Haia, 12 de gener de 1759). Era la segona filla del rei de la Gran Bretanya Jordi II (1683-1760) i de Carolina de Brandenburg-Ansbach (1683-1737)
Va néixer al palau de Herrenhausen, i quan el seu avi Jordi Lluís de Brunsvic-Luneburg accedeix al tron de la Gran Bretanya sota la denominació de Jordi I, la família de l'Anna, que aleshores tenia cinc anys, es traslladà a viure a Anglaterra. El 30 d'agost de 1727 el seu pare, ja coronat rei, li concedeix el títol de Princesa Reial.

## Matrimoni i fills

El 25 de març de 1734 es va casar a la capella reial del Palau de Saint James, a Londres, amb el Princep Reial Guillem IV d'Orange-Nassau (1711-1751), fill de Joan Guillem d'Orange-Nassau (1687-1711) i de Maria Lluïsa de Hessen-Kassel (1688-1765). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Príncep hereu nascut mort 1735
* Una filla nascuda morta (1736)
* Una filla nascuda morta (1739)
* Carolina d'Orange-Nassau (1743-1787), casada amb el príncep Carles Cristià de Nassau-Weilburg (1735-1788).
* Anna Maria d'Orange-Nassau (1746)
* Guillem V d'Orange-Nassau (1748-1806), casat amb la princesa Guillemina de Prússia (1751-1820).

## Regència

Quan el seu marit va morir el 1751, Anna va ser nomenada regent del seu fill Guillem, que tenia només 3 anys, càrrec que va exercir fins a la seva mort. Inicialment, el seu govern es va caracteritzar per la prudència, però més tard esdevingué tirànica i capriciosa. Els rics comerciants d'Amsterdam no volien anar a la guerra pels interessos de Gran Bretanya, i juntament amb les garanties donades per Lluís XV de França, que no volia multiplicar els seus enemics, i que van ser els prussians els que van trencar la pau, va fer possible que Pieter Steyn declarés la República neutral en la Guerra dels Set Anys. Després de la seva mort la regència va ser portada per la seva sogra Maria Lluïsa de Hessen-Kassel i pel duc Lluís Ernest de Brunsvic-Lüneburg.

## Títols

* Del 2 de novembre de 1709 al 27 de setembre de 1714: Sa Altesa Sereníssima la princesa reial de Hannover
* Del 27 de setembre de 1714 a l'11 de juny de 1727: SAR la princesa reial
* De l'11 de juny al 30 d'agost de 1727: SAR la princesa Anna
* Del 30 d'agost de 1727 al 25 de març de 1734: SAR la Princesa Reial
* Del 25 de març de 1734 al 22 d'octubre de 1751: SAR la princesa d'Orange
* Del 22 d'octubre de 1751 al 12 de gener de 1759: SAR la princesa regent de Frísia

## Referències

* ↑ Smith, Hannah. Georgian Monarchy: Politics and Culture, 1714-1760. Cambridge University Press, 2006, p. 46. ISBN 0521828767.
* ↑ Jackson, Guida M. Women Leaders of Europe and the Western Hemisphere. Xlibris Corporation, 2009, p. 32. ISBN 1469113546.
* ↑ Van Nimwegen, Olaf. De Nederlandse Burgeroorlog 1748–1815 (en neerlandès). Amsterdam: Prometheus, 2017, p. 31-34. ISBN 978-9035144293.
# Cogeces del Monte

Cogeces del Monte és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1056 | 972 | 893 | 863 |
# Arnold Marc Gorter

Arnold Marc Gorter (Almelo, 1866 – Amsterdam, 1933) fou un pintor de paisatges neerlandès del segle XIX

## Biografia

Segons l'RKD, fou alumne d'August Allebé i Pierre Cuypers al Rijksnormaalschool voor Teekenonderwijzers a Amsterdam el 1888, i el Rijksakademie van beeldende kunsten allà (1889-1891). Era membre del Pulchri Studio i d'Arti et Amicitiae. És conegut pels seus paisatges i guanyà una medalla d'or al Saló de París el 1910. El 1922 acompanyà Guillemina I dels Països Baixos sobre un viatge a Noruega com al seu professor de pintura.

