OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Samuel Barrett

Samuel Alfred Barrett (Conway (Arkansas), 1879 - 1965) va ser un antropòleg i lingüista que va estudiar als amerindis dels Estats Units.

## Educació

Barrett va rebre els seus tres graus d'Universitat de Califòrnia a Berkeley: el primer el 1905, el segon el 1906 i un doctorat d'antropologia, fonètica i etnogeografia el 1908.

## Carrera

El sistema de Barrett de nomenar les llengües pomo va incloure set noms basats en termes geogràfics: pomo del nord-est, pomo del nord, pomo del sud, pomo de l'est, pomo central, pomo del sud-est, i pomo del sud-oest (ara més comunament conegut com a kashaya.) Aquesta nomenclatura ha estat criticat per suggerir que les diverses llengües pomo són dialectes d'una sola llengua, quan en realitat són mútuament inintel·ligibles, de manera que sós llengües diferents.
Barrett es va convertir en el director del Museu Públic de Milwaukee a Milwaukee.
El principal treball final de la seva vida va ser produir una sèrie de pel·lícules sobre els pobles del Nord de Califòrnia com els pomo, particularment els kashaya.

## Obres

* Barrett, Samuel Alfred. The Washo Indians, 1917 [Consulta: 24 agost 2012].

## Referències

* ↑ Berkeley, University of California. University of California chronicle. 10. University of California Press, 1908, p. 353.
* ↑ «American Indian Films Project Artifact Collections». Phoebe A. Hearst Museum of Anthropology. Arxivat de l'original el 2010-06-21. [Consulta: 29 setembre 2009].
* ↑ Barrett, Samuel. Frederick Ward Putnam. The Ethno-Geography of the Pomo and Neighboring Indians. 6. Berkeley: The University Press, 1908.
# Samuel Baxter McIlroy

Samuel Baxter McIlroy, conegut com a Sammy McIlroy, (Belfast, 2 d'agost de 1954) és un exfutbolista nord-irlandès, i posteriorment entrenador de futbol.

## Trajectòria

Va jugar al Manchester United FC entre 1971 i 1982. Va començar a la posició de davanter però a poc a poc va anar reculant la seva posició fins a la de centrecampista. Entre el 1982 i el 1989/90 defensà els colors de Stoke City, Örgryte IS de suècia, Manchester City, Bury FC i Preston North End.
Com internacional jugà amb Irlanda del Nord 88 cops, i marcà 5 gols. Jugà els Mundials de 1982, on Irlanda del Nord es classificà per la segona ronda en derrotar Espanya, i el de 1986, on fou el capità de l'equip.
Començà la seva tasca a la banqueta com a entrenador-jugador del Preston North End el 1991. Posteriorment dirigí al club Macclesfield Town al quan aconseguí ascendir a la Football League el 1997. També dirigí la selecció de futbol d'Irlanda del Nord durant tres anys, l'Stockport County, i el Morecambe.

## Estadístiques d'entrenador

| Equip | Nac. | De | A | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord |
| Equip | Nac. | De | A | PJ | PG | PP | PE | % |
| Northwich Victoria | | 1992 | 1993 | | | | | |
| Macclesfield Town | | 1993 | 2000 | | | | | |
| Irlanda del Nord | | 23 de febrer 2000 | 15 d'octubre 2003 | 28 | 4 | 17 | 7 | 14.28 |
| Stockport County | | 16 d'octubre 2003 | 25 de novembre 2004 | 58 | 14 | 26 | 18 | 24.13 |
| Morecambe | | 1 de maig 2006 | Present | 94 | 45 | 25 | 24 | 47.87 |

## Referències

* ↑ Matthews, Tony. The Encyclopaedia of Stoke City. Lion Press, 1994. ISBN 0-9524151-0-0.
* ↑ Stoke City 101 Golden Greats. Desert Islands Books, 2002. ISBN 1-874287554.
* ↑ «McIlroy, Sammy». National Football Teams. [Consulta: 9 abril 2013].

