OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí Paperer (Constantí)

El Molí Paperer és una obra de Constantí (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

A poca distància del molí de Constantí trobem el molí paperer, que és el tercer dels molins situats a la zona de Centcelles. La seva funció, a diferència dels altres dos, és que restà dedicat a la fabricació de paper. La llàstima és que l'edifici està en un estat ruïnós.

## Història

Es tenen notícies d'un molí que es dedicava a la indústria paperera a l'any 1412, concretament de l'existència d'un molí que desfilava i molia draps. Al llarg dels segles la seva activitat quedà vinculada a aquesta activitat, fins i tot cap a finals del segle XVII es va fer portar un mestres paperer de Capellades, la qual era la vila més important en tot Catalunya en terme de fabricació de paper. El molí passa a propietat de la cartoixa d'Escala Dei, igual que el molí de Reus. Les desamortitzacions de Mendizábal dels anys 1836-37 varen tornar a mans privades el molí. Es sap que almenys fins a l'any 1888 el tipus d'indústria paperera va existir al molí.

## Referències

* 1 2 «Molí Paperer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Molí Paperer». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Muhàmmad ibn Ishaq ibn Ghàniya

Muhàmmad ibn Ishaq ibn Ghàniya (àrab: محمد بن إسحاق بن غانية, Muḥammad b. Isḥāq b. Ḡāniya) fou emir de Mallorca de la dinastia Banu Ghàniya. Era fill de l'emir Ishaq ibn Muhàmmad ibn Ghàniya (1165-1183).
A la mort del seu pare el va succeir però no va poder resistir l'embranzida dels almohades i davant les amenaces d'Abu-Yaqub, es va sotmetre (1184). La família va conservar el poder local. Alí ibn Reverter (Ali ibn Rubaytir o Ruburtayr) mercenari català al servei dels almohades va ser enviat com a delegat a les illes.
Una revolta popular va restablir el poder de la família i expulsar els almohades (Alí ibn Reverter fou fet presoner), i va portar al tron al germà de Muhàmmad, Alí ibn Ishaq ibn Ghàniya, que va reagrupar als seus partidaris i va decidir marxar a Àfrica per portar allí la guerra, deixant la regència al seu germà Talha ibn Ishaq ibn Ghàniya. Una vegada van sortir les forces almoràvits cap a l'Àfrica, Muhàmmad, que estava empresonat, amb el suport d'Alí ibn Reverter, que es va escapar del captiveri i va fomentar una revolta que va triomfar, va enderrocar a Talha, retornant al tron. Muhàmmad es va sotmetre als almohades.
Ali va marxar de les illes i un nou governador almohade fou enviat i Muhàmmad va quedar privat de quasi tot el poder, el que el va posar en contra dels seus senyors i va buscar l'aliança amb Alfons I de Barcelona i Aragó.
Durant un parell d'anys els almohades van dominar les illes, baix l'autoritat d'Abu-l-Abbàs as-Siqil·lí fins que foren reconquerides el 1187 per Abd-Al·lah ibn Ishaq ibn Ghàniya que havia retornat a les illes des d'Àfrica. Llavors Muhàmmad va fugir a Àfrica i va participar en la batalla de la plana d'al-Umra en la qual va trobar la mort (24 de juny de 1187).
# Muhàmmad ibn Mandil

Muhàmmad ibn Mandil (àrab: محمد بن منديل, Muḥammad b. Mandīl) fou emir dels Awlad Mandil del Chelif.
Va succeir vers 1249/1250 al seu germà al-Abbàs ibn Mandil, que havia mort. Residia a Mazuna i governava un territori que incloïa Miliana, Ténès i Cherchell. Va aconseguir un acord de pau amb l'abdalwadita Abu-Yahya I Yaghmurassan ibn Zayyan de Tlemcen (1236-1283), però en un litigi posterior va perdre Miliana. Va demanar el suport dels hàfsides dels que era vassall i amb l'ajut d'Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad (I) al-Mústansir va poder recuperar aquesta regió.
Va ser assassinat en un conflicte familiar pels seus germans Thàbit ibn Mandil i Àïd ibn Mandil. Aquest darrer va assolir inicialment el poder.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Mandīl, Awlād or Banū».
# Monarca de Yap

El monarca de Yap (Monarcha godeffroyi) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Yap, al nord-oest de les Carolines.

