OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mirall trencat (sèrie de televisió)

Mirall trencat va ser una sèrie de televisió de ficció catalana, dirigida per Orestes Lara i amb guió original de l'escriptor Josep Maria Benet i Jornet, basada en l'obra homònima de Mercè Rodoreda. Es va estrenar l'abril de 2002. Consta de 13 capítols de 50 minuts i la van produir TVC i Diagonal Televisió, amb la col·laboració de la Conselleria de Cultura de la Generalitat i la participació de Vía Digital. La música era obra d'Albert Guinovart i fotografia, de Javier Fernández de Valderrama.
El repartiment incloïa Carme Elías, Emma Vilarasau, Irene Montalà, Miguel Sitjar, Abel Folk, Ramon Madaula, Marieta Orozco, Santi Ricart, Núria Hosta, Bruno Bergonzini, Josep Minguell, Ángel Cerdanya, Carles Arquimbau, Imma Colomer, Jaume Montané, Juli Fàbregas, Julieta Serrano, Úrsula Corberó.

## Personatges
### Repartiment principal

* Carme Elias com a Teresa Goday de Valldaura
* Emma Vilarasau com a Armanda
* Irene Montalà com a Sofia Valldaura (Episodi 1; Episodi 3 - Episodi 13)
* Miquel Sitjar com a Eladi Farriols (Episodi 4 - Episodi 11)
* Abel Folk com a Salvador Valldaura (Episodi 2 - Episodi 4)
* Ramon Madaula com a Amadeu Riera (Episodi 2 - Episodi 9; Episodi 11; Episodi 13)
* Marieta Orozco com a Pilar Segura / Maria Farriols (Episodi 1; Episodi 5 - Episodi 6; Episodi 8 - Episodi 11)
* Santi Ricart com a Miquel Masdéu / Jesús Masdéu (Episodi 1 - Episodi 7; Episodi 9; Episodi 11 - Episodi 13)
* Núria Hosta com a Eulàlia (Episodi 2 - Episodi 9)
* Bruno Bergonzini com a Ramon Farriols Valldaura (Episodi 8 - Episodi 11; Episodi 13)

#### amb la col·laboració de

* Enric Arredondo com a Nicolau Rovira (Episodi 1 - Episodi 2)
* Julieta Serrano com a Adela (Episodi 1 - Episodi 2)

### Repartiment secundari

* Jaume Montané com a Marcel (Episodi 1; Episodi 9 - Episodi 12)
* Mireia Llunell com a Miquela (Episodi 1; Episodi 11 - Episodi 12)
* Josep Minguell com a Josep Fontanills (Episodi 1 - Episodi 3; Episodi 5; Episodi 12 - Episodi 13)
* Imma Colomer com a Felícia (Episodi 1 - Episodi 4)
* Jordi Boixaderas com a Joaquim "Quim" Bergadà (Episodi 2 - Episodi 6; Episodi 8)
* Carles Arquimbau com a Ramon Farriols (Episodi 2; Episodi 4 - Episodi 6)
* Juli Fàbregas com a Lluís Roca (Episodi 4 - Episodi 5; Episodi 8; Episodi 11)
* Àngel Cerdanya com a Doctor Falguera (Episodi 4; Episodi 6 - Episodi 7; Episodi 9)
* Anna Azcona com a Rosa (Episodi 7 - Episodi 10)
* Anna Ycobalzeta com a Marina Riera (Episodi 9 - Episodi 11; Episodi 13)

## Referències

* ↑ «VilaWeb». [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ «Mirall trencat (Serie de TV) (2002)» (en castellà). [Consulta: 16 abril 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la sèrie a TV3
# Miralles (Cercs)

Miralles és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rural aïllat de planta baixa i dos pisos. Edifici orientat en la seva façana principal cap al SE. És en aquesta banda i en la de llevant on hi ha les obertures més destacades. Aquestes són ben distribuïdes en el pla de façana, conservant part de la seva estructura en fusta original. Per altra banda, es conserva alguna finestra amb marcs i llindes de pedra polida. La teulada és a dues aigües amb carener perpendicular a la façana principal. Els carreus són de mides més grosses de l'habitual en aquest tipus de construccions, units amb morter i parcialment arrebossats. El basament de tot el conjunt es fa sobre roca natural que li dona un sobrealçat damunt del terreny. A la part posterior es conserva parcialment una construcció semicircular adossada que podria haver estat un dipòsit o cisterna.
A tocar de l'edifici, a la seva part NE, hi ha restes del que havia estat la pallissa de la casa, en l'actualitat esfondrada i amb evidents signes d'haver estat reutilitzada, amb anterioritat a la seva caiguda, amb usos no originals que podrien accelerat el seu deteriorament.