## Referències

* 1 2 3 4 Arnold Marc Gorter a l'RKD

## Enllaços externs

* Arnold Marc Gorter a artnet
# Anselm Grün

Anselm Grün (Unterfranken, Alemanya, 14 de gener de 1945) és un monjo benedictí alemany. Estava a càrrec dels assumptes financers de l'abadia de Münsterschwarzach. Ha escrit uns 300 llibres centrats en l'espiritualitat, dels quals se n'han venut més de 15 milions d'exemplars en 30 idiomes. També imparteix cursos i conferències, i ofereix assessorament espiritual als directius.
Grün va acabar els seus anys escolars avançats el 1964 amb Abitur, que és el certificat més alt, a l'escola de gramàtica de Würzburg, Alemanya. El mateix any va començar com a novici a l'abadia benedictina de Münsterschwarzach. De 1965 a 1971 va estudiar filosofia i teologia a l'Arcabadia de Sant Ottilien i a Roma. El 1974 va completar el seu doctorat en teologia sobre Karl Rahner. De 1974 a 1976 va estudiar Negocis a Nuremberg, després es va convertir en el gestor de l'abadia de Münsterschwarzach, on és responsable de l'administració econòmica dels seus 280 empleats i 20 empreses.

## Referències

* ↑ «Anselm Grün - Vita» (en alemany). Vier-Türme-Verlag Münsterschwarzach. Arxivat de l'original el 15 January 2010. [Consulta: 9 gener 2010].
* ↑ «Anselm Grün» (en alemany). einfach leben – Ein Brief von Anselm Grün. Arxivat de l'original el 2014-03-05. [Consulta: 9 gener 2010].
# Anselm Guasch i Robusté

Anselm Guasch i Robusté (Valls, 20 d'octubre de 1866 - Tarragona, 7 de febrer de 1932) fou un empresari i polític català, president de la Diputació de Tarragona en el primer quart del segle xx. Era germà de Robert Guasch i Robusté.
Pertanyia a una família de comerciants de vi que s'establiren a Tarragona quan ell era jovenet. En 1898 aconseguí una concessió a 20 anys per explotar una xarxa telefònica a Reus, una a Tarragona i una de 15 anys a Algesires. De 1900 a 1903 fou propietari del Teatre Principal de Tarragona. Alhora, es va dedicar a la política com a diputat de la Diputació de Tarragona des de 1897 fins a la seva mort, formant part de les comissions de governació i foment de la Mancomunitat de Catalunya. Gràcies als seus contactes i clients va mantenir una important xarxa clientelar que sovint barrejava política i negocis. Fins 1904 fou militant del Partit Conservador, però aleshores es va passar al sector dinàstic Partit Liberal Fusionista, amb el que fou president de la Diputació de Tarragona de 1907 a 1911. En 1914 es va passar al sector autonomista del Partit Liberal de la mà de Salvador de Samà i Torrents, i fou novament president de la Diputació de 1921 a 1923 i de maig a desembre de 1930.
Nomenat representant de la Sociedad Española de Construcciones Eléctricas (SECE), fundada el 1912, va demanar el dret de pas per a instal·lar línies elèctriques a la Vilella Alta, Cabassers, Figuerola del Camp (1929), l'Ametlla de Mar, el Perelló i l'Ampolla (1931). Els darrers anys de la seva vida va formar part del sector de Santiago Alba Bonifaz i el 1931 es va integrar en el Partit Republicà Radical d'Alejandro Lerroux. Quan es va produir la proclamació de la Segona República Espanyola el 14 d'abril de 1931 va perdre el seu càrrec a la diputació, tot i que a les eleccions generals espanyoles de 1931 va donar suport Marcel·lí Domingo i Sanjuan. Va morir poc menys d'un any després a Tarragona d'un atac de cor.

## Referències

* ↑ Anselm Guasch i Robusté Arxivat 2018-07-14 a Wayback Machine. a diputatsmancomunitat.cat
* ↑ «Anselm Guasch i Robusté». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Josep Sánchez Cervelló, Jordi Piqué i Padró La II República al Camp de Tarragona, p. 12
# Arslano-Amekàtxevo

Arslano-Amekàtxevo (en rus: Арслано-Амекачево) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 159 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Arskoie

Arskoie (en rus: Арское) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 550 habitants. Pertany al districte d'Uliànovsk.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Cammanene

Cammanene (en grec antic Καμμανηνή) va ser una de les estratègies o districtes de la província de Capadòcia. És esmentada per Estrabó i Claudi Ptolemeu.
La principal ciutat era Zama, situada a la via que anava de la capital del país dels Trocmi, Tavium o Taouion (a Galàcia, a la vora del Halys) fins a Cesarea Mazaca (Capadòcia).

