OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 202 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 202 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 6 de maig de 1965, després de reafirmar les mocions de l'Assemblea General de les Nacions Unides, el Consell va demanar que cap Estat membre no acceptés una declaració unilateral d'independència de la Colònia de Rhodèsia i que el Regne Unit prengui totes les mesures necessàries per evitar-ho. La resolució també va fer una crida a que tots els presos polítics siguin posats en llibertat i perquè funcioni la llibertat dels partits polítics. El Consell va demanar que el Regne Unit treballés per a una constitució equitativa i per a la futura independència d'una Rodèsia del Sud amb un govern de la majoria.
La resolució es va aprovar amb set vots a cap; França, la Unió Soviètica, el Regne Unit i els Estats Units es van abstenir de votar.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Prossenitsi

Prossenitsi (en rus: Просеницы) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 36 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# París-Tours 2010

La París-Tours 2010 fou la 104a edició de la París-Tours. La cursa es disputà el diumenge 10 d'octubre de 2010 sobre un recorregut de 233 km i s'emmarcava dins el calendari de l'UCI Europa Tour 2010.
El vencedor final fou l'espanyol Óscar Freire (Rabobank ProTeam), que s'imposà a l'esprint a Angelo Furlan (Lampre-Farnese Vini) i Gert Steegmans (Team RadioShack).

## Equips participants

A la París-Tours, en tant que prova amb categoria 1.HC de l'UCI Europa Tour que es disputa a França, els organitzadors poden convidar els equips ProTour amb un límit del 80% dels equips participants, els equips continentals professionals, els equips continentals francesos i un equip nacional francès. En total són 25 els equips participants:
* 15 equips ProTour : AG2R La Mondiale, Caisse d'Epargne, FDJ, Garmin-Transitions, Team Katusha, Lampre-Farnese Vini, Liquigas-Doimo, Omega Pharma-Lotto, Quick Step, Rabobank ProTeam, Team Sky, Team HTC-Columbia, Team Milram, Team RadioShack, Team Saxo Bank
* 7 equips continentals professionals: BBox Bouygues Telecom, BMC Racing Team, Cofidis, Saur-Sojasun, Skil-Shimano, Topsport Vlaanderen-Mercator, Vacansoleil
* 3 equips continentals: BigMat-Auber 93, Bretagne-Schuller, Roubaix Lille Métropole

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Oscar Freire | Rabobank | 4h 52' 54" |
| 2 | Angelo Furlan | Lampre-Farnese Vini | m.t |
| 3 | Gert Steegmans | Team RadioShack | m.t |
| 4 | Klaas Lodewyck | Topsport Vlaanderen-Mercator | m.t |
| 5 | Yukiya Arashiro | BBox Bouygues Telecom | m.t |
| 6 | Romain Feillu | Vacansoleil | m.t |
| 7 | Yoann Offredo | FDJ | m.t |
| 8 | Wouter Weylandt | Quick Step | m.t |
| 9 | Bernhard Eisel | Team HTC-Columbia | m.t |
| 10 | Sébastien Chavanel | FDJ | m.t |

## Referències

* ↑ PDF «continentals asp/getTarget.asp?type=FILE&id=34032 Règlement UCI du sport cycliste - Titre II : Epreuves sur Route (version au 01.07.10)». [Consulta: 22 setembre 2010].
* ↑ «Réglement particulier».

## Enllaços externs

* Web oficial
# Convent de Santa Clara (València)

El convent de Santa Clara està ubicat a l'avinguda de Benito Pérez Galdós número 119 de la ciutat de València. És un convent de clausura fundat el 1911 i habitat per monges de l'orde de les Clarisses Coletines.
Consta de tres alçades i el seu estil arquitectònic és el modernisme valencià amb influència de l'historicisme medievalista. L'edificació gira al voltant d'un pati central que fa les funcions de claustre. Destaca a la façana els murs i la utilització del totxo. L'església és d'estil neoclàssic i té una sola nau. L'accés a l'església es fa per mitjà d'un petit pati i és la única part visitable del convent.

