OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agència de Notícies Hawar

Agència de Notícies Hawar, abreujada generalment com ANHA (àrab: وكالة أنباء هاوار) és una agencia de notícies kurda en línia localitzada a Al-Hasakah, Síria. En els seus inicis, l'agència de notícies va començar informant en àrab, però al llarg del temps ha anat ampliant el seu repertori de llengües fins a arribar a la xifra de 6 (kurd, àrab, turc, rus, anglès i castellà). Hawar ha servit de referència centenars de vegades per altres proveïdors de notícies i milers de vegades en les xarxes socials.
La propietat de l'agència de notícies Hawar es manté en l'anonimat. El nom del domini del lloc web va ser registrat per primera vegada l'agost de 2012.
El regulador de telecomunicacions de Turquia va bloquejar l'accés a diverses agències de notícies el juliol de 2015. El que va ser descrit com una acció antiterrorista, altres portals de notícies de dins i fora de Turquia van ser prohibits i bloquejats, entre d'altres Rudaw, l'agència de notícies Dicle i Özgür Gundem.

## Referències

* ↑ «Contact | ANHA». Arxivat de l'original el 2018-02-23. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «Hawarnews.com Traffic, Demographics and Competitors - Alexa» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-03-02. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «وكالة أنباء هاوار» (en àrab), 20-02-2013. Arxivat de l'original el 2013-02-20. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «"hawar news" -site:hawarnews.com - Cerca amb Google» (en català). [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «site:facebook.com hawarnews.com - Cerca amb Google» (en anglès). [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «Domain hawarnews.com - whois domain information, history records database». Arxivat de l'original el 3 de gener 2017. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ «Turkish authorities block access to news websites». [Consulta: 3 gener 2017].
# Allerborn

Allerborn (en luxemburguès: Allerbuer; en alemany: Allerborn) és una vila de la comuna de Wincrange, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 51 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Allerborn té restes de mineria que va ser gairebé completament destruïda durant la Segona Guerra Mundial. Aquestes ruïnes es poden descobrir per un viarany que uneix Longvilly (Bèlgica) amb Allerborn.

## Referències

* ↑ «Allerborn». [Consulta: 23 setembre 2015].
# Aleksandr Kólobnev

Aleksandr Vassilievitx Kólobnev (rus: Алекса́ндр Васи́льевич Колобнев) (Vyska, 4 de maig de 1981) és un ciclista rus, professional des del 2002.
En el seu palmarès destaquen dues segones posicions al Campionat del Món de ciclisme en ruta, el 2007 i 2009 i la medalla de bronze als Jocs Olímpics de Pequín. En un primer moment finalitzà la cursa en quarta posició, però mesos després, el 28 d'abril de 2009 la premsa italiana anuncià que Davide Rebellin, segon de la cursa, havia estat un dels sis esportistes que havien donat positiu per EPO-CERA en un control antidopatge durant els Jocs Olímpics de Pequín. Això li comportarà la pèrdua de la medalla de plata que havia guanyat, la qual anà a parar a mans del suís Fabian Cancellara i que la de bronze anés a mans seves.
En el Tour de França de 2011 donà positiu en un control antidopatge realitzat el 6 de juliol de 2011 per hidroclorotiazida, un producte amb propietats diurètiques i que serveix per emmascarar altres productes.

## Palmarès

* 1999
** 1r al Giro della Lunigiana
* 2001
** 1r al Gran Premi de Poggiana
** 1r al Giro del Canavese
** 1r al Trofeu Sportivi di Briga
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Settimana internazionale di Coppi e Bartali
* 2004
** Campió de Rússia en ruta
* 2006
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat Valenciana
* 2007
** 1r a la Monte Paschi Eroica
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
** 2n al Campionat del món de ciclisme en ruta
* 2008
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Pequín en la cursa en ruta
* 2009
** Medalla de plata al Campionat del món de ciclisme en ruta
* 2010
** Campió de Rússia en ruta
* 2013
** Vencedor d'una etapa del Tour de Valònia

### Resultats al Tour de França

* 2010. 65è de la classificació general
* 2011. Exclòs per dopatge (10a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 21è de la classificació general
* 2006. 71è de la classificació general
* 2007. Abandona (12a etapa)
* 2016. 73è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. 54è de la classificació general
* 2007. 51è de la classificació general
* 2008. 40è de la classificació general
* 2009. 31è de la classificació general
* 2010. 29è de la classificació general
* 2014. 40è de la classificació general