## Enllaços externs

* Bio al web del Manchester United
* Biografia Arxivat 2009-02-18 a Wayback Machine.
* Biografia
* Entrenador Arxivat 2007-10-01 a Wayback Machine.
# Saint-Mars

«Saint-Mars» té aquests significats:
* Saint-Mars-de-Coutais, municipi francès a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic
* Saint-Mars-de-Locquenay, municipi francès al departament del Sarthe
* Saint-Mars-d'Égrenne, municipi francès al departament de l'Orne
* Saint-Mars-d'Outillé, municipi francès al departament del Sarthe
* Saint-Mars-du-Désert (Loira Atlàntic), municipi francès a la regió de país del Loira, departament de Loira Atlàntic
* Saint-Mars-du-Désert (Mayenne), municipi francès al departament de Mayenne
* Saint-Mars-la-Brière, municipi francès al departament del Sarthe
* Saint-Mars-la-Jaille, municipi francès a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic
* Saint-Mars-la-Réorthe, municipi francès al departament de Vendée
* Saint-Mars-sous-Ballon, municipi francès al departament del Sarthe
* Saint-Mars-sur-la-Futaie, municipi francès al departament de Mayenne
* Saint-Mars-sur-Colmont, municipi francès al departament de Mayenne
* Saint-Mars-Vieux-Maisons, municipi francès al departament de Sena i Marne
* Cantó de Saint-Mars-la-Jaille, divisió administrativa francesa al departament de Loira Atlàntic
* Chalo-Saint-Mars municipi francès al departament de l'Essonne
# Sant Esteve de Moja

Sant Esteve de Moja és una església del poble de Moja, al municipi d'Olèrdola (Alt Penedès), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La capella de Sant Esteve de Moja està situada dintre del nucli urbà de Moja, on es troba afegida a l'església parroquial de Sant Jaume de Moja, amb la qual comunica. La planta és d'una sola nau, acabada en absis semicircular. La coberta és de volta de canó. L'exterior presenta diversos elements remarcables: el campanar, elevat sobre el tram immediat a l'absis, té un sol pis de planta quadrada, coberta de pavelló i finestres geminades, l'absis, amb decoració d'arcs cecs i bandes llombardes i tres finestres esquexades d'arc de mig punt. El conjunt es cobreix amb teula àrab.

## Història

Originalment, aquesta capella era dedicada a Sant Cugat pel fet que en el moment de la seva construcció el lloc de Moja pertanyia al monestir de Sant Cugat del Vallès, per donació realitzada l'any 1010. Les notícies documentals de la capella daten del 1098. L'edifici experimentà una restauració poc abans de la guerra civil del 1936-39.

## Referències

* 1 2 «Sant Esteve de Moja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Rucphen

Rucphen és un municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 22.496 habitants repartits sobre una superfície de 64,49 km² (dels quals 0,06 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Halderberge i Etten-Leur, a l'oest amb Roosendaal i al sud amb Zundert i Essen.

## Centres de població

* Sint Willebrord ('t Heike) (9.320 h)
* Sprundel (5.090 h)
* Rucphen (4.580 h)
* Zegge (2.210)
* Schijf (1.430)

## Ajuntament

* Rucphense Volkspartij 6 regidors
* VVD 5 regidors
* CDA 3 regidors
* PvdA 3 regidors
* Leefbaar Rucphen 2 regidors

## Enllaços externs

* www.rucphen.nl
# Russellville (Missouri)

Russellville és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 758 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Russellville tenia 758 habitants, 305 habitatges, i 203 famílies. La densitat de població era de 385,1 habitants per km².
Dels 305 habitatges en un 38,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 33,4% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.408 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.100 $ mentre que les dones 20.972 $. La renda per capita de la població era de 14.812 $. Entorn del 7,5% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Russellville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Russellville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Salvador Sedó i Marsal

Salvador Sedó i Marsal (Reus, 1936 - 2017) va ser un polític català, diputat al Congrés dels Diputats per la província de Tarragona, fill de Salvador Sedó Llagostera.