## Referències

* ↑ «Latin Texts & Translations». Arxivat de l'original el 2018-09-28. [Consulta: 27 setembre 2018].
* ↑ Smith, William (ed.). «Cammanene». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 setembre 2022].
# Can Mir

«Can Mir» té aquests significats:
* Can Mir (Palma), magatzem de fustes a les avingudes de Palma, prop de l'estació del tren de Sóller
* Can Mir (Rubí), masia al mig d'una urbanització al municipi de Rubí (Vallès Occidental)
* Can Mir (Viladecavalls), nucli de població i un polígon industrial del municipi de Viladecavalls, al Vallès Occidental
# Cal Miró (Clariana)

Cal Miró és una masia del petit nucli d'Hortoneda, al municipi de Clariana de Cardener (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba al nord-oest del terme municipal, a tocar de la carretera de Manresa C-55, al punt quilomètric 74,4, des del que s'hi accedeix per un trencall ben senyalitzat.

## Descripció

Masia de planta rectangular, orientada nord-sud i amb teulada a doble vessant. Té una porta a la cara oest de forma rectangular i amb llinda de pedra i, davant de la porta, hi ha un edifici adossat a la casa que sembla de construcció més primitiva, davant de la qual hi ha el pou i l'eixida. El parament de la casa és de pedres irregulars en filades mentre que les de l'altra construcció, és de pedres tallades.

## Història

La masia de cal Miró, pertany a l'antiga parròquia d'Hortoneda. És esmentada inicialment l'any 1060 (Orto Regis) i constà de diverses fogatges com a poble (cal Miró forma part del "poble"). Era del vescomtat de Cardona, dins la batllia de Solsona i, al segle xiii, tenia tretze masos.
Als segles x i xi, s'anomenava Hort del rei per haver estat lloc deshabitat i desèrtic fins que fos repoblat i organitzat als volts del 970 en la primera etapa de la reconquesta del Solsonès. És d'aquesta època que consten les masies que formaren la parròquia d'Hortoneda

## Referències

* 1 2 3 «Cal Miró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Cabarcos

Cabarcos és una localitat del municipi de Sobrado, a la comarca d'El Bierzo, a la província de Lleó.
És un poble limítrof amb la comarca de Valdeorras, situada a la província d'Ourense, de la qual el separen escassos metres, i des d'ells es pot accedir a O Barco de Valdeorras per una carretera comarcal.
Està situat a 740 metres d'altitud a la Serra de la Encina de la Lastra. Al davant al poble ens trobem les formacions rocoses en forma de pic de la Tara (1099 m.), el Pinouco i el Pinouquín, precisament del Pinouco neix la riera de Cabarcos que dona aigua als castanyers pròxims, una de les majors riqueses d'aquest poble. Proper, a uns pocs quilòmetres, es troba la Vall del Selmo .
S'accedeix seguint la carretera Ponferrada - Ourense i agafant el desviament que porta a Friera i, un cop arribat a aquesta localitat, seguir pel desviament que porta a Portela de Aguiar per continuar fins a Santo Tirso de Cabarcos.

## La Muntanya Medulio a Cabarcos

Recents estudis i troballes realitzades per l'historiador bercià Vicente Fernández Vázquez i Leandro Fernández Vázquez han desvetllat la possibilitat que a la rodalia es trobés l'emplaçament de la Muntanya Medulio on va tenir lloc l'última batalla entre els pobles prerromans i les legions romanes i on, en perdre aquells la batalla, es van suïcidar. Així i tot, l'emplaçament definitiu de la Muntanya Medulio, lluny d'aclarir-se, és motiu d'ardus debats donant-se molts altres llocs més o menys llunyans com a possibles.
La proximitat relativa de Las Médulas (anomenades pels vilatans Peñas Rubias) ajuda a avalar aquesta possibilitat.