## Referències

* ↑ «Monarca de Yap». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Monique Séka

* Per a altres significats, vegeu «Seka».
Monique Séka (Abidjan, 22 de novembre de 1965) és una cantant de Costa d'Ivori. Amb la fusió musical que genera, la música afrozouk de Monique Seka és popular a Costa d'Ivori, Àfrica, el Carib i l'oceà Índic.

## Biografia

Va desenvolupar un interès per la música des de la infància. Ella representa la tercera generació d'una dinastia musical de Costa d'Ivori. Seka és filla de Seka Okoi, un cantant ivorià famós als anys setanta. Seka va ser aprenent pel seu pare abans d'unir-se a l'Orquestra RTI. Va ser el moment en què va començar a experimentar barrejant zouk i ritmes per crear Afro Zouk, una combinació que sorprèn i sedueix alhora els amants de la música. A mitjans de la dècada de 1980, la música caribenya va envair els mercats mundials. Seka es va integrar en aquesta tendència i va llançar el seu primer àlbum Tantie Affoué el 1985. El 1989, va signar la producció de la seva música amb el teclista de capverdià Manu Lima i va llançar el seu àlbum Missounwa. Aquesta barreja de zouk i ritmes africans va viatjar més enllà de les fronteres africanes, i va afirmar el reconeixement a la premsa i als mitjans. A finals de 1992, va conèixer Dominique Richard, membre fundador de Radio Sun, la primera estació de ràdio afrocaribenya llançada a Lió el juliol de 1993. Dominique es va convertir en el seu productor i empresari. Es van casar el 31 de març de 1995, i després de publicar uns quants àlbums van tenir una filla Carolyn Richard, nascuda el 9 de febrer de 1998. El 1994, torna a demanar a Manu Lima per als arranjaments del seu nou disc i va tornar al país amb l'àlbum Okaman. Posteriorment ha tret Adéba'" (1997), Yélélé (1999) i molts "best of" amb nou títols: "Anthology" el 1999, "15 years 15 success" el 2003, "Obligada" el 2005, etc. El seu èxit li ha valgut el suport de molts artistes de diferents orígens musicals, com ara " Yaye Demin ", una cançó d'èxit amb Meiway.

## Discografia
### Àlbums

* 1986 : Tantie affoué
* 1989 : Missounwa, Éditions C.B.H.
* 1995 : Okaman, Déclic
* 1997 : Adeba
* 1999 : Yelele, Sony Music
* 2000 : Anthologie
* 2003 : Best of Album, Créon Music
* 2005 : Obligada

## Referències

* ↑ «La diva de la musique ivoirienne Monique Séka se confie : " J'ai peur des hommes "ses raisons | AbidjanTV.net». AbidjanTV.net, 22-04-2017.
* ↑ «Marema, Singuila et Salif Keita mettent le feu au FEMUA 10 | Life Magazine» (en francès). Life, 29-04-2017.
* ↑ «Hommage à feu Okoua Séka Athanase : Monique Séka en attraction à Assuédji». Abidjan.net.
* ↑ «Monique Séka».
# Moviments antisecta

Els moviments antisecta o el fenomen de la sectofòbia consisteix en una actitud de rebuig cap a les religions nascudes com a secessió d'altres grups religiosos.
Amb el sorgiment de les religions New Age, van aparèixer moviments de demonització d'aquestes religions a la dècada del 1970. Concretament el 1972 els pares dels nois seguidors dels Nens de Déu fundaren Free the Children of God, la primera organització antisecta. En la Rússia de principis del segle XXI també es presenta el fenomen contra els grups protestants. A Europa des de finals de la dècada del 1960 hi ha hagut un increment de la sectofòbia.