## Història

El lloc de Miralles és documentat des de l'any 898, per tant un dels més antics del terme municipal. Malgrat estar documentada la presència d'una antiga església romànica, en l'actualitat no es conserva cap resta d'aquesta. Pel que fa a l'actual casa, hereva d'antigues construccions, amb notables modificacions i ampliacions, cal datar-la com una obra no gaire tardana, situant-se la seva edificació, com a màxim a finals del segle xviii o primers anys del XIX.

## Referències

* 1 2 3 «Miralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Monestir de San Giorgio

El Monestir de San Giorgio era un monestir benedictí de Venècia, Itàlia, a l'illa de San Giorgio Maggiore. Està al costat de la basílica de San Giorgio Maggiore, que havia format part de la comunitat monàstica i actualment serveix com a seu de la fundació Cini.
El refectori del convent va ser el lloc on Paolo Veronese va pintar Les noces de Canà, obra finalitzada el 1562 i ubicada a la paret del fons, sobre la taula de l’abat. El quadre fou retirat per l'exercit revolucionari francès el 1797 i enviat a París. Actualment s’exhibeix al Museu del Louvre.

## Celebració del conclave de 1799–1800

El conclave de 1799–1800 que se celebrà a la mort de Pius VI, tingué lloc al monestir. Si bé els conclaves se celebraven normalment a Roma, el 1799 la ciutat eterna i mitja Itàlia estava ocupada per l'exercit revolucionari francès, la qual cosa havia produït una veritable diàspora dels cardenals que havien trobat refugi en altres parts d’Itàlia. La ciutat de Venècia estava sota el domini de l'Arxiducat d'Àustria, la qual cosa atorgava seguretat als membres del Col·legi Cardenalici assistents; el fet d’estar instal·lats en una illa els proporcionava un retir amb el nivell adient de privacitat. Els dormitoris i el refectori eren unes instal·lacions correctes per allotjar als cardenals durant les seves deliberacions.
El 14 de març de 1800 Barnaba Chiaramonti, bisbe d'Imola, fou escollit unànimement com a papa, amb el nom de Pius VII. La cort papal sol·licità a l'ajuntament de Venècia l'ús de la basílica de Sant Marc per celebrar la cerimònia de la coronació. Però com que Pius VII no havia estat en el conclave el candidat recolzat per Francesc II, emperador del Sacre Imperi Romanogermànic i senyor de Venècia, la petició fou rebutjada. El millor substitut que es trobà fou la capella del monestir on s’havia celebrat el conclave, la basílica de San Giorgio Maggiore.

## Referències

* ↑ S. Vianello (Un cura di) Le chiese di Venezia. Electa, 1993 ISBN 88-435-4048-3
* ↑ Saltzman, 2021, p. 46.
* ↑ Gaiani, 2021, p. 42.
* ↑ Gaiani, 2021, p. 54.

## Bibliografia

* Gaiani, Ambrogio A. To Kidnap a Pope. Napoleon and Pius VII (en anglès). New Haven: Yale University Press, 2021. ISBN 978-0-300251333.
* Saltzman, Cynthia. Plunder. Napoleon's Theft of Veronese's Feast (en anglès). Nova York: Farrat, Straus and Giroux, 2021. ISBN 978-0-374-21903-1.
# Museo de Historia del Arte

El Museo de Historia del Arte (en català: Museu d'Història de l'Art, acrònim MuHAR) és un museu uruguaià didàctic que exhibeix peces originals i rèpliques. Està situat en 18 de juliol de 1326, (cantonada carrer Ejido), sector oest de l'Edifici de la Intendència de Montevideo. L'horari de visita és de dimarts a diumenge de 12:00 a 17:30. De desembre a març funciona en horari d'estiu de 13:30 a 19:00. Tancat els dilluns i festius. Com la majoria dels museus de l'Uruguai és d'entrada gratuïta.
A les seves sales permanents s'exposen obres representatives de diferents cultures i regions, inclou nombrosos calcs d'art egipci, grec i romà.
Es poden apreciar en exposició permanent calcs en guix de la Victòria alada de Samotràcia, el Discòbol, la Venus de Milo, Nefertiti i destacades obres de l'art universal, molts ells són "primeres còpies" preses directament dels originals que es troben dispersos en importants museus de tot el món.