## Referències

* ↑ 1, 2 Arxivat 2017-10-31 a Wayback Machine.
* ↑ Dopage - Rebellin annoncé positif Arxivat 2009-06-23 a Wayback Machine. a lequipe.fr (28 d'abril de 2009) (francès)
* ↑ Dopage: le cycliste italien Davide Rebellin positif aux Jeux de Pékin Arxivat 2013-08-11 a Wayback Machine. a LePoint.fr (19 d'abril de 2009)
* ↑ CICLISMO | dopaje : El COI obliga a Rebellin a devolver la medalla de plata lograda en Pekín 08 a As.com (17 de novembre de 2009) (castellà)
* ↑ Kolobnev da positivo en el Tour a marca.com (11 de juliol de 2011) (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Aleksandr Kólobnev a sitiodeciclismo.net
* Fitxa d'Aleksandr Kólobnev a procyclingstats.com
# Albert Antoni de Schwarzburg-Rudolstadt

Albert Antoni de Schwarzburg-Rudolstadt (en alemany Albrecht Anton von Schwarzburg-Rudolstadt) va néixer a Rudolstadt (Alemanya) el 14 de novembre de 1641 i va morir a la mateixa ciutat el 15 de desembre de 1710. Era una noble alemany fill del comte Lluís Gunther I (1581-1646) i d'Emília d'Oldenburg-Delmenhorst (1614-1670)
Com era habitual en l'època, per a completar la seva formació va ser enviat durant una temporada a la cort de Lluís XIV de França. En morir el seu pare, el 1646, quan ell només tenia 6 anys, la seva mare va haver d'ocupar-se de la regència del comtat fins a la seva majoria d'edat, el 1662. El 1706 va ser nomenat Comissari imperial per l'emperador Josep I, amb l'assignació de les rendes de les ciutats de Mühlhausen i Goslar. El 1697 l'emperador li va concedir el rang de príncep de l'imperi, i el comtat de Schwarzburg-Rudolstadt esdevingué un principat, és a dir un Estat sobirà. Amb tot, la distinció no va arribar a ostentar-la mai, degut a la seva profunda religiositat que l'impulsava a la modèstia, especialment després de la mort de la seva germana Ludmilla Elisabet. El títol de príncep, doncs, l'assumí el seu fill Lluís Frederic.
Amic i promotor de la ciència, i inspirat pel seu esperit religiós, va estendre arreu del país nombroses iniciatives benèfiques per tal que molta gent pogués accedir-hi.

## Matrimoni i fills

El 7 de juliol de 1665 es va casar amb la comtessa Emília Juliana de Barby-Mühlingen (1637-1706), filla de comte Albert Frederic (1597-1641) i de Sofia Úrsula d'Oldenburg (1601-1642). Fruit d'aquest matrimoni en nasqué Lluís Frederic I de Schwarzburg-Rudolstadt (1667-1718), casat amb Anna Sofia de Saxònia-Gotha-Altenburg (1670-1728).

## Bibliografia

* Bernhard Anemüller: Albert Anton, Graf von Schwarzburg-Rudolstadt. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 1, Duncker & Humblot, Leipzig 1875, S. 205.
# Alexio I del Congo

Alexio I del Congo ( - 1793) Alexio I Mpanzu a Mbandu va ser awenekongo (governant titular) del regne del Congo del 1791 al 1793. Sembla que va ser successor de José I o d'Álvaro XII. El seu regnat fou breu. El 17 de març de 1792 el governador de l'Àfrica Occidental Portuguesa Manuel de Almeida e Vasconcelos va rebre a Luanda una ambaixada d'Alexio I, qui li va demanar un frare caputxí per fer-se coronar. El governador li va enviar al frare Raimondo di Dicomano qui va ser rebut pel rei, però aquest va morir poc després i fou substituït per Joaquin I del Kongo.