## Referències

* 1 2 Prat Carós, 2001, p. 96.
* ↑ Prat Carós, 2001, p. 95.
* 1 2 Prat Carós, 2001, p. 95-96.
* ↑ Luedtke, Adam; Humphreys, Carrie; Givens, Terri E.; Case, Rhonda Evans. «Introduction». A: Luedtke, Adam. Migrants and minorities : the European response. Newcastle: Cambridge Scholars, 2010, p. 29. ISBN 144382111X.
* ↑ Zoehrer, Peter. «The Role of Religion in the Protection of Human Rights and Human Dignity». A: Geneva Conference on Interfaith Cooperation and the Protection of Human Dignity. FOREF Europe, 2008, p. 2.

## Bibliografia

* Prat Carós, Joan «Nuevos movimientos religiosos: lecturas e interpretaciones». Estudios de Juventud, 53, 2001, pàg. 93-115.
# Muscona

La muscona o (R)-3-metilciclopentadecanona és un compost orgànic, responsable de l'olor del mesc.

## Química

L'estructura química de la muscona va ser elucidada per primer cop per Lavoslav Ružička. Consisteix en un cetona cíclica de 15 carbonis amb un metil a la posicó 3. És un líquid oliós que es troba de manera natural com a (−)-enantiòmer, la (R)-3-metilciclopentadecanona. És lleugerament soluble en aigua i miscible en alcohol.

## Obtenció

La muscona natural s'obté del mesc, una secreció glandular del cérvol mesquer que ha estat utilitzada en perfumeria i medicina durant milers d'anys. Ja que l'obtenció de mesc natural comporta matar un animal en perill d'extinció, gairebé tota la muscona emprada actualment en perfumeria és d'origen sintètic.

### Síntesi

Una síntesi asimètrica de la (−)-muscona té com a punt de partida el (+)-citronel·lal, disponible comercialment. La formació de l'estructura cíclica de 15 membres s'obté per mitjà d'un tancament d'anell per metàtesi:
Una síntesi enantioselectiva més recent implica una reacció d'addició/deshidratació aldòlica intramolecular d'una dicetona macrocíclica.

## Referències

* ↑ Kamat, V. P.; Hagiwara, H.; Katsumi, T.; Hoshi, T. «Ring Closing Metathesis Directed Synthesis of (R)-(−)-Muscone from (+)-Citronellal» (en anglès). Tetrahedron, 56, 26, 2000, p. 4397–4403. DOI: 10.1016/S0040-4020(00)00333-1.
* ↑ Knopff, O.; Kuhne, J.; Fehr, S. «Enantioselective Intramolecular Aldol Addition/Dehydration Reaction of a Macrocyclic Diketone: Synthesis of the Musk Odorants (R)-Muscone and (R,Z)-5-Muscenone» (en anglès). Angew. Chem. Int. Ed., 46, 8, 2007, p. 1307–1310. DOI: 10.1002/anie.200604518.
# Nadhim Shaker

Nadhim Shaker (àrab: نَاظم شَاكِر) (Bagdad, 13 d'abril de 1958 - Governació d'Erbil, 11 de setembre de 2020) fou un futbolista iraquià de la dècada de 1980 i entrenador de futbol.
Fou internacional amb la selecció de futbol de l'Iraq amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a Al-Quwa Al-Jawiya FC Bagdad.
Va morir l'any 2020 víctima del COVID-19.