## Biografia

Enginyer Industrial, ha estat professor numerari d'Escoles de Mestratge Industrial. Membre del Consell Nacional d'Unió Democràtica de Catalunya (UDC). Fou elegit regidor de l'ajuntament de Reus a les eleccions municipals de 1979 però deixà el càrrec en 1982 quan fou nomenat Director General d'Ensenyaments Professionals del Departament d'Ensenyament (1982-1983) i Director General de Programació del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya (1983-1986).
Ha estat diputat per la circumscripció de Tarragona per la coalició CiU a les eleccions generals espanyoles de 1986, 1989, 1993, 1996 i 2000. Ha estat vicepresident segon de la Comissió Mixta de Recerca i Desenvolupament Tecnològic (1993-1996), president de la Comissió d'Indústria, Energia i Turisme (1999-2000) i vicepresident segon de la Comissió de Pressupostos (2000-2004) del Congrés dels Diputats.

## Referències

* ↑ Filella, Carina. «Mor l'expolític Salvador Sedó Marsal». Reusdigital, 24-X-2017. [Consulta: 25-X-2017].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, III Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, V Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VI Legislatura
# Sadanagaïta

La sadanagaïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup del nom arrel sadanagaïta. Rep el nom en honor de Ryoichi Sadanaga (定 永 両 一) (25 de juny de 1920 - 17 de gener de 2002), cristal·lògraf i professor de l'Institut Mineralògic de la Universitat de Tòquio. També va ocupar el càrrec de president tant de la Societat Cristal·logràfica del Japó com de a la Societat Mineralògica del Japó.

## Característiques

La sadanagaïta és un silicat de fórmula química {Na}{Ca₂}{Mg₃Al₂}(Si₅Al₃O$_{22}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, ferrifluoroleakeïta, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, joesmithita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, fluorcannil·loïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferro-taramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferricatoforita, ferrobarroisita, ferrorichterita, ferrowinchita, ferrokatophorita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, katophorita, potassicfluororichterita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, ferroferrifluoroleakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, fluoronyboïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kasuga, a la localitat d'Ibigawa-cho (Prefectura de Gifu, Japó). També ha estat descrita en altres indrets del país, així com als Estats Units, Anglaterra, Eslovàquia, Finlàndia, Rússia, Myanmar, el Vietnam i l'Índia.

## Referències

* ↑ «Sadanagaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2019].
# Sagaing

«Sagaing» té aquests significats:
* Sagaing (ciutat), ciutat i municipi de Birmània, capital de la divisió i el districte de Sagaing
* Districte de Sagaing, divisió administrativa de la divisió de Sagaing a Birmània
* Divisió de Sagaing, divisió o província de Birmània al nord del país i a l'oest dels estats Kachin i Shan
# San Carlo

«San Carlo» té aquests significats:
* San Carlo Canavese, municipi de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont
* San Carlo alle Quattro Fontane, església construïda entre 1638 i 1641 a la ciutat de Roma
* Teatro San Carlo, teatre d'òpera de Nàpols
# San Carlo Canavese

San Carlo Canavese és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 20 quilòmetres al nord-oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 4.024 habitants.
San Carlo Canavese limita amb els següents municipis: Rocca Canavese, Vauda Canavese, Nole, Front, San Francesco al Campo, Cirié i San Maurizio Canavese.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 9 abril 2020].
# San Canzian d'Isonzo

San Canzian d'Isonzo (en friülà, San Canzian, en eslovè, Škocjan ob Soči) és un municipi italià, dins de la província de Gorizia. Forma part de la Bisiacaria. L'any 2007 tenia 6.351 habitants. Limita amb els municipis de Fiumicello (UD), Grado, Ronchi dei Legionari, San Pier d'Isonzo, Staranzano i Turriaco.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Silvia Caruso | l'Ulivo |