## Referències

* ↑ (anglès) John K. Thorton « Mbanza Kongo/Sao Salvador Kongo's Holy City » dans: David M. Andreson & Richard Rathbone Africa's Uban Past James Currey Ltd Oxford ISBN 9780852557617 p. 73-78.
# Almir de Souza Fraga

Almir de Souza Fraga, conegut com a Almir, (Porto Alegre, Brasil, 26 de març de 1969) és un futbolista brasiler que disputà cinc partits amb la selecció del Brasil.
Estadístiques amb la Selecció de Brasil :
| Anys | Partits | Gols |
| 1990 | 1 | 0 |
| 1991 | 1 | 0 |
| 1992 | 0 | 0 |
| 1993 | 3 | 0 |
| Total | 5 | 0 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Ambleville

«Ambleville» té aquests significats:
* Ambleville (Charente), comuna francesa de Charente
* Ambleville (Val-d'Oise), comuna francesa de la Val-d'Oise
# Ambaixada romana (Numídia, 210 aC)

El Llegat romà va enviar una ambaixada romana a Numídia el 210 aC.
Les ambaixades estaven formades per un grup d'ambaixadors i tenien per missió portar missatges del Senat a estats estrangers. El seu nomenament era considerat un gran honor i només es concedia a homes il·lustres.
El senat romà va enviar tres diplomàtics al rei Sifax de Numídia el 210 aC, estava formada per:
* Luci Genuci
* Publi Peteli
* Publi Popil·li.

## Referències

* ↑ Livi 27, 4. (llatí)
# Alessandro Bonci

Alessandro Bonci (Cesena, Romanya, 10 de febrer de 1870 - Viserba, Rímini, 10 d'agost de 1940) fou un tenor italià conegut internacionalment per la seva associació amb el repertori del belcanto. Va cantar en molts teatres famosos, incloent el Metropolitan Opera de Nova York, La Scala de Milà, al Covent Garden de Londres i al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
Alessandro Bonci va debutar a Parma el 1896, cantant el paper de Fenton a Falstaff de Verdi al Teatre Regio. Abans del final de la seva primera temporada va ser contractat per cantar a La Scala de Milà, on va debutar a I Puritani de Bellini. Van seguir altres actuacions per Europa, que inclogueren el Covent Garden el 1900, escenari en el qual hi tornà el 1903 i 1907-08. Durant diverses temporades va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. El 3 de desembre de 1906, va fer el seu debut americà amb la Companyia d'Òpera de Manhattan, a Nova York, de nou amb l'òpera I Puritani. Va estar dues temporades amb l'empresa, convertint-se en un competidor popular d'Enrico Caruso, que era el principal rival a la Metropolitan Opera. Bonci es va unir a la Metropolitan Opera el 1908 i, el 1914, a l'Òpera de Chicago. També va realitzar una gira transcontinental dels Estats Units el 1910-11, oferint recitals de cançons.
Bonci va servir en l'exèrcit italià durant la Primera Guerra Mundial, després que la fi del conflicte va tornar a Amèrica per tres temporades. Va aparèixer de nou a la Metropolitan Opera, i va cantar a Chicago la temporada 1920-21. El 1922 i 1923 es va exercir com a tenor principal del Teatre Costanzi de Roma i va realitzar classes magistrals als Estats Units l'any següent. Després de 1925, Bonci va entrar en la jubilació parcial, dedicant-se principalment a l'ensenyament a Milà on entre d'altres alumnes tingué a Jacques Stückgold. Va morir a Viserba, Rimini, el 1940, a l'edat de 70 anys.

## Referències

* David Ewen, Encyclopedia of the Opera: New Enlarged Edition, New York; Hill and Wang, 1963.
* Michael Scott, The Record of Singing, London; Duckworth, 1977.
* J.B. Steane, The Grand Tradition, London; Duckworth, 1974.
* Harold Rosenthal and John Warrack, The Concise Oxford Dictionary of Opera (Second Edition); Oxford University Press, 1980.
# Alone

«Alone» té aquests significats:
* Biografia: Hernán Díaz Arrieta «Alone», crític literari xilè
* Cinema: Alone (pel·lícula), film tailandès del 2007
* Música:
** Alone, àlbum de Modern Talking
** Alone, cançó de Bee Gees
** Alone, cançó de Heart
** Alone, cançó de Pearl Jam
* Toponímia: Alone, forma errònia d'Àl·lon o Al·ló, ciutat antiga equivalent a la Vila Joiosa
Viccionari
# Alfonso Pérez Gómez-Nieva

Alfonso Pérez Gómez-Nieva (Madrid, 19 de maig de 1859 - Badajoz, 24 de desembre de 1931) fou un escriptor i polític espanyol.