## Trajectòria com a entrenador

Font:
| Equip | Nat | De | A | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats |
| Equip | Nat | De | A | P | G | E | P |
| Iraq | | Juliol 2009 | Novembre 2009 | 4 | 4 | 0 | 0 |
| Iraq U23 | | 30 Març 2011 | 10 Agost 2011 | 4 | 1 | 1 | 2 |
| Zakho FC | | 18 Setembre 2011 | 29 Gener 2012 | 13 | 6 | 3 | 4 |
| Al-Naft SC | | 6 Març 2012 | 8 Desembre 2012 | 27 | 10 | 11 | 6 |
| Masafi Al-Wasat | | 11 Maig 2013 | 16 Desembre 2013 | 23 | 5 | 5 | 13 |
| Al-Quwa Al-Jawiya | | 9 Maig 2014 | 22 Febrer 2015 | 17 | 7 | 6 | 4 |
| Al-Shorta | | 29 Març 2017 | 1 Setembre 2017 | 13 | 9 | 3 | 1 |
| Najaf | | 3 Setembre 2017 | 18 Gener 2018 | 16 | 8 | 6 | 2 |
| Al-Mina'a | | 26 Gener 2018 | 22 Maig 2018 | 16 | 7 | 6 | 3 |
| Erbil SC | | 8 Desembre 2018 | 27 Abril 2019 | 17 | 5 | 4 | 8 |
| Total | Total | Total | Total | 150 | 62 | 45 | 43 |

## Referències

* ↑ 1979 CISM World Military Championship - Match Details Iraq - RSSSF
* ↑ Iraqi Football Facts a kooora.com
* ↑ Nadhim Shaker a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Former Football Star Nadhim Shaker Died Due To Coronavirus», 11-09-2020.
* ↑ «Shaikh Salman extends condolences on the passing of Nadhim Shaker», 12-09-2020.
* ↑ Nadhim Shaker perfil a goalzz.com
# Nacho Lavernia

Ignacio Lavernia Company (València 1950) és un dissenyador valencià. Els seus treballs abasten variades facetes del disseny industrial i del disseny gràfic: envasos, mobiliari, articles per al bany, identitat corporativa, editorial, senyalètica, etc. Va rebre el Premi Nacional de Disseny l'any 2012.

## Biografia

Va estudiar decoració a l'Escola d'Arts i Oficis de València i després disseny industrial a l'Escola Elisava de Barcelona. Ha format part de diferents equips professionals: Caps i Mans (1979-1984), La Nave (1984-1989) i Gimeno i Lavernia (1989-1994). En 1995 crea el seu estudi propi: Nacho Lavernia i Associats. L'any 2000, Alberto Cienfuegos, que treballa des de l'inici en l'estudi, s'incorpora com a soci i es canvia la denominació a Lavernia & Cienfuegos.
Ha treballat en l'àmbit públic i en el privat, amb clients en sectors industrials i de serveis (des de petites marques locals de joguets o moble, a grans empreses multinacionals de cosmètica o alimentació). Entre els seus clients destaquen alguns com Zara, Unilever, Mercadona, Natura (Brasil), Delhaize, Philip Morris International, Planeta DeAgostini, Antares/Flos o Sanico.
Ha participat en exposicions i conferències de disseny nacionals i internacionals i els seus treballs estan presents en multitud de publicacions especialitzades.
Va ser president de la ADCV, Associació de Dissenyadors de la Comunitat Valenciana, i president de FESAD, Federació Espanyola d'Associacions de Disseny.
Ha estat professor de disseny en la Fundació Universitària San Pablo CEU i a la Universitat Politècnica de València.
Ha escrit articles de disseny en diverses revistes: On Diseño, Creativity News, ARDI i Diseño Interior.

## Reconeixements

Nacho Lavernia va rebre l'any 2012 el Premi Nacional de Disseny que li va ser concedit pel Ministeri d'Economia i Competitivitat per tota la seua trajectòria professional.
Anteriorment, l'any 2011, el Consell de Ministres li va concedir la Medalla d'Or al Mèrit del treball.
Al llarg de la seua trajectòria professional ha rebut pels seus treballs premis tant nacionals, LAUS, DELTA i AEPD, com internacionals, el Certificate of Typographic Excellence de Nova York, el Design Plus ISH del German Design Council, o el Platinum dels Pentawards.