## Història

El convent és obra de l'arquitecte lleonès establert a València, Ramón Lucini Callejo. Es va construir per albergar un nou convent per a les Clarisses Caputxines. El 1913 la comunitat de religioses es va traslladar al nou monestir, que en el moment de la seva construcció era als afores de la ciutat, al districte de Trànsits, envoltat d'horta. La nova ubicació pretenia facilitar la vida contemplativa de les religioses.
Durant la Guerra Civil espanyola, el convent va ser utilitzat pel bàndol republicà com a presó masculina. Posteriorment, en els primers anys de la dictadura franquista, entre juny de 1939 i abril de 1942, va servir com a presó de dones, essent filial de la Presó Provincial de Dones. Durant aquest període, l'edifici, saturat d'internes, va estar custodiat per les religioses juntament amb les funcionàries de la Secció Femenina del Cos de Presons.
El convent actualment és la seu de la Federació Mare de Déu de les Clarisses Caputxines. Existeix la creença popular per part de núvies i falleres que oferint ous al convent no plourà el dia del casament o acte faller.
El 2021, la Regidoria de Patrimoni i Recursos Culturals de l'Ajuntament de València va instal·lar al costat del convent un monòlit en memòria de les dones empresonades durant el franquisme.

## Referències

* ↑ «CONVENTO DE SANTA CLARA – Colegio Territorial de Arquitectos de Valencia» (en castellà). [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ Ficha del Convento de Santa Clara de Valencia del Ayuntamiento de Valencia
* 1 2 La orden de las Clarisas Capuchinas celebra el 400 aniversario de su llegada a Valencia Arxivat 2018-09-10 a Wayback Machine.. Artículo de la Archidiócesis de Valencia, 20 de septiembre de 2009.
* ↑ ; Verdugo, Vicenta «Las cárceles franquistas de mujeres en Valencia: castigar, purificar y reeducar». Studia Historica. Historia contemporánea, 29, 2011, pàg. 55-85. ISSN: 2444-7080.
* ↑ "No nos llenéis el convento de huevos". Artículo en Levante-EMV, 10 de marzo de 2011
* ↑ «València homenajea con un monolito a las mujeres encarceladas por el franquismo en el convento de Santa Clara». Europa Press, 29-10-2021 [Consulta: 10 enero 2022].
# Martincourt-sur-Meuse

Martincourt-sur-Meuse és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 66 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Martincourt-sur-Meuse era de 66 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 30 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 28 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Martincourt-sur-Meuse el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 24 eren actives i 12 eren inactives. De les 24 persones actives 23 estaven ocupades (13 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Martincourt-sur-Meuse a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Martincourt-sur-Meuse a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Municipi metropolità

Un districte o municipi metropolità és una circumscripció territorial d'Anglaterra a nivell de districte i una subdivisió d'un comtat metropolità. Hi ha un total de trenta-sis districtes metropolitans repartits entre el Gran Manchester, Merseyside, West Midlands, Tyne i Wear, West Yorkshire i South Yorkshire. Tots ells tenen l'estatus de municipi i alguns, a més, el de ciutat. Van ser creats per la Llei de Govern Local de 1972, que va entrar en vigor l'1 d'abril de 1974. Després de l'abolició dels consells dels sis comtats metropolitans per la Llei de Govern Local de 1985, que va entrar en vigor l'1 d'abril de l'any següent, els municipis van rebre bona part dels seus poders i es van convertir en entitats similars a les autoritats unitàries.
El terme municipi metropolità va ser usat també per les subdivisions administratives del comtat de Londres entre 1900 i 1965, any en el qual van ser abolits per la Llei de Govern de Londres de 1963.

## Municipis metropolitans

| Comtat metropolità | Municipis metropolitans |
| Gran Manchester | Bolton, Bury, Manchester, Oldham, Rochdale, Salford, Stockport, Tameside, Trafford i Wigan |
| Merseyside | Knowsley, Liverpool, Sefton, St. Helens i Wirral |
| South Yorkshire | Barnsley, Doncaster, Rotherham i Sheffield |
| Tyne i Wear | Gateshead, Newcastle upon Tyne, North Tyneside, Sunderland i South Tyneside |
| West Midlands | Birmingham, Coventry, Dudley, Sandwell, Solihull, Walsall i Wolverhampton |
| West Yorkshire | Bradford, Calderdale, Kirklees, Leeds i Wakefield |