## Biografia

Va estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat de Madrid i va treballar com a funcionari al Ministeri d'Instrucció Pública, on arribaria a detenir el càrrec de cap del Negociat d'Instituts Generals i Tècnics. També assoliria el càrrec de subsecretari, cosa que li va permetre exercir de Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts dos cops, tot i que de manera ocasional, durant el directori militar de Primo de Rivera: del 17 de setembre al 21 de desembre de 1923, com a funcionari habilitat; i del 5 d'agost al 24 del mateix mes de 1925, com a interí durant l'absència del titular.
Tanmateix, la seva veritable afició era la literatura. Va col·laborar a Revista de España, La Ilustración Española y Americana, El Imparcial, El Liberal, El Heraldo de Madrid, ABC i Blanco y Negro, signant també com a Alfonso Pérez-Nieva. Va escriure poesies, articles de premsa, notes de viatges i relats. La seva obra reflecteix un naturalisme cristià.

## Obres

* Esperanza y caridad (1885)
* El alma dormida (1889)
* El señor Carrascas (1889)
* Ágata (1897)
* El buen sentido (1905)
* La dulce obscuridad (1907)
* La alemanita (1914)
* El paje de la duquesa (1923)
* El juez, el duque y la comedianta (1931)
* La romántica (1892)
* Por Levante (1892)
* Un viaje a Asturias pasando por León (1895)
* Por la Montaña (1896)
* Por las Rías Bajas (1900)
* Viajando por Europa (1911)

## Referències

* ↑ Avilés y Salinas en 1894, según Alfonso Pérez Nieva
Càrrecs públics :
| Precedit per: Joaquim Salvatella i Gisbert | Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts 1923 | Succeït per: Francisco Javier García de Leániz Arias de Quiroga |
# Alfonso Pérez Guerra

Alfonso Pérez Guerra (Chantada, província de Lugo, 1 de març de 1934) és un arquitecte gallec establert a Barcelona.

## Biografia

En 1962 es llicencià en arquitectura a la Universitat de Barcelona, doctorant-se en 1966. El 1977 es diplomà en gestió d'empreses i de tecnologia pel Massachusetts Institute of Technology (EUA) (1977). Té el seu propi estudi d'arquitectura i ha estat catedràtic de la Universitat Politècnica de Catalunya. El 1976 fou nomenat president nacional de l'Asociación Espanola de Prevención y Seguridad (AEPS) i el 1979 vicepresident de la Federació Internacional d'Associacions d'Especialistes de la Seguretat i Higiene del Treball (FAS).
Com a arquitecte és autor de diversos projectes com la Clínica Teknon (1972). l'Hotel Sant Jordi de Calella, les oficines de Central Roca Sanitario i Seguros Santa Lucía, l'Edifici Espiau de Sevilla i el Pla General d'Ordenació Urbana de Burela (província de Lugo).
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 fou elegit diputat per la circumscripció de Barcelona dins les files de Centristes de Catalunya-UCD. De 1980 a 1984 fou membre de les diferents comissions del Parlament de Catalunya: Comissió de Política Territorial, Comissió d'investigació sobre la central nuclear d'Ascó, Comissió de Drets Humans i de la Comissió d'investigació sobre els recents incendis forestals de Catalunya.

## Obres

* Aplicaciones constructivas (1966)
* Seguridad en el trabajo de construcción de edificios (1969)
* El proceso de creación arquitectònica (1980)
* La esclavitud de los técnicos (1977)
* Planificación de la seguridad e higiene en el trabajo en construcción y conservación de edificios (1991)
* Planificación de la seguridad y salud en las obras de construcción (1998)

## Referències

* ↑ Currículum d'Alfonso Pérez Guerra Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine. a El Correo Gallego.
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 86
# Amplificador de baix soroll

Amplificador de baix soroll (LNA en anglès, Low Noise Amplifier) és un dispositiu electrònic encarregat d'elevar un nivell de senyal de molt baixa potència sense degradar la seva relació senyal-soroll. Aquesta relació senyal-soroll es mesura en decibels. També es pot utilitzar el concepte de rang dinàmic com a sinònim de relació senyal-soroll. Per a quantificar el nivell de soroll d'un sistema electrònic s'empra el paràmetre Factor o Figura de Soroll.