## Personatges il·lustres

* Fabio Capello, futbolista i entrenador italià.
# Sant Antoni de Pàdua de Bretui

Sant Antoni de Pàdua de Bretui era una capella del poble de Bretui, de l'antic terme municipal de Montcortès de Pallars, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Estava situada en el mateix poble de Bretui, a la part central d'aquesta petita població. Només en queden algunes restes i un pilar-oratori que en rememora l'existència.
Era una església petita, d'una sola nau, sense absis aparent.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. IV, pàg. 439. Establecimiento literario-tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, Madrid, 1846. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz, vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Antoni de Pàdua de Bretui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Santadi

Santadi (en sard, Santadi) és un municipi italià, dins de la Província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 3.767 habitants. Es troba a la regió de Sulcis-Iglesiente. Limita amb els municipis d'Assemini (CA), Domus de Maria (CA), Nuxis, Piscinas, Pula (CA), Teulada, Villa San Pietro (CA) i Villaperuccio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Elio Sundas | Llista Cívica |
# Salvatges (Granera)

Salvatges és una masia del terme municipal de Granera, a la comarca catalana del Moianès. Pertanyia a la parròquia de Sant Julià d'Úixols.
Està situada a 816,7 metres d'altitud en el sector sud-est del terme municipal, al nord-est de la masia dEl Salamó i al sud-est de la de Puigdomènec. És a ponent del Serrat de les Pedres, a la dreta del torrent de Salvatges, en una carena emmarcada al nord pel torrent de la Font de Salvatges i al sud pel torrent de la Font de la Teula.
S'hi accedeix des del quilòmetre 8 de la carretera BV-1245, on arrenca cap al sud-oest el Camí de Salvatges, una pista rural en bon estat que en quasi 5 quilòmetres mena a la masia de Salvatges. La pista, de recorregut molt tortuós, baixa a trobar el torrent de la Riera, el segueix un tros aigües amunt, cap al sud, fins que el travessa i el segueix cap al nord-est aigües avall per anar a trobar l'extrem nord de la Carena de Serraltes. Quan la troba, va a buscar el vessant oriental de la carena, i segueix per l'esquerra la vall del torrent de Salvatges, que travessa al cap d'un tros, per continuar per la seva riba dreta. Va guanyant alçada, cap a l'est-sud-est, travessant pel bell mig la Solella de la Frau de la Riera, deixant al nord i al damunt la masia de Puigdomènec, fins que arriba a les Febres, a la dreta del torrent de la Font de Salvatges. Tot seguit travessa aquest torrent i torç cap al sud, per anar a trobar la masia de Salvatges.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
Viccionari
# Salvatierra

«Salvatierra» té aquests significats:
* Castells
** Castell de Salvatierra (Villena)
* Toponímia:
** Salvatierra (Àlaba), municipi d'Àlaba, de la Quadrilla de Salvatierra
** Salvatierra de los Barros, municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura
** Salvatierra de Esca, municipi d'Aragó a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Jacetània
** Salvatierra de Santiago, municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura
** Salvatierra de Tormes, municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Salvatierra (comarca)
* Biografies:
** Mariano Salvatierra (Toledo, 1752 - 1808), escultor
# Sant Quirc i Santa Julita (Rabós)