## Referències

* «London Government Act 1963» (en (anglès)). [Consulta: 2 gener].
* «Local Government Act 1972» (en (anglès)). [Consulta: 2 gener].
* «Local Government Act 1985» (en (anglès)). [Consulta: 2 genero].
* Cuchillo, Montserrat; Morata, Francesc. Organización y funcionamiento de las áreas metropolitanas: un análisis comparado. Madrid: Instituto Nacional de la Administración Pública, març de 1991. ISBN 84-7088-548-0.
# Musaranya de Nigèria

La musaranya de Nigèria (Crocidura nigeriae) és una espècie de musaranya que viu a Benín, Burkina Faso, el Camerun, Costa d'Ivori, Nigèria, Togo i Ghana.

## Referències

* ↑ Hutterer, R.; Jenkins, P. «Crocidura nigeriae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 09-09-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t41344a22307167.en.

## Bibliografia

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
# Berek

Berek és un municipi de Croàcia que es troba al comtat de Bjelovar-Bilogora. El 2011 tenia 1.443 habitants.

## Referències

* ↑ «Popis gradova i općina» (Microsoft Excel) (en croat). uprava.hr. Ministeri d'Administració Pública de Croàcia, 10-06-2013. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Regió d'Iringa

Iringa és una de les trenta regions administratives en les quals està dividida la República Unida de Tanzània. La seva principal població és la ciutat d'Iringa.

## Districtes

Aquesta regió es troba subdividida internament en set districtes:
* Iringa Urbà
* Iringa Rural
* Kilolo
* Ludewa
* Makete
* Mufindi
* Njombe

## Territori i Població

La regió d'Iringa té una extensió de territori que abasta una superfície de 56.864 quilòmetres quadrats. A més aquesta regió administrativa té una població d'1.490.892 persones. La densitat poblacional és de 26,3 habitants per cada quilòmetre quadrat de la regió.

## Referències

* Iringa Region Homepage for the 2002 Tanzania National Census
# Resolució 62 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 62 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 16 de novembre de 1948, va demanar un armistici en tots els sectors del Mandat Britànic de Palestina, per tal de facilitar la transició de l'actual treva (establerta per la Resolució 54 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides) a una pau permanent.
No es va votar sobre tota la resolució, ja que es va votar en parts.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1948 - 1953)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 630 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 630 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 30 de gener de 1989, després de recordar la resolució anterior del Consell de Seguretat de les Nacions Unides sobre el tema, així com l'estudi de l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides a Líban (FPNUL) aprovada a la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la FPNUL durant sis mesos dies fins al 31 de juliol de 1989.
El Consell va tornar a refermar el mandat de la Força i va demanar al Secretari General que informés sobre els progressos realitzats en relació amb l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978).

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Conflicte Israel-Líban
* Guerra Civil Libanesa
* Conflicte del sud del Líban (1985-2000)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 632 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 632 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 16 de febrer de 1989 després de reafirmar les resolucions 431 (1978), 435 (1978) i 629 (1989), el Consell va recolzar un informe del Secretari General Javier Pérez de Cuéllar sobre el pla de les Nacions Unides per a Namíbia, reiterant la seva autoritat legal sobre el territori fins a la seva independència.
El Consell va afirmar que implementaria la Resolució 435 (1978) en la seva forma original per permetre eleccions lliures i justes a Namíbia sense intimidació. També va expressar el seu ple suport al Secretari General i els seus esforços a la regió, demanant-li que mantingués actualitzat el Consell i demanava a totes les parts que respectessin els seus compromisos amb el pla de les Nacions Unides.
En donar suport a l'informe del Secretari General, la Resolució 632 fixa, per tant, el nombre de persones que forma part del Grup de les Nacions Unides d'Assistència per la Transició en 4.650.

## Referències

* ↑ Basu, Rumki. The United Nations: structure and functions of an international organisation. Sterling Publishers Pvt. Ltd, 2004, p. 101. ISBN 978-81-207-2775-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Reacció de Simmons-Smith

La reacció de Simmons-Smith és una reacció orgànica en la qual un carbenoide reacciona amb un alquè (o un alquí) per a formar un ciclopropà. Com més gran sigui la densitat electrònica de l'alquè més afavorida estarà la formació del ciclopropà. Una altra opció per l'obtenció de ciclopropans és la ciclopropanació per descomposició de diazocompostos.
Va ser descoberta pels químics Howard Ensing Simmons, Jr. i Ronald D. Smith l'any 1958.