## Esquema de blocs funcionals

Es pot veure a la figura 2.
Senyal a la sortida = (Senyal a l'entrada) x Guany
Soroll a la sortida = (Soroll a l'entrada) X Guany + (Soroll propi del LNA)

## Aplicacions

Els amplificadors de baix soroll s'empren habitualment per a amplificar el baix senyal que rep l'antena d'un receptor de ràdio. Especialment en receptors de satèl·lit i telescopis de RF.

## Referències

* ↑ «Conceptes d'Amplificadors de baix soroll» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2016].
# Amador Rojas Aguinaco

Amador Rojas Aguinaco (Badalona, 20 de setembre de 1940) va ser un jugador de bàsquet català.
S'inicià en el món del bàsquet als 12 anys al Col·legi Maristes de Badalona, i es formaria al planter dels dos equips badalonins més potents del moment, el Círcol Catòlic i el Joventut. Entrà a formar part del club verd-i-negre la temporada 1956-57, amb 16 anys, i puja al primer equip amb només 17. Juga a la Penya fins a la temporada 1966-67, guanyant la primera lliga per al Joventut i trencant una ratxa de set lligues consecutives del Reial Madrid. Després jugaria a les ordres d'Antoni Serra al Mataró durant un espai de 3 anys, i sis més en un equip de Sant Adrià de Besòs, posant final a la seva carrera esportiva amb 36 anys. Va ser internacional dues vegades amb la selecció espanyola. Va estar seleccionat per Joaquín Hernández per anar als Jocs Mediterranis de Nàpols i pel Campionat d'Europa de Wroclaw, però en un entrenament de la selecció celebrat a Madrid va patir una caiguda i es va trencar un braç. També va ser membre de la junta directiva del Joventut durant el mandat de Jordi Parra.

## Referències

* ↑ «Amador Rojas Aguinaco». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Espín, Manuel. «AMADOR ROJAS: DEL “BRESSOL” BADALONES A LA ELITE» (en castellà). Mundo Deportivo, 03-11-1968. [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «57 años de selección» (en castellà). FEB. [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «Dimisión como consejero». Mundo Deportivo, 17-11-1995 [Consulta: 13 maig 2018].
# Amat de Remiremont

Amat de Remiremont o Aimat, en francès Amé o Aimé (Grenoble, ~560 - Remiremont, ~628) fou un monjo, fundador de l'abadia de Remiremont a l'actual departament dels Vosges). És venerat com a sant per unes confessions cristianes que accepten aquesta opció. No s'ha de confondre amb sant Amat de Sion, també monjo d'Agaunum i amb dies natalis (festa) el mateix dia 13 de setembre.

## Hagiografia

Nascut a Grenoble cap al 560, ingressà com a monjo a l'abadia d'Agaunum (Saint-Maurice (Valais)) el 581. El 614 se'n va anar amb Eustaci a Luxeuil i el 620 va fundar amb Romaric al mont Habend, després anomenat Saint-Mont, el monestir doble de Remiremont a la Lorena i del qual va ser el primer abat.
El monestir s'organitzà de manera que els monjos visquessin a la vall i les monges al cim de la muntanya. Seguia la regla del monestir d'Agaunum i la dels monestirs de l'Orde de Sant Columbà, i s'hi feia laus perennis o lloança perpètua.
Després d'una disputa, es reconcilia cap al 628 amb Eustaci de Luxeuil. Els últims anys de sa vida els va passar fent vida eremítica al fons d'una cova fins a la qual li portaven el menjar amb una corda. Va morir el 628.

## Veneració

Des del segle viii és venerat com a sant. El municipi de Saint-Amé porta el seu nom.
Segons una tradició catalana, sense fonament històric però arrelada fins fa poc al folklore català, Amat de Tortosa havia nascut a Tarragona i era fill de pares de Valls. De bona família, repartí la seva fortuna entre els pobres i marxà a predicar a terres de França, on va fer vida eremítica i on va fundar l'abadia de Remiremont.