## Referències

* ↑ «El Premio Nacional de Diseño recae en el valenciano Nacho Lavernia». El País, 31-05-2013. [Consulta: 11 octubre 2015].
* ↑ «El diseñador gráfico Nacho Lavernia, medalla de oro al mérito en el trabajo». El Mundo, 14-11-2011. [Consulta: 11 octubre 2015].
* ↑ Pentawards. «PLATINUM PENTAWARD 2014 – BEST OF THE CATEGORY LUXURY – LAVERNIA & CIENFUEGOS DESIGN», 2014. [Consulta: 11 octubre 2015].

## Bibliografia

* Tena, Silvia; Rambla, Wences. Lavernia, Cienfuegos y Asociados: de la imagen al producto (Volum 12 de Serie Diseñadores Valencianos). Universitat Jaume I, 2006. ISBN 8495915669. Universitat Jaume I. ISBN 8495915669.
* Fiell, Peter; Fiell, Charlotte. Design Now!. Taschen, 2007, p. 296-303. ISBN 9783822852682.
# Nanatsoho

Els nanatsoho eren una tribu d'amerindis dels Estats Units que vivien a la frontera d'Arkansas, Oklahoma, i Texas.

## Història

Els nanatsoho formaven part de la branca Kadohadacho de la Confederació Caddo. Cap a finals del segle xvii i principis del xviii es van establir al llarg de la gran corba del riu Red, en els actuals comtats de Bowie i Red River.
L'aventurer francès Henri Joutel fou el primer europeu conegut que contactà amb els nanatsoho en 1687.
En 1719 l'explorador francès Jean-Baptiste Bénard de la Harpe es trobà amb caps nanatsoho a la vila nasoni. El 7 d'abril de 1719 La Harpe arribà al seu assentament al marge nord del riu Red, a l'actual Oklahoma. Vivien entre els nasoni i kadohadacho. El seu assentament era prop d'un gual, i els caçadors nanatsoho tenien un excel·lent accés als bisons, castors, i ossos negree, prop d'afluents del riu Red.
En última instància, s'assimilaren a altres tribus kadohadacho en el segle xix. Actualment estan registrats com a membres de la tribu reconeguda federalment Nació Caddo d'Oklahoma.

## Sinonímia

La tribu també és coneguda com els Natsoho, Natsoo, Natsoto, Nadsoo, Natsvto, i Nathosos.

## Toponímia

Nanatsoho Springs a Texas va rebre el nom per la tribu.

## Notes

* ↑ Sturtevant, 617
* 1 2 3 Campbell, Thomas N. Nanatsoho Indians. Handbook of Texas Online. (retrieved 15 Sept 2009)
* ↑ Swanton, 12
* ↑ Swanton, 56-7
* ↑ Carter, 146
* ↑ Carter, 171
* ↑ Sturtevant, 630
* ↑ Carter, 52

## Referències

* Carter, Cecile Elkins. Caddo Indians: Where We Come From. Norman: University of Oklahoma Press, 2001. ISBN 0-8061-3318-X
* Sturtevant, William C., general editor and Raymond D. Fogelson, volume editor. Handbook of North American Indians: Southeast. Volume 14. Washington DC: Smithsonian Institution, 2004. ISBN 0-16-072300-0.
* Swanton, John Reed. Source material on the history and ethnology of the Caddo Indians. Norman: University of Oklahoma Press, 1996. ISBN 978-0-8061-2856-6.