## Referències

* ↑ Intendencia de Montevideo. «Museo de Historia del Arte: Servicios». [Consulta: 4 juny 2021].
* ↑ El País. «Exhiben réplicas del Louvre», 13-03-2009. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 4 juny 2021].

## Enllaços externs

* «Museo de Historia del Arte (MuHAR)» (en castellà). [Consulta: 7 juliol 2021].
# Muhàmmad IV

Muhàmmad IV o Muhammad IV és el nom dels següents personatges:
* Muhammad IV ben Ismail, rei musulmà de la dinastia nassarita de Granada (1235-?)
* Muhammad IV al-Mustansir, emir hàfsida successor del seu avi Abu-Faris el 1434
* Muhammad IV al-Hadi (Tunis, 1855 - Palau de Dermech, 1906), bei de Tunis de la dinastia husaynita de Tunísia (1902 -1906)
# Molinicos

Molinicos és un municipi de la província d'Albacete a la comunitat de Castella la Manxa (Espanya). Comprèn les pedanies de Los Alejos, La Alfera, Las Ánimas, Cañada de Morote, Cañada de Provencio, Los Collados, Fuente-Carrasca, Fuente-Higuera, Las Hoyas, Mesones, El Pardal, Pinilla, Quejigal, Torre-Pedro, La Vegallera.

## Municipis fronterers

* Al nord: Paterna del Madera, Bogarra, i Ayna.
* A l'est: Elche de la Sierra.
* Al sud: Yeste.
* A l'oest: Riópar.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2006 |
| 2.061 | 2.743 | 3.431 | 3.867 | 4.086 | 4.989 | 3.179 | 2.601 | 2.084 | 1.613 | 1.288 | 1.139 |
# Molinet d'àncora

El molinet d'àncora o gigre d'àncora és un cabrestant d'eix horitzontal utilitzat en els vaixells per hissar l'àncora.

## Descripció

Un gigre d'àncora és un tipus de gigre que sosté la cadena d'àncora o el cable d'acer en vaixells que s'utilitza per a recuperar i baixar l'àncora. Una cadena d'àncora normalment implica l'ús d'una roda nidificada per obtenir una adherència en els enllaços de la cadena. El gigre d'àncora està equipat amb un fre de banda per mantenir tensa la cadena i per aturar-ne l'acceleració durant la caiguda de l'àncora. Els gigres col·locats a la safata sovint també estan equipats amb un cap solt. Això permet creuar les cadenes abans de l'amarratge, després del qual s'inverteixen
En els vaixells de vela vells i tradicionals, un gigre d'àncora solia ser operat a mà. Més tard es va utilitzar una unitat de vapor. Amb el temps, la majoria dels gigres d'àncora s'ha anat substituint cada vegada més pels elèctrics o impulsats hidràulicament, tot i que en vaixells de plaer encara s'utilitzen gigres de mà .

## Funcionament

El molinet sol trobar-se a la proa, per sobre de l'armari de la cadena. El seu funcionament pot ser manual, hidràulic, elèctric o a vapor. La corona que s'adapta a la dimensió de la cadena de l'àncora i que s'utilitza per fer-la girar s'anomena corona de barbotin. Els elements exteriors que s'utilitzen per fer encaixar les baules s'anomenen ninots, els altres elements genèrics quan existeixen s'anomenen simplement rodets.
Els rodets dentats poden estar o no agafats a l'eix de tracció del molinet, també disposen d'un sistema de fre mecànic propi.
Per evitar que la cadena faci més de les tres quartes parts d'un gir sobre les rodes dentades, s'afegeix una part anomenada 'llengua de bou', que condueix la cadena si és necessari.
Davant del molinet hi ha dos taps de cadena, que permeten eliminar la tensió de la cadena sobre el molinet un cop que el vaixell es troba ancorat.