## Referències

* ↑ Localización del Monte Medulio en la Sierra de La Lastra.
# Can Vinyes (la Vilella Alta)

Can Vinyes és una obra de la Vilella Alta (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici amb façana a dos carrer, la principal de les quals dona el carrer Major. Té planta baixa i dos piso, amb una coberta a dues aigües. La façana principal presenta tres obertures a la primera planta, constituïdes per balcons i finestres grans amb barana al segon pis. A més, hi ha un petit balcó a un nivell intermedi entre la planta baixa i el primer pis. Les parets són de pedra i morter i arrebossades i la porta té els muntants i l'arc de pedra, així com la resta de la cantonada. És l'element de més entitat formal dintre del conjunt d'edificis residencials del poble.

## Història

La construcció sembla haver format part del primer grup de cases del poble. La casa original tenia la porta més a sota d'on és ara i fou reformada i engrandida cap a la fi del segle xviii o principis del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Can Vinyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Can Vinyes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Vinyoles (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Vinyoles és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada a Gaserans.
L'edifici principal té planta de "T", al que posteriorment s'hi afegí un porxo realitzat amb maó i revoltó (fa aproximadament uns 80 anys). El cos principal té la coberta a doble vessant, i el cos que antigament era utilitzat com a corts té un teulat a doble vessant. D'aquesta part en destaca el treball realitzat en maçoneria i les obertures envoltades amb maó.

## Història

L'única referència documental que es pot relacionar amb aquesta casa és l'esment de les Vinyoles de Gaserans (Can Vinyoles?) en relació a les morts que va causar la peste el 1653.

## Referències

* 1 2 3 «Can Vinyoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Vinyes (Manresa)

Can Vinyes és una masia del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local, inclosa en el Catàleg i Pla Especial de Protecció del Patrimoni Històric-Arquitectònic i Ambiental de Manresa.
Situat en el sector de la Talaia, és coneguda també com a Mas o Torre d'en Vinyes. És un dels masos aixecats o transformats a principis del segle XX (1902), d'arquitectura rural de caràcter residencial.
Va ser construïda per la família Viñas que va emparentar-se més endavant amb la família Arderiu de Manresa.
L'any 2000 l'edifici va ser adquirit pels seus actuals propietaris que la van dur a terme la seva restauració

## Descripció

Edifici de planta quadrada, que consta de planta baixa i dos pisos, de composició unitària i simètrica.
Cobert a quatre aigües, amb una llanterna al carener, de secció quadrada i amb coberta a quatre vessants. Teula àrab. Façanes planes, amb predomini del buit sobre el ple, i amb una distribució simètrica de les obertures. Aquestes presenten com a únic element decoratiu el motlluratge de les llindes als extrems.
Està envoltada per jardins, horts, bancals d'oliveres, galliners d'època i fins i tot un probable refugi antiaeri de la guerra civil espanyola.

## Referències

* ↑ Catàleg i Pla Especial de Protecció del Patrimoni Històrico-Arquitectònic i Ambiental de Manresa. Manresa: Ajuntament de Manresa, 19??, p. 126.
* ↑ Puig, Jaume «Can Vinyes». El Pou de la Gallina, 2005, pàg. 31.
* 1 2 «Can Vinyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Canal de les Fàbriques

El canal de les Fàbriques, o canal de Can Badia, és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El canal surt del vessant dret de la resclosa i quan arriba al paratge de Rama travessa la carretera. Té una llargada de 4500 m i una amplada de 1'10m. És creuat per diversos passos i passarel·les, en forma d'arc de punt rodó, que permeten accedir a cases de pagès i a conreus. Per superar desnivells i el curs de torrents el canal s'aixeca sobre ponts, destaca l'aqüeducte d'Estamariu, que té 16 arcades de punt rodó, presenta tirants de ferro i té una llum de 5 m.
Es tracta d'una obra destacable per les seves dimensions, en especial la llargada, i és un bon exemple d'arquitectura industrial de finals del segle xix a Catalunya. La seva situació tancant l'embocadura d'una petita vall li dona una fesomia característica.

## Referències

* 1 2 «Canal de les Fàbriques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Cantó de Scaër

El cantó de Scaër (bretó Kanton Skaer) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 3 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Kerien | Querrien | --- |
| Sant-Turian | Saint-Thurien | --- |
| Skaer | Scaër | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jeanne-Yvonne Triché | UDF |
| 2004- | Joël Derrien | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Savigny-le-Temple

El cantó de Savigny-le-Temple és una divisió administrativa francesa del departament del Sena i Marne, situat al districte de Melun. Des del 2015 té sis municipis i el cap és Savigny-le-Temple.