## Enllaços externs

* Nanatsoho Indians, del Handbook of Texas Online
# Narcao

Narcao (en sard, Narcau) és un municipi italià, dins de la Província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 3.365 habitants. Es troba a la regió de Sulcis-Iglesiente. Limita amb el municipi de Carbonia, Iglesias, Nuxis, Perdaxius, Siliqua (CA), Villamassargia i Villaperuccio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Gianfranco Tunis | Llista Cívica |
# Narbuta Biy

Narbuta Khan fou kan de Kokand. Tradicionalment se'l considera net d'Abd al-Rahman Batir, un uzbeg de la tribu Miñ que va governar el districte d'Isfara; estava casat amb la germana d'Erdeni Beg. Khanikof i altres l'esmenten com Yamchi Biy o Jamchi Biy. Abd al-Rahman havia estat mort per Erdeni per apoderar-se d'Isfara, però Nerbuta, que quan això va passar només era un infant, es va salvar. A la mort d'Erdeni s'hauria produït una matança dels seus hereus i finalment Narbuta va pujar al poder com a hereu dels drets de la primera nissaga. Wathen en canvi pensa que era un net de Shah Rukh II.
El seu regnat a Kokand fou coincident amb el de Shah Murad a Bukharà i sembla que en major o menor mesura li estava subordinat, ja que mai va encunyar moneda ni va fer la khutba en nom propi. El seu exèrcit era de 50.000 homes. L'emperador de la Xina l'anomena com "fill meu". Cada any o dos enviava una ambaixada a la Xina amb regals, cavalls o pells, rebent a canvi or i joies (de valor molt superior). L'emir afganès Zaman Shah va enviar un ambaixador a Kokand el 1794 el qual va participar en una d'aquestes ambaixades que diu que tardava un mes i dies a arribar a Pequín; descriu en els millors termes a Narbuta del que diu que havia construït ell mateix un palau de gran bellesa les parets del qual estaven cobertes de "vidre" (segurament porcellana) i que 50 o 60 soldats hi feien guàrdia a la porta. El kan anava cada divendres a la mesquita escortat per 10.000 soldats (¿fidels?) i s'entrevistava amb els sayyids i els ulemes decidint sobre diverses matèries i remetent per les més complicades als muftis; en tornar a palau donava una festa; el menjar era el mateix que els uzbeks normals però el del kan portava menys arròs.
Mahsum Khoja diu que va conquerir tota la vall de Fergana excepte Khodjend i hauria conquerit Andijan, Mamangan, Ush i altres llocs. Als darrers anys de la seva vida va lluitar amb Fazil Beg per la possessió de Khodjend, i amb el seu fill Khudayar Beg, per la de Ura Tepe, sent derrotat pel segon que hauria matat 20.000 dels seus homes i segons el costum hauria fet una piràmide amb els cranis. El 1799 va fer una expedició contra Taixkent, on governava Yunus Khoja (Yunus Khan) al que estava enfrontar feia algun temps, però fou derrotat i fet presoner i portat a Taixkent on fou executat (probablement el 1800).
Va deixar tres fills: Alim, Umar i Shah Rukh. El primer el va succeir.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Campionat d'Europa de Pitch and Putt 1999

El Campionat d'Europa de Pitch and Putt disputat l'any 1999 a Chelmsford (Gran Bretanya) va ser la primera edició del Campionat d'Europa que organitza l'Associació Europea de Pitch and Putt (EPPA), en el qual van participar 6 seleccions nacionals.

## Fase inicial

Grup A :
| Irlanda | Catalunya | 4-1 |
| Irlanda | França | 5-0 |
| Catalunya | França | 5-0 |
| 1. Irlanda 2. Catalunya 3. França |||
Grup B :
| Gran Bretanya | Itàlia | 3-2 |
| Gran Bretanya | Països Baixos | 5-0 |
| Itàlia | Països Baixos | 4-1 |
| 1. Gran Bretanya 2. Itàlia 3. Països Baixos |||

## Fase final

Semifinals :
| Irlanda | Itàlia | 6-1 |
| Gran Bretanya | Catalunya | 5-2 |
Finals :
| 5-6 llocs | França | Països Baixos | 5-2 |
| 3-4 llocs | Itàlia | Catalunya | 5-2 |
| Final | Irlanda | Gran Bretanya | 6-1 |