## Galeria d'imatges

* Molinet d'àncora de cable
* Cadenes des del molinet fins als arbres
* Entre el molinet (esquerra) i els taps (dreta)
* Llotja de vent amb rodets en un portacontenidors

## Referències

* ↑ «Molinet d'àncora». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Nautical Knots Illustrated. McGraw-Hill Professional, 31 gener 2002, p. 73–. ISBN 978-0-07-138797-2 [Consulta: 15 gener 2012].

## Bibliografia

* Arctander, Erik H. «Battery-powered winches». Popular Science, 01-05-1995, pàg. 103–105.

## Vegeu també

* Cabrestant
* Gigre (cabrestant d'eix vertical)
* Corona de barbotin

## Enllaços externs

* anchor-windlasses
# Molinges

Molinges és un municipi francès del departament del Jura i la regió de Borgonya - Franc Comtat.
# Muhsinzade Abdullah Paixà

Abd Al·lah Paixà Muhsin-Zade Txelebi, en turc Muhsinzade Abdullah Paşa (?-1749) fou un home d'estat, gran visir i general otomà fill de Muhsin Celebi, d'una família de mercaders d'Alep.
Va ocupar diversos càrrecs a l'administració i va esdevenir gendre del gran visir Çorlulu Damat Ali Paşa (1707-1710) gaudint llavors del favor de la cort. El 1714 fou enviat a Egipte a causa de la revolta de Kaytas Beg i va aconseguir de sotmetre al rebel i enviar el seu cap a La Porta (el govern otomà). Entre 1715 i 1737 va ocupar altres llocs a l'administració i militars: defterdar de Morea, muhafiz de Lepant (turc: Aynebathi), cap dels kapudji amb rang de paixà, cap de la cancelleria imperial (mishandj), agha dels geníssers, beylerbey de Vidin, beylerbey de Rumèlia, beylerbey de Bòsnia, i serasker de les tropes a Bender. Ocupava aquesta darrer càrrec quan Rússia va envair Crimea (1736) i Àustria amenaçava intervenir als principats danubians, i les converses de Miemirov a Polònia no van reeixir, i en aquest context fou cridat pel soldà Mahmut I al lloc de gran visir (3 d'agost de 1737). Va prendre la direcció de la guerra però no va obtenir els èxits esperats i als quatre mesos fou cridat a Istanbul i destituït; el seu lloc l'ocupà Yeğen Mehmed Paşa (19 de desembre de 1737).
Encara més tard va ser comandant d'alguna fortalesa i governador d'alguna província fins que va morir la primavera del 1749 a Trikala a Tessàlia. El seu fill Muhsinzade Mehmed Paşa va signar el Tractat de Küçük Kaynarca el 1774.

## Bibliografia

* Rossi, E. «ʿAbd Allāh Pas̲h̲a». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 15 de maig de 2016.
Gran visir otomà :
# Màlic II

Màlic II (àrab: مالك, Mālik), fill d'Aretes IV Filopàter, fou rei dels nabateus del 40 al 70. Fou també espòs de la reina Shaqilat II. Va fer de Bosra, amb el seu fill i successor Rabbel II, la segona capital del regne.
Segons alguns erudits el poder dels nabateus va decaure durant el seu regnat i va perdre el control de Damasc, mentre que altres mostren l'evidència que el control formal de Damasc per part dels nabateus durant els anys 34 a 40 era feble o inexistent, d'altra part Gerd Lüdemann afirma que «el control mai va existir» entre el 37 i el 39 i Peter Alpass afirma «no sembla probable que els romans estiguessin disposats a cedir el control d'un centre important a un rei nabateu» i la referència de Pau a un etnarca era la «del funcionari de control d'una comunitat nabatea a Damasc, i no a la ciutat en el seu conjunt».
Els romans havien desviat les rutes de comerç marítim de les espècies i perfum a Egipte. Com que Roma era molt potent, Màlic va cooperar. Al 66 es va produir una revolta a la Judea romana. Màlic va enviar 5.000 genets i 1.000 d'infanteria per ajudar Tit a aixafar la rebel·lió. Va morir l'any 70.
Màlic II va encunyar moltes monedes de plata i bronze que el mostren portant una corona de llorer; també apareix en les seves monedes el bust de la seva esposa Shaqilat II amb el títol de "germana de rei, reina dels nabateus".