## Referències

* ↑ Simmons, Howard E.; Smith, Ronald D. «A new synthesis of cyclopropanes from olefins» (en anglès). Journal of the American Chemical Society, 80, 19, 01-10-1958, pàg. 5323–5324. DOI: 10.1021/ja01552a080. ISSN: 0002-7863 [Consulta: 11 maig 2020].
# Reacció de Sandmeyer

La reacció de Sandmeyer permet la substitució d'un grup amino (H₂N−) en una amina aromàtica primària pels grups Cl−, Br− o CN−. Això s'aconsegueix mitjançant la formació primer de la corresponent sal de diazoni, que a continuació es fa reaccionar amb la respectiva sal de coure (I): CuCl, CuBr o CuCN.
L'ús de les sals cuproses es fa imprescindible per a l'obtenció de clorurs, bromurs i nitrils aromàtics a partir de sals de diazoni.

## Mecanisme

Es creu que el mecanisme transcorre a través de radicals, actuant el Cu(I) de catalitzador.

## Referències

* Sandmeyer, T. Ber. Dtsch. Chem. Ges. 1884, 17, 1633.
* Sandmeyer, T. Ber. Dtsch. Chem. Ges. 1884, 17, 2650.
# Resurrecció de Llàtzer

La Resurrecció de Llàtzer és un dels Miracles de Jesús als Evangelis en els quals Jesús torna a la vida a Llàtzer de Betània quatre dies després del seu enterrament a Betània, prop de Jerusalem, segons es narra a Joan 11:1-44.
Els teòlegs Moloney i Harrington veuen la resurrecció de Llàtzer com un miracle fonamental que comença la cadena d'esdeveniments que condueix a la Crucifixió de Jesús. El consideren com la "resurrecció que conduirà a la mort", ja que la resurrecció de Llàtzer conduirà a la mort de Jesús, el Fill de Déu, a Jerusalem que mostrarà la Glòria de Déu.
Segons l'Evangeli de Joan, les germanes de Llàtzer informen Jesús que el seu germà estava malalt, i que estaven cercant ajuda. Però Jesús: va afirmar
   "Aquesta malaltia no acabarà en mort. No, és per a la glòria de Déu, de manera que el Fill de Déu es pugui glorificar amb aquest fet."
Jesús, llavors, retarda el seu viatge durant dos dies. Els deixebles de Jesús tenen por de tornar a Judea, però Jesús els mana anar amb ell, manifestant:
   "Llàtzer és mort, i per aquest motiu sóc feliç de no ser-hi allà, de manera que pugui creure."
Quan varen arribar a Betània, Llàtzer estava mort i havia estat enterrat feia quatre dies. Marta, una de les seves germanes li diu a Jesús: "si haguessis estat aquí, el meu germà no hauria mort", però Jesús li assegura que el seu germà es tornarà a aixecar una altra vegada i manifesta:
   "Sóc la resurrecció i la vida. El que creu en mi viurà, encara que mori, i qualsevol viu què creu en mi mai no morirà. Creus això"?
Llavors deia Jesús, "¿No t'he dit que, si creus, veuràs la glòria de Déu?". Doncs aparteu la làpida. Llavors Jesús va mirar al cel dient:
   "Pare, t'agraeixo que m'hagis escoltat. Ja sé que sempre m'escoltes, però ho dic per la gent que m'envolta, perquè creguin que tu m'has enviat."
Quan havia dit això, Jesús va cridar en veu alta, "Llàtzer, surt!. L'home mort es va descobrir, les seves mans i peus embolicats amb bandes de fil, i una roba al voltant de la seva cara. Els deia Jesús, "Deslligueu-lo i deixeu-lo caminar".
El miracle de la resurrecció de Llàtzer, és el clímax dels "senyals" de Joan. Explica com la multitud cercà Jesús el Diumenge de Rams, i el conduí directament a la decisió dels Caifàs i el Sanedrí varen planejar matar Jesús.