## Classificació final

* Irlanda
* Gran Bretanya
* Itàlia
* Catalunya
* França
* Països Baixos

## Vegeu també

* Campionat d'Europa de Pitch and Putt
* Associació Europea de Pitch and Putt

## Enllaços externs

* Campionat d'Europa de Pitch and Putt Arxivat 2007-03-21 a Wayback Machine.
# Torneig d'escacs Memorial Milan Vidmar

El Memorial Milan Vidmar és un torneig d'escacs celebrat en memòria de Milan Vidmar (1885–1962), un dels millors Grans Mestres d'escacs eslovens de tots els temps.
El primer Memorial Vidmar es va celebrar entre el 2 i el 20 de juny de 1969 a Ljubljana. En els anys següents el torneigs s'ha anat celebrant en diferents ciutats eslovenes.

## Quadre d'honor

    #AnyCiutatCampió 11969Ljubljana Albin Planinc (Iugoslàvia) 21973Ljubljana, Portorož Lajos Portisch (Hongria) 31975Portorož, Ljubljana Anatoli Kàrpov (Unió Soviètica) 41977Ljubljana, Portorož Bent Larsen (Dinamarca) 51979Bled, Portorož Jan Timman (Països Baixos) 61985Portorož, Ljubljana Lajos Portisch (Hongria), Zoltan Ribli (Hongria) 71987Portorož, Ljubljana Ivan Sokolov (Iugoslàvia) 81989Ljubljana, Rogaška Slatina Predrag Nikolić (Iugoslàvia) 91991Bled, Rogaška Slatina Predrag Nikolić (Bòsnia i Hercegovina) 101993Portorož, Rogaška Slatina Ivan Sokolov (Bòsnia i Hercegovina) 111995Ptuj Stefan Kindermann (Alemanya) 121997Portorož Vadim Zviàguintsev (Rússia) 131999Portorož Aleksandr Beliavski (Eslovènia) 142001Portorož Aleksandr Beliavski (Eslovènia) 152003Portorož Aleksandr Beliavski (Eslovènia), Emil Sutovsky (Israel) 162005Portorož Aleksandr Beliavski (Eslovènia) 172007Ljubljana Duško Pavasovič (Eslovènia)

## Referències

* ↑ «Torneigs Memorial Dr. Milan Vidmar» (en anglès). sah-zveza.si. Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 8 desembre 2011].
# Lucía de Jos y Gutiérrez

Lucía de Jos y Gutiérrez (Madrid, ca. 1576 - 1642) va ser una hisendada castellana, considerada un model de virtut i pietat catòlica.
Nascuda a Madrid, era filla de Baltasar de Jos i de María Gutiérrez, naturals i veïns de la vila, i germana del clergues regulars Juan i Francisco de Jos. Educada en un ambient religiós, és coneguda per haver estat una dona virtuosa i pietosa al llarg de la seva vida, que des de la infància va exercir sempre la caritat amb els pobres. Va estar casada, i en esdevenir vídua va dedicar el seu temps a l'estudi de les virtuts. Va morir el 1642 als 66 anys, hom afirma que va morir en opinió de santedat, atesa la vida retirada i virtuosa que havia tingut com a vídua. En el seu testament va deixar tots els seus béns, que segons sembla eren molts, incloent els mobles i altres ítems d'un oratori, al seu germà Juan perquè els dediqués a la finalització i millora de l'església i col·legi de San Carlos de Salamanca, pertanyent a l'orde dels seus germans, i que va quedar amb una important renda fins i tot després de la seva finalització per al seu sosteniment anual. Jos es va fer enterrar inicialment al col·legi de Santo Tomás de Madrid, però després les seves despulles es van traslladar a l'església de San Carlos que havia finançat, concretament a la capella de Santa Agnès.

## Referències

* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 3. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1790, p. 391-393.
* 1 2 3 Villafranca, Diego de. Chronologia sacra, origen de la religion de los PP. clerigos reglares menores... (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de la Viuda de Melchor Álvarez, 1706, p. 606-607.
* ↑ Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 355.