## Referències

* 1 2 3 4 «Saint Aimé» (en francès). Església Catòlica de França. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ Cugnier, Gilles. Histoire du monastère de Luxeuil à travers ses abbés 590-1790 (en francès). Langres: D. Guéniot, 2003, p. 80. ISBN 2-87825-272-1.
* ↑ Amades, Joan. Costumari català. Vol. V, p. 100.
# Amat de Montecassino

Amat de Montecassino (Amatus Casinensis) (Salern, 1010 - Montecassino, 1090) fou un monjo benedictí de l'abadia de Montecassino conegut per les seves cròniques històriques de la seva època.
La seva Història dels normands (de la qual només ha sobreviscut la seva traducció francesa medieval, L'Istoire de li Normant), és una de les tres fonts primàries principals de la conquesta normanda del sud d'Itàlia. Les altres dues són les històries de Guillem de la Pulla i de Gaufred Malaterra. Amat descriu els normands des de la perspectiva de la seva abadia, un dels centres religiosos i culturals més importants d'Itàlia en aquell moment. La seva història és el relat més antic dels setges normands de Bari i Salern, la seva conquesta de Sicília, i de la carrera de Robert Guiscard i Ricard Drengot, així com de les reformes gregorianes vistes des del punt de vista papal.
Res no se sap amb certesa sobre Amat abans que es convertís en monjo. Possiblement d'haver nascut a Salern, Graham Loud suggereix que podria haver exercit com a bisbe de Paestum als anys 1050, abans de l'entrada al monestir. Va escriure sobretot mentre Desideri (més tard el papa Víctor III) governava com a abat. Abans de l'ascens de Desideri, la relació entre Montecassino i els normands de la zona havia estat antagònica. L'elecció de Desideri com a abat, però, va coincidir amb l'annexió de Càpua de Ricard Drengot, després de la qual Dregnot es va convertir en el protector i patró de l'abadia, que va afectar durament els escrits d'Amatat. El seu tractament extremadament negatiu de Gisulf II de Salern al llarg de la seva història pot indicar algunes hostilitats anteriors entre tots dos, i se sap que Gisulf va limitar el privilegi de l'església al voltant de Salern als anys 1050.

## Referències

* ↑ «Amat de Montecassino». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ L'Ystoire de li Normant et la chronique de Robert Viscart.

## Bibliografia

* Loud, Graham A (2000). The Age of Robert Guiscard: Southern Italy and the Norman Conquest. Harlow, UK: Pearson Education Limited
* Wolf, Kenneth Baxter (1995). The Normans and their Historians in Eleventh Century-Italy. Philadelphia: University of Pennsylvania Press
# Amat de Montsoriu

Amat de Montsoriu (segle X - 1025 $^{(Gregorià)}$) va ser un noble català de l'edat mitjana, vescomte de Girona.

## Orígens familiars

Era fill de Sunifred, de qui heretà el títol del vescomtat.
| 2. Sunifred | 2. Sunifred | 2. Sunifred | 2. Sunifred |
| | | | | 5. Jerosòlima Gudrielda | 5. Jerosòlima Gudrielda | 5. Jerosòlima Gudrielda | 5. Jerosòlima Gudrielda |
| | | | | | | | | 1. Amat de Montsoriu | 1. Amat de Montsoriu | 1. Amat de Montsoriu | 1. Amat de Montsoriu |
| | | | | | | | | | | | | 3. Aurúcia | 3. Aurúcia | 3. Aurúcia | 3. Aurúcia |

## Núpcies i descendents

Va tenir tres fills:
* Arbert de Montsoriu, qui heretà el vescomtat.
* Ermessenda de Montsoriu, qui es casà amb Guerau I de Cabrera, senyor de Cabrera.
* Sicardis de Montsoriu, qui es casà amb Umbert de Sesagudes, baró de Montseny.

## Referències

* ↑ «Amat de Montsoriu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Coll i Castanyer, Jaume «Els vescomtes de Girona». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol. 30, 1988, pàg. 39-98.
* ↑ Pons i Guri, Josep Maria «El castell de Montpalau. Pervivència de la jurisdicció d'un castell abandonat» (article). Acta historica et archaeologica mediaevalia, pàg. 526 [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ Mallorquí, Elvis «El terme de Lloret de Mar del segle xi al xviii: una aproximació cartogràfica». Quaderns de la Selva, 13, 2001, pàg. 67-82 [Consulta: 11 agost 2016].