## Municipis

* Boissettes
* Boissise-la-Bertrand
* Cesson
* Le Mée-sur-Seine
* Savigny-le-Temple
* Vert-Saint-Denis

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1982 | Jacques Roynette | PS |
| 1982-1988 | Hervé Le Mouellic | RPR |
| 1988-2015 | Jean-Louis Mouton | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 2.287 | 4.339 | 14.512 | 25.634 | 30.241 | 36.375 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Savigny-sur-Orge

El cantó de Savigny-sur-Orge és un cantó francès del departament d'Essonne, situat al districte de Palaiseau. Des del 2015 té 3 municipis.

## Municipis

* Morangis
* Savigny-sur-Orge
* Wissous

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1967 | Geneviève Rodriguez | PCF |
| 1967-1980 | Raymond Brosseau | PCF |
| 1980-1983 | Michel Bockelandt | PCF |
| 1983-1993 | Jean Marsaudon | RPR |
| 1993-2006 | Simone Dussart | UDF |
| 2006- | Éric Mehlhorn | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 31.956 | 34.478 | 32.502 | 33.295 | 36.258 | 28.220 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cal Ferran de Querol

Cal Ferran de Querol és un edifici modernista de Reus (Baix Camp) construït per Pere Caselles i inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres, estructurat en planta baixa i tres pisos. Les entrades a la planta baixa són arcs molt rebaixats amb pilastres circulars adossades al mur amb capitells florals. Al primer pis hi ha dues obertures allindanades que formen un balcó corregut amb barana de ferro forjat. Tenen les llindes decorades amb quadres de rajoles de tipus vegetal, sobre seu hi ha les emmarca una franja de pedra a manera de guardapols. El segon pis segueix una tipologia molt semblant però hi ha dos balcons de menors dimensions. L'últim pis és on prolifera més el motiu ornamental. Una franja de mènsules disposades en sanefa fa de separació amb el pis inferior. Hi ha tres obertures: als costats finestres allindanades amb una columna amb capitell vegetal als cantons exteriors. Al centre trobem un balcó allindanat amb els muntants que imiten columnes jòniques en baix relleu i la llinda, un arc escarser. L'edifici és rematat per un balcó balustrat de pedra.

## Història

El 1900, Ferran de Querol i de Bofarull va fer construir aquest edifici al carrer de Llovera, a l'arquitecte Pere Caselles en un terreny de la seva propietat com a habitatge per a la seva família. L'any següent, el mateix arquitecte faria també per a Ferran de Querol la Casa Querol

## Referències

* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 147. ISBN 8493315125
* ↑ «Habitatge al carrer Llovera, 31». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27-X-2014].
# Cantó de Saint-Amand-les-Eaux-Marge dret

El cantó de Saint-Amand-les-Eaux-Marge dret és una divisió administrativa francesa, situada al departament del Nord i la regió dels Alts de França.

## Composició

El cantó de Saint-Amand-les-Eaux-Marge dret aplega les comunes següents :
* Bruille-Saint-Amand
* Château-l'Abbaye
* Flines-lès-Mortagne
* Hasnon
* Mortagne-du-Nord
* Raismes
* Saint-Amand-les-Eaux

## Història

Llista de consellers generals successius :
| Date d'elecció | Identitat | Partit |
| 1998- | René Cher | PCF |
| Les dades anteriors no són conegudes. |||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | 31.339 | 31.082 |
# Cantó de Saint-Amand-les-Eaux-Marge esquerre

El cantó de Saint-Amand-les-Eaux-Marge esquerre és una divisió administrativa francesa, situada al departament del Nord i la regió dels Alts de França.

## Composició

El cantó de Saint-Amand-les-Eaux-Marge esquerre aplega les comunes següents :
* Bousignies
* Brillon
* Lecelles
* Maulde
* Millonfosse
* Nivelle
* Rosult
* Rumegies
* Saint-Amand-les-Eaux
* Sars-et-Rosières
* Thun-Saint-Amand

## Història

Llista de consellers generals successius :
| Date d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001 - 2001 | Marie-Rose Caby | UPN |
| 2008- | Eric Renaud | PCF |
| Les dades anteriors no són conegudes. |||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | 18.931 | 19.495 |