## Notes

* ↑ Hom pot trobar la grafia Malikhô.
* 1 2 Christian Augé et Jean-Marie Dentzer, Pétra, la cité des caravanes, Gallimard, 1999.
* ↑ Riesner, Rainer (1998) Paul's Early Period Wm. B. Eerdmans Publishing, 1998 pg 81-82
* ↑ Gerd Ludemann (2002) Paul: The Founder of Christianity pg 38
* ↑ Alpass, Peter (2013) The Religious Life of Nabataea BRILL pg 175
* ↑ Jane Taylor: Petra And the Lost Kingdom of the Nabataeans. I. B. Tauris 2001, ISBN 1860645089, p. 73 (online copy, p. 73, a Google Books)
* ↑ Juifs et Nabatéens, les monarchies ethniques du Proche-Orient hellénistique et romain, PUR, 2013, p. 261..

## Referències

* Jane Taylor: Petra And the Lost Kingdom of the Nabataeans. I. B. Tauris 2001, ISBN 1860645089, p. 73 (online copy, p. 73, a Google Books)
* Maria Giulia Amadasi, Eugenia Equini Schneider: Petra. University of Chicago Press 2002, ISBN 0226311252, p. 40, 94, 166, 168, 170 (online copy, p. 168, a Google Books)
# Màlic I

Màlic I (àrab: مالك, Mālik) fou rei dels nabateus vers el 50 aC quan va succeir a Obodes II. Era rei quan Herodes el Gran fou expulsat de Judea per la invasió dels parts el 40 aC i es va refugiar a les seves terres, i tot i que devia alguns favors a la família, va refusar de rebre'l. El 32 aC, ja amb Herodes al tron, va esclatar la guerra amb els nabateus quan Màlic va refusar pagar el tribut que Marc Antoni havia fixat a favor de l'Egipte de Cleòpatra (Herodes fou enviat contra Màlic per Marc Antoni per aconseguir el tribut per la força) i la guerra va seguir dos anys que en general es poden considerar favorables al rei jueu (30 aC). Va morir el 28 aC i el va succeir Obodes III.

## Referències

* ↑ The Nabatean Kings Arxivat 2018-05-19 a Wayback Machine. a The Jewish Library
* ↑ Nabataea.net
* ↑ Juifs et Nabatéens, Les monarchies ethniques du Proche-Orient hellénistique et romain, PUR, 2013, p. 188 et p. 267..
# Muntanyeta de Sant Miquel