## La resurrecció de Llàtzer en l'art

* Resurrecció de Llàtzer, de Giotto, formant part de les pintures de la capella dels Scrovegni de Pàdua (1304-1306)
* Casella de la Maestà de la catedral de Siena, de Duccio di Buoninsegna (1308-1311)
* Taula de Nicolas Froment (s. XV) a la Galeria dels Uffizi de Florència
* Resurrecció de Llàtzer, de Caravaggio (1609)

## Vegeu també

* Ministeri de Jesús
* Miracles de Jesús

## Referències

* ↑ Puig, Armand. Jesús.: Un perfil biogràfic. Proa, 2010, p. 461–. ISBN 978-84-8256-126-4 [Consulta: 3 desembre 2012].
* ↑ Moloney, Francis J,; Harrington, Daniel J. Gospel of John (sps #4) (en anglès). Liturgical Press, 1998. ISBN 978-0-8146-5806-2 [Consulta: 3 desembre 2012]. , pàg.325
# Receptor sensitiu

Els receptors sensitius són aquella part del sistema nerviós que aporta informació de manera aferent al sistema nerviós central. Aquestes estructures es poden classificar en:
* Exteroreceptors.
* Propioceptors.

## Exteroreceptors

Són aquells receptors que se situen a la pell per recollir informació del món que ens envolta. D'aquests podem diferenciar-ne diferents tipus segons les sensacions que recullen:
* Tacte: corpuscles de Meissner (dermis) i discs de Merkel (epidermis).
* Calor: corpuscles de Ruffini.
* Fred: corpuscles de Kraus.
* Dolor i picor: terminacions lliures.
* Vibració: corpuscles de Pacini.

## Propioceptors

Són estructures somàtiques més profundes. Es troben en articulacions, lligaments.
* Posició del cos respecte a l'espai: fusos musculars + receptors de Golgi.
* Direcció i força d'un moviment articular: fusos musculars + corpuscles de Paccini.
* Pressió als òrgans discernint si és o no àlgica: corpuscles de Ruffini.

## Referències

* ↑ Michael J. Gregory. «Sensory Systems». Clinton Community College. Arxivat de l'original el 2013-06-25. [Consulta: 6 juny 2013].
* ↑ Trulsson M, Francis ST, Bowtell R, McGlone F, Brain activations in response to vibrotactile tooth stimulation: a psychophysical and FMRI study, J. Neurophysiol. 2010 Oct;104(4):2257-65
* ↑ http://medical-dictionary.thefreedictionary.com/Cutaneous+receptor
* ↑ http://frank.mtsu.edu/~jshardo/bly2010/nervous/receptor.html Arxivat 3 August 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ “Receptores sensoriais”, Escola Superior de Tecnologias da Saúde do Porto, Portugal Arxivat 2010-04-15 a Wayback Machine. accés 4 d'agost de 2009
# Receptor del sistema del complement

Un receptor del complement és un receptor unit a la membrana que pertany al sistema del complement, que forma part del sistema immunitari innat. Els receptors del complement s'uneixen a fragments de proteïna efectora que es produeixen en resposta a complexos antigen-anticòs o molècules associades al dany. L’activació del receptor del complement contribueix a la regulació de la inflamació, l'extravasació de leucòcits i la fagocitosi; també contribueix a la resposta immunitària adaptativa. Diferents receptors del complement poden participar en la via clàssica del complement, en la via alternativa del complement o en totes dues.

## Referències

* ↑ «Complement and its receptors: new insights into human disease». Annual Review of Immunology, 32, 29-01-2014, pàg. 433–59. DOI: 10.1146/annurev-immunol-032713-120154. PMID: 24499275.
* ↑ «Complement Receptors». eLS, 15-09-2017, pàg. 1–17. DOI: 10.1002/9780470015902.a0000512.pub3.
* ↑ «Complement and humoral immunity». Vaccine, 26 Suppl 8, Suppl 8, 01-12-2008, pàg. I28-33. DOI: 10.1016/j.vaccine.2008.11.022. PMC: 4018718. PMID: 19388161.
* ↑ «The complement system and innate immunity». A: Immunobiology: The Immune System in Health and Disease. 5th. Nova York: Garland Science, 2001.