Sant Quirc i Santa Julita és una església situada al nord del poble de Rabós (Alt Empordà), dins del veïnat de Sant Quirc de Colera, i a uns 3 km al sud-oest del monestir de Sant Quirze de Colera.
Es tracta d'una nau amb absis semicircular i posseeix dues capelles laterals, de reduïdes dimensions, també semicirculars. A la banda de migdia s'hi afegeix la sagristia. A la façana de ponent, hi ha la portalada rectangular. A la seva llinda de pedra calcària hi ha una creu en baix relleu. Més amunt s'hi obre un senzill rosetó. A la cantonada nord-oest es dreça el campanar, de base quadrada i pis octogonal amb quatre arcs de mig punt. Als murs laterals i a l'absis no hi ha cap obertura.
Darrere del temple hi ha el petit cementiri parroquial. La volta de la nau és de canó i la de l'absis de quart d'esfera. També són de quart d'esfera les cobertes de les dues petites capelles laterals. Hi ha un cor sostingut per una arcada i una volta rebaixada. La sagristia també posseeix volta de canó. Tot l'interior del temple és decorat amb pintures murals, del segle xix, en alguns llocs ja molt malmeses.
Aquest temple va ser construït a finals del Segle XVIII (1785), i va ser finançat per en Josep de Nouvilas i el seu fill Pere. Les seves dimensions són molt grans pel que fa al veïnat al qual serveixen. Això és degut a la intenció de Nouvilas de fundar un nou poble, Sant Quirc de Colera (no confondre amb el monestir de Sant Quirze de Colera), als voltants de l'església i del Mas Nouvilas, igual que la població de Colera s'havia fundat, a finals del mateix segle, respecte de la parròquia de Sant Miquel de Colera.

## Referències

* ↑ «Sant Quirc i Santa Julita». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Els masos de Sant Quirc de Colera (segles XVI-XIX) segons un escrit inèdit de Josep-Anton de Nouvilas i de Quintana». [Consulta: 9 octubre 2021].
# Sant Joan Baptista d'Horta de Sant Joan

Sant Joan Baptista d'Horta de Sant Joan és una església de la diòcesi de Tortosa, situada a Horta de Sant Joan (Terra Alta) i inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església gòtica d'una sola nau, capçalera poligonal i cinc capelles laterals. Al mig entre dues capelles s'obre una portalada d'arc apuntat amb arquivoltes i pinacles. La nau és coberta per una volta de creueria amb tres arcs formers i l'absis per una volta gallonada. Als peus de la nau es troba el cor, sota una volta rebaixada amb barana de pedra treballada.
L'exterior presenta grans contraforts amb finestres apuntades, molt esveltes, intercalades. La coberta, de teula, està sobrealçada respecte al nivell original. La façana principal consta d'una petita porta d'entrada, amb motllures, coronada per un ull de bou superior. Al damunt hi ha un interessant sistema de desguàs i un magnífic cos de campanes.

## Història

Fou iniciada en començar el segle XIV i acabada al segle xvi, moment en què es va ampliar la nau per la banda dels peus, amb un últim tram, i es va construir un cor elevat sobre una volta molt rebaixada pròpia del gòtic tardà. El campanar d'espadanya, que corona la façana, fou remodelat al segle xvii. Els vitralls són del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Joan Baptista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Joan Baptista». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Joan Baptista (part superior)

Aquest llenç, la Part superior d'un Sant Joan Baptista, és segurament el que resta d'una obra més completa d'El Greco que va ser mutilada, potser a causa del seu mal estat de conservació.
Consta en el catàleg de Harold Wethey amb la referència X-382

## Anàlisi de l'obra

Oli sobre llenç; 25 x 22 cm.; Museu i Galeria Nacional de Cardiff
Malgrat que Harold E. Wethey té una opinió pejorativa d'aquesta petita pintura, J. Camón Aznar i August L. Mayer creuen que és una obra autèntica.

## Procedència

* Earl of Clarendon (adquirit a Espanya entre 1833-39)
* venda el 13 de Febrer de 1920.
* Gwendoline E. Davies; Gregynog Hall; Gal·les.
* llegat al Museu i Galeria Nacional de Cardiff l'any 1952.

## Referències

* 1 2 Wethey, Harold E. Obra esmentada, p. 259.
* ↑ Frati, Tiziana. La obra pictórica completa de El Greco, p. 120.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Frati, Tiziana; La obra pictórica completa de El Greco ; Noguer Rizzoli Editores; Milán-Barcelona-1970
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1