La Muntanyeta de Sant Miquel, és un xicotet puig de calcària de 54m d'altura, apèndix semi-aïllat de la muntanya del Rabat situat al sud-oest del terme municipal de l'Alqueria de la Comtessa, en la partida alqueriana del Rabat i fitant amb el terme municipal de Rafelcofer. Al seu cim es troba un ermita dedicada a Sant Miquel Arcàngel.
Tant l'Ermita de Sant Miquel, com la muntanyeta, està situada en el terme de l'Alqueria de la Comtessa però és propietat de la parròquia de la Font d'en Carròs. D'arquitectura d'estil gòtic del segle xvi, està edificada sobre una anterior. Al seu cim hi ha restes d'una vil·la romana. Molt a prop de la Muntanyeta de Sant Miquel i les faldes del Rabat, s'han trobat alguns punts de concentració de material ceràmic íber -sembla una àrea marginal respecte al nucli original, situat al cim de la muntanya del Rabat-, pertanyents als segles II i I abans de Crist.
La seua situació estratègica al mig de la planura costanera i al costat del Camí vell de Xàtiva, que duïa de la ciutat romana de Saetabis (Xàtiva) fins al port de Diànium (Dénia), eix de comunicació d'època ibèrica, la convertixen en un punt destacat per a la implantació humana a la baixa època ibèrica i evolució als inicis de la Romanització. D'altra banda, la troballa al segle xix de dos esteles funeràries amb inscripció llatina en terme de Rafelcofer, situades al segle i, es relaciona amb la probable existència d'una necròpolis alt imperial, a prop de la muntanyeta de Sant Miquel i als voltants del Camí vell de Xàtiva.
L'existència d'una vil·la rústica alt imperial a la muntanyeta de Sant Miquel, es demostren amb unes excavacions realitzades al segle xix, que van desenterrar restes arquitectòniques monumentals (capitells i fusts de columna) i variades peces numismàtiques i ceràmiques. El jaciment es troba parcialment destrossat des d'antic per l'edifici de l'ermita de Sant Miquel. Els materials arqueològics són molt variats, la vaixella de taula importada del nord d'Itàlia (Arezzo) i del sud de França (La Graufesenque), i la vaixella de cuina de procedència africana, assenyalen dos dates que delimiten la curta vida del jaciment: el 30-25 abans de Crist i el 60-70 de l'Era cristiana.
L'activitat econòmica fonamental era l'explotació agrícola (cultiu d'oliveres, blat i vinya), si bé derivaria a altres tasques complementàries de tipus industrial (producció d'àmfores, etc.) per a la comercialització dels productes. és un jaciment clau per a l'estudi dels inicis de la romanització a la comarca de la Safor.
# Mélnitxnoie (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Mélnitxnoie».
Mélnitxnoie (en rus: Мельничное) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 615 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Myoxocephalus yesoensis

Myoxocephalus yesoensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Tilesius W. G. von, 1811. Piscium Camtschaticorum descriptiones et icones. Mem. Acad. Imp. Sci. St. Petersb. v. 3. 225-285.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
# Namdhari

El Namdhari és un moviment religiós que es va formar a partir del sikhisme, una de les majors religions de l'Índia, i la novena, quant a nombre de creients del món. Els seguidors del namdharisme són anomenats namdharis. Malgrat que ells mateixos es consideren sikhs, no són acceptats per la comunitat sikh ortodoxa.

## Història

El moviment namdhari va ser fundat en el segle xix per Baba Balak Singh i els seus devots. La doctrina estipula idees estrictes quant al règim alimentari, prohibint per exemple el consum de carns.
Els namdharis tenen com a creença que el seu darrer líder es troba actualment viu i es presentarà de nou.
Les persones que professen aquesta religió porten un turbant de color blanc i la utilització de collarets de comptes de llanes amb 108 nusos.
Els registres de l'Índia britànica enumeren les activitats extremistes dels sikhs namdharis durant la dècada de 1870. Mentre estaven a vegades aclamats com a moviment de resistència, les seves activitats van incloure atacs amb defuncions d'alguns líders musulmans en Amritsar i Ludhiana en 1871. Un grup de 66 sikhs namdharis van ser assassinats en 1872 per protestar contra els britànics. Actualment, existeix un monument en honor seu a Namdhari Shidi Smarg Malerkotla en el Panjab indi.

## Vegeu també

* Sikhisme.
* Hinduisme.

## Referències

* ↑ «Definición de Namdharist», 01-11-2007. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «Movimiento Namdhari». [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ The Asiatic review, Volumen 15 per East India Association (Londres, Anglaterra) página 275 the Namdhari, an extremist Sikh sect, not being found north or west
* ↑ Henry Schwarz; Sangeeta Ray John Wiley & Sons. A companion to postcolonial studies (en anglès), 2004, p. 261–. ISBN 978-0-631-20663-7.
* ↑ Singh, Bajinder Pal, 2005.

## Bibliografia

* Francisco Díez de Velasco: Introducció a la història de les religions. [1995]. Madrid: Trotta (tercera edició revisada i augmentada), 2002. ISBN 978-84-8164-564-4.
* Pániker, Agustín (1959-): Els sikhs: història, identitat i religió. Barcelona: Kairós, 2007. ISBN 978-84-7245-654-9.
# Mussolet de Hoskins

El mussolet de Hoskins (Glaucidium hoskinsi) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos del sud de Baixa Califòrnia.El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet de Hoskins». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 252. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Baja Pygmy-owl. Glaucidium hoskinsii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].