OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hirohiko Araki

Hirohiko Araki (荒木 飛呂彦, Araki Hirohiko), nascut el 7 de juny de 1960 en Sendai, Japó és un artista manga. Va deixar l'escola abans de graduar-se en la Miyagi University of Education.
Araki és conegut per la seua sèrie de llarga duració JoJo's Bizarre Adventure, publicada en Weekly Shonen Jump de 1987 fins al 2003 cuan va canviar al Ultra Jump cada mes. La història és plena de referències a la música occidental i a Itàlia, ambdues de les quals Araki és molt apassionat. Moltes de les creacions de Araki s'han traduït i publicat a Europa, però fins ara només JoJo's Bizarre Adventure i Baoh s'ha publicat als Estats Units. Una de les populars teories és que les contínues referències d'Araki a la música occidental pot violar lleis americanes de drets d'autor. Viz Media ha eludit gran part d'aquest problema amb JoJo's Bizarre Adventure mitjançant la substitució d'algunes referències a certs d'àlbums o cançons, que no semblen ser estrictament vigilats.
Araki ha rebut el Premi Tezuka. «Hirohiko Araki lecture Part 1: His Past and Motives». [Consulta: 21 desembre 2007].

## Treballs

* Buso Poker (1980)
* Autoto Man (1982)
* Virginia ni Yohroshiku (1982)
* Magic Boy B.T. (魔少年ビーティー mashōnen bītī 1982–1983)
* Baoh (1984–1985)
* Gorgeous Irene (1985–1986)
* JoJo's Bizarre Adventure (1987—)
* JoJo 6251 (1993) (Artbook)
* Under Jailbreak, Under Execution (1999)
* JOJO A-GO!GO! (2000) (Artbook)
* The Lives of Eccentrics (2004)
* Front cover of Cell (scientific journal) (September 7, 2007)
* Stormbreaker (il·lustracions de novel·la per a Fantasy Press)

## Enllaços externs

* Entrevista de Manga no Chikara (part una de sis) Arxivat 2008-10-16 a Wayback Machine. (japonès)
# Hopper (microarquitectura)

Hopper és el nom en clau de la microarquitectura d'unitat de processament gràfic (GPU) per a centres de dades de Nvidia, juntament amb Lovelace (per al consumidor). Porta el nom de la informàtica nord-americana i contraalmirall de la Marina dels Estats Units Grace Hopper. Hopper era la primera generació de GPU de Nvidia que utilitzarà mòduls multixip (MCM), tot i que l'anunci de l'H100 va mostrar una matriu monolítica massiva. Nvidia va anunciar oficialment la microarquitectura de la GPU Hopper i la GPU H100 al GTC 2022 el 22 de març de 2022.
Les millores arquitectòniques de l'arquitectura Hopper inclouen les següents:
* Capacitat de càlcul CUDA 9.0
* Procés TSMC N4 FinFET.
* Nuclis Tensor de quarta generació amb suport FP8, FP16, bfloat16, TensorFloat-32 (TF32) i FP64 i acceleració de dispersió.
* Nou Nvidia Transformer Engine amb FP8 i FP16.
* Noves instruccions DPX.
* Memòria d'amplada de banda alta 3 (HBM3) a l'H100 de 80 GB.
* Doble nucli FP32 per SM.
* NVLink 4.0
* PCI Express 5.0 amb suport SR-IOV (SR-IOV només es reserva per a H100).
* Funció de virtualització de GPU multiinstància (MIG) de segona generació i partició de GPU a l'H100 que admet fins a set instàncies.
* Conjunt de funcions PureVideo descodificació de vídeo de maquinari.
* 8 NVDEC per a H100.
* Afegeix una nova descodificació JPEG d'un sol nucli basada en maquinari amb 7 descodificadors de maquinari NVJPG (NVJPG) amb YUV420, YUV422, YUV444, YUV400, RGBA. No s'ha de confondre amb Nvidia NVJPEG (biblioteca accelerada per GPU per a la codificació/descodificació JPEG).

## Referències

* ↑ kopite7kimi. «After Ampere, the next codename of GeForce is Hopper, in memory of Grace Hopper.» (en https://www.nvidia.com).+@kopite7kimi. https://twitter.com/kopite7kimi,+10-06-2019.+[Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «Hardware- und Nachrichten-Links des 11./12. November 2019» (en alemany). www.3dcenter.org. http://www.3dcenter.org,+02-09-2022.+[Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Hagedoorn, Hilbert. «NVIDIA Next Gen-GPU Hopper could be offered in chiplet design» (en anglès). Guru3D.com. https://www.guru3d.com,+02-09-2022.+[Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Pirzada, Usman. «NVIDIA Next Generation Hopper GPU Leaked - Based On MCM Design, Launching After Ampere» (en anglès). Wccftech. https://wccftech.com,+02-09-2022.+[Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «NVIDIA Hopper GPU Architecture and H100 Accelerator Announced: Working Smarter and Harder» (en anglès). AnandTech, 22-03-2022. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «NVIDIA Hopper Architecture In-Depth» (en anglès). Nvidia. https://developer.nvidia.com,+22-03-2022.+[Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «NVIDIA Hopper GPU Architecture» (en anglès). https://www.nvidia.com,+02-09-2022.+[Consulta: 2 setembre 2022].
# Huaves

Els huaves, també anomenats mareños (en huave: mero ikoots, poble del mar) són un poble indígena que habita a l'Istme de Tehuantepec, estat d'Oaxaca, Mèxic. El nom huave també és pronunciat huavi o wab. Molts huaves treballen com a pescadors i agricultors. Les famílies hueva són patrilocals i viuen en cabanes de sostre de palla. Els membres masculins de cava vila huave formen part de l'escalafón, organització comunitària per als afers civils i religiosos.

## Assentaments

Les principals poblacions huaves són: San Mateo del Mar, San Francisco del Mar, San Dionisio del Mar i Santa maría del Mar.

## Idioma

Els huaves parlen un idioma del mateix nom, que es considera aïllada. D'acord amb l'Instituto Nacional de Lenguas Indígenas (INALI), el huave té dues varietats:
* Huave de l'est. Comprèn les parles de Juchitán i San Mateo del Mar
* Huave de l'oest. És emprada als municipis de San Francisco i San Dionisio.
| Dialecte i lloc | Nombre de parlants (ca.) | ISO 639-3 (SIL) |
| San Dionisio del Mar | 4.940 (2000) | hve |
| San Francisco del Mar | 900 (1990) | hue |
| San Mateo del Mar | 12.000 (1990) | huv |
| Santa María del Mar | 500 (1993) | hvv |

## Referències

* ↑ Kim 2008
* ↑ "Huave, San Mateo del Mar." Ethnologue.
* ↑ "Huave." Encyclopedia Britannica.
* ↑ CDI. «Huaves-Mero Ikooc». Monografías de los pueblos indígenas, 22-10-2009. Arxivat de l'original el 2013-12-25. [Consulta: 24 desembre 2013].
* ↑ INALI. «Población de 5 años y más hablante de alguna lengua indígena por variante lingüística según bilingüismo lengua indígena-español. Localidades con asentamientos históricos, 2000». Estadística básica de la población hablante de lenguas indígenas nacionales, 2010.
* ↑ Ethnologue report for language code: Huave, San Dionisio del Mar
* ↑ Ethnologue report for language code: Huave, San Francisco del Mar
* ↑ Ethnologue report for language code: Huave, San Mateo del Mar
* ↑ Ethnologue report for language code: Huave, Santa María del Mar

## Bibliografia

* Kim, Yuni (2008). "Topics in the Phonology and Morphology of San Francisco del Mar Huave" Arxivat 2014-10-14 a Wayback Machine.. PhD Dissertation. Berkeley.
# Hug IV

Hug IV és el nom dels següents personatges:
* Hug IV de Borgonya (1213 - Villaines-en-Duesmois, 1271), duc de Borgonya (1218-1271)
* Hug IV d'Empúries (~ 1170 - Mallorca 1230), comte d'Empúries (1200 -30), fill de Ponç III d'Empúries i d'Adelaida
* Hug IV de Xipre (1293 /96 - 1359), rei de Xipre (1324 -?)
* Ponç Hug IV (~1264 - 1313), comte d'Empúries (1277-1313) i vescomte de Bas (1285-91)
# Hug II del Maine

Hug II del Maine (c. 920-925 - † 992) fou comte del Maine al segle x. Era fill d'Hug I del Maine, i probablement d'una filla de Goslí II del Maine.

## Vida

Va ser comte del Maine quan va morir el seu pare, entre el 939 i el 955, i fou, com el seu pare, un dels primers vassalls del seu oncle Hug el Gran. Aquest últim va morir el 956, deixant un fill petit, el futur Hug I de França, i Hug II va aprofitar per independitzar-se d'aquesta sobirania, com Folc II el Bo, comte d'Anjou, i Teobald I de Blois, comte de Blois.
Després d'això, va aliar-se amb el fill de Teobald, Eudes I, en una coalició contra el rei capet. Sigefroy, bisbe de Le Mans, fidel a Hug Capet, va haver de fugir de la vila i refugiar-se amb el comte de Vendôme, Bucard I, a qui va donar els dominis que van acabar formant el Bas-Vendômois.
No se sap qui va ser la seva dona. El nom del seu tercer fill indica un parentesc probable d'aquesta dona amb la casa de Vermandois. Van tenir tres fills:
* Hug III del Maine († 1014), comte del Maine
* Folc del Maine († 992)
* Herbert del Maine († 1 d'abril de 1046), tutor i regent del seu renebot Hug IV del Maine, després deposat i relegat a un monestir.
També va tenir diverses filles, entre elles potser Melisenda del Maine, dona de Judicael de Nantes, comte de Nantes.
| Precedit per: Hug I | Comte del Maine 950 - 992 | Succeït per: Hug III |

## Referències

* ↑ Sassier, Yves. Hugues Capet. Naissance d'une dynastie. Fayard, 14 de gener de 1987, p. 364. ISBN 9782213670027.
* ↑ Segons els Comtes du Maine, d'Étienne Patou, 2007
* ↑ Va subscriure una donació de terres a Voivres del seu germà a l'abadia de Mont Saint-Michel el 1014
* ↑ http://fmg.ac/Projects/MedLands/MAINE.htm#HuguesIIMainedied992B
# Iakovlevo

«Iakovlevo» té aquests significats:
* Iakovlevo (Koltxúguino), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Iakovlevo (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
* Iakovlevo (Sóbinka), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Iàkovlevo (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Hovhannavank

Vahanavank (en armeni: Հովհաննավանք, abreujat de Սուրբ Յովհաննես Կարապետ վանք, Surb Hovhannes Vank) o Monestir de Sant Joan és un monestir armeni, situat en el marz d'Aragatsotn, a una vintena de quilòmetres al nord d'Erevan, a la vall de Kasakh. Aquest monestir té elements que van del segle IV al XIII, i és veí del de Saghmosavank.

## Ubicació geogràfica

Aquest monestir del marz d'Aragatsotn és a 28 quilòmetres al nord d'Erevan, a 5 quilòmetres al nord d'Astarak i a 5 quilòmetres al sud del Monestir de Saghmosavank, al qual s'arriba per una antiga sendera. Llinda amb la comunitat rural d'Ohanavan, no lluny del riu Kasakh.

## Referències

* ↑ Sèda Mavian (2006). Arménie. París: Hachette, coll. «Guides Évasion», pàg. 167, ISBN 978-2-01-240509-7.
* ↑ Nicholas Holding (2006). Armenia and Nagorno-Karabagh, Bradt Travel Guides, pàg. 114, ISBN 978-1-84162-163-0.
* ↑ Brady Kiesling (2000). Rediscovering Armenia, pàg. 21 (anglés).
# Ignacio Bollain Ochoa

José Iñaki Bollain (Santander, 5 d'octubre de 1974) és un exfutbolista càntabre, que jugà de defensa.

## Trajectòria esportiva

Sorgit del planter del Racing de Santander, Iñaki va saltar al primer equip a la temporada 94/95, tot sent una de les revelacions de l'any, amb 34 partits i un gol. A la campanya següent, la seua aportació a l'esquadra racinguista va baixar als 32 partits, alguns d'ells des de la suplència, i a partir de la temporada 96/97 ja perdria la titularitat.
La 97/98 la inicia al Racing, però al no trobar cap lloc a l'onze càntabre, marxa a la UE Llevant, amb qui jugaria 20 partits i marcaria un gol. El Llevant baixaria a la Segona B, i Iñaki romandria una temporada amb els granota a la Segona B, la categoria en la qual més hi militaria des d'eixe moment.
Després de passar pel Novelda CF, a l'estiu del 2000 arriba al Burgos CF, amb qui pujaria a Segona Divisió la temporada 00/01. L'any següent, amb els castellans a la categoria d'argent, Iñaki va ser titular, tot jugant 34 partits i marcant 3 gols. El Burgos baixaria de nou a Segona B. El càntabre va romandre a l'equip fins a l'estiu del 2003, quan va fitxar pel Palencia CF.
Posteriorment, va militar en equips menors com el Laredo (2004), Sangonera (04/05), Granada CF (05/07) i CD Roquetas (07).
# Huan Jie

Huan Jie :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 桓階 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 桓阶 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Huán Jiē |
    En aquest nom xinès, el cognom és Huan.
Huan Jie, nom d'estil Boxu (伯緒), va ser un funcionari públic durant la tardana Dinastia Han i el període dels Tres Regnes de la història xinesa.

## Biografia

Huan Jie era un nadiu de Changsha. Va servir sota els senyors de la guerra Sun Jian, Chang Xian, Liu Biao, i Cao Cao.
D'antuvi va servir a Sun Jian i va actuar com un enviat quan l'ostatge Huang Zu va ser intercanviat per retornar el cadàver de Sun Jian. Huan Jie més tard va ser convidat a servir sota Cao Cao, on es va convertir en el millor de Xiahou Shang en la cort de Cao. Huan Jie va ser un fort aliat de Meng Da. Huan Jie va ser crucial ajudant perquè Cao Pi es convertís en emperador.

## En la ficció

En la novel·la històrica de Luo Guanzhong el Romanç dels Tres Regnes, Huan i Hua Xin van pressionar a l'Emperador Xian de Han per abdicar en favor de Cao Pi recorrent a mesures extremes.

## Nomenaments i títols en possessió

* Filial i Incorrupte (孝廉) - candidat nominat per ser Cavaller Cadet (郎)
* Cavaller del Secretariat Imperial (尚書郎)
* Oficial Assistent del Libar (從事祭酒)
* Registrador en l'Oficina del Canceller (丞相掾主簿)
* Administrador de la Comandància Zhao (趙郡太守)
* Ràpid com els Generals Tigre de la Casa (虎賁中郎將)
* Membre del Seguici del Palau (侍中)
* Secretari Imperial Cap (尚書令)
* Marquès de Gaoxiang (高鄉亭侯)
* Marquès d'Anle (安樂鄉侯)
* Ministre de Cerimònies (太常)
* Marquès Zhen (貞侯) - concedit a títol pòstum

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Illes dels Prínceps

Les Illes dels Prínceps o Adalar són un districte d'Istanbul, Turquia, a la Mar de Màrmara. L'arxipèlag està format per nou illes, la més gran de les quals és Büyükada.

## Història

Durant el període romà d'Orient, prínceps i altres membres de la reialesa eren exiliats a aquestes illes, la qual cosa va donar-los el seu nom actual. Durant el segle xix les illes es van convertir en un centre de riquesa per a Istanbul.
De l'època victoriana encara es conserven casetes de camp a la més gran de les Illes dels Prínceps.
En l'actualitat, les illes són una popular destinació turística per a una excursió d'un dia, via ferri, des d'Istanbul. El primer creuer va començar el 1846. Els vehicles motoritzats estan prohibits en la major part de les illes. Els visitants exploren les illes a peu, amb bicicleta, en carruatges tirats per cavalls, o a lloms d'ases.
Un convent a Büyükada va ser el lloc d'exili de les emperadrius romanes d'Orient Irene, Eufrosine, Zoè i Anna Dalasena.
Lev Trotski va estar algun temps a Büyükada.

## Illes

| Illa | Nom grec | Superfície km² | Cim | Altitud m | Població |
| Büyükada | Πρίγκηπος (Prínkipos) | 5,4 | Yücetepe | 203 | 7.335 |
| Heybeliada | Χάλκη (Khalki) | 2,3 | Değirmentepe | 136 | 5.529 |
| Burgazada | Αντιγόνη (Αntigoni) | 1,5 | Bayraktepe | 170 | 1.578 |
| Kınalıada | Πρώτη (Proti) | 1,3 | Çınartepe | 115 | 3.318 |
| Sedef Adası (Illa de les Perles) | Τερέβυνθος (Terèvinthos) | 0,15 | | 55 | - |
| Yassıada | Πλάτη (Plati) | 0,05 | | 46 | - |
| Sivriada | Οξειά (Oxià) | 0,04 | | 90 | - |
| Tavşanadası | Νέανδρος (Nèandros) | 0,01 | | 40 | - |
| Kaşıkadası | Πίτα (Pita) | 0,008 | | 13 | - |
| Prens Adaları (Illes dels Prínceps) | Πριγκηπόννησα (Prinkipónnisa) | 10,76 | Yücetepe | 203 | 17.760 |
# Illes subantàrtiques de Nova Zelanda

Les illes subantàrtiques de Nova Zelanda és una agrupació administrativa dels 5 arxipèlags més meridionals de Nova Zelanda que comparteixen diverses característiques geogràfiques, entre elles que són deshabitades i que la seva administració rau en el Departament de Conservació de Nova Zelanda. El 1998 foren declarades Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Situació

En general, els arxipèlags es corresponen amb el marge meridional del continent enfonsat de Zelàndia i s'ubiquen entre els paral·lels 47 i 53 Sud i els meridians 165 i 180 Est, dins de l'oceà Pacífic. Són considerades illes subantàrtiques en el sentit que es localitzen per sobre del paral·lel 60 Sud on convencionalment comença l'oceà Antàrtic.

## Llista

El lloc comprèn els arxipèlags de Snares, Bounty, Antípodes, Auckland i Campbell, situats a l'oceà Austral, al sud-de Nova Zelanda. A causa de la seva situació en la confluència de les aigües antàrtiques i subtropicals, aquests cinc grups d'illes posseeixen una productivitat marina i una diversitat biològica molt riques, una alta densitat de poblacions d'espècies animals salvatges i un elevat índex d'endemisme pel que fa a les aus, plantes i invertebrats. Són excepcionals tant l'abundància com la diversitat d'aus pelàgiques i pingüins que nien a les illes. S'han comptabilitzat 126 espècies d'aus en total, de les quals 40 són marines, i entre aquestes hi ha cinc que només es reprodueixen en aquest lloc.
De Nord a Sud, es tracta dels arxipèlags:
| Nom en anglès | Nom en maorí | Illes significatives | Superfície (km²) | Coordenades |
| Illes Bounty | - | 2 | 1,4 | 47° 45′ S, 179° 03′ E﻿ / ﻿47.750°S,179.050°E﻿ / -47.750; 179.050 |
| Illes Snares | Tini Heke | 9 | 3,4 | 48° 02′ S, 166° 35′ E﻿ / ﻿48.033°S,166.583°E﻿ / -48.033; 166.583 |
| Illes Antípodes | - | 5 | 21,0 | 49° 41′ S, 178° 48′ E﻿ / ﻿49.683°S,178.800°E﻿ / -49.683; 178.800 |
| Illes Auckland | Motu Maha | 5 | 625,6 | 50° 29′ S, 165° 52′ E﻿ / ﻿50.483°S,165.867°E﻿ / -50.483; 165.867 |
| Illa Campbell | Motu Ihupuku | 1 | 113,3 | 52° 33′ S, 169° 09′ E﻿ / ﻿52.550°S,169.150°E﻿ / -52.550; 169.150 |

## Importància natural

Per la seva situació a la confluència entre les aigües antàrtiques i les subtropicals, aquestes illes posseeixen una productivitat marina i una diversitat biològica molt riques, una alta densitat de poblacions d'espècies animals salvatges i un índex elevat d'endemisme pel que fa a aus, plantes i invertebrats. L'abundància i la diversitat d'aus pelàgiques així com de pingüins que fan niu a les illes són excepcionals. Hom hi ha comptabilitzat 126 espècies d'aus, de les quals 40 són marines i 5 d'elles es reprodueixen només en aquests indrets. Per aquestes raons, la Unesco va declarar el conjunt de les illes com a Patrimoni de la Humanitat el 1998, protegint una zona que comprèn en total 76.458 hectàrees de superfície terrestre i 1.400.000 hectàrees de marina.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «New Zealand Sub-Antarctic Islands» (en anglès). [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ Informació sobre les illes a la pàgina de la UNESCO

## Enllaços externs

* Fitxa de la Unesco. (francès)
# Iorgos Dalaras

Iorgos Dalaras (grec: Γιώργος Νταλάρας), també conegut com a Iorgos o George Dalaras, és un dels cantants més cèlebres grecs contemporanis. Va néixer al Pireu el 29 de setembre de 1949. El seu pare Lukàs Dalaras, era un famós cantant de rebétiko.

## Concerts

En la seva carrera de cant de gairebé 40 anys, Dalaras ha actuat en milers de concerts a Grècia i a diversos països del món.
Dos històrics concerts a l'Estadi Olímpic d'Atenes en el qual van assistir 160.000 persones el van consagrar, segons la revista Rolling Stone, com a responsable del naixement de l'era dels concerts en estadis a Grècia.
Molts dels seus concerts es van dedicar al problema polític de Xipre, no solament el 1974, sinó també a finals dels anys 80 i a començaments dels anys 90 on va realitzar molts concerts per la causa dels xipriotes contra la invasió turca de 1974.
Dalaras ha venut més de 10.000.000 discs en la seva carrera i és considerat un dels músics més grans en la música contemporània grega. Ha viatjat per tot el món i va ser convidat per a cantar en l'aniversari de Nelson Mandela.
El 29 d'agost de 2004 va encapçalar la cerimònia de cloenda dels Jocs Olímpics d'Atenes 2004, on va cantar amb Kharis Alexiou, Eleftheria Arvanitaki i Dimitra Galani davant de 70.000 persones. Milions de televidents van veure la cerimònia a tot el món.

## Col·laboracions i estil

Des de 1970, Iorgos Dalaras ha gravat més de 120 discs amb estils diferents: rebétiko, laïkó, llatí, música israeliana i àrab, música religiosa...
Ha col·laborat amb molts compositors contemporanis grecs, incloent Mikis Theodorakis, Stavros Kougioumtzis, Manos Loizos, Apostolos Kaldaras, Stavros Xarkhakos, Manos Khatzidakis i Khristos Nikolopoulos.
A part de la seva carrera de cant prominent, Dalaras és considerat un dels majors músics grecs executant la major part dels instruments de corda : guitarra, bouzouki, baglama, tzoura i outi. De fet, és un guitarrista summament dotat i ha tocat amb Al Di Meola i Paco de Lucía, entre d'altres. Tanmateix, últimament només toca la guitarra rítmica.
Els projectes més importants de Dalaras inclouen col·laboracions amb grups i cantants de renom mundial, com Jethro Tull, Sting, Bruce Springsteen, Dulce Pontes i Emma Shapplin entre d'altres.
# Idiòfon

Els idiòfons són, segons la classificació de Sachs-Hornbostel, instruments que produeixen el so a través de la vibració del seu propi cos. No hi ha una diferència específica entre la part que genera el so i la caixa de ressonància. Habitualment, tant aquests com els membranòfons es consideren instruments de percussió i els toquen els percussionistes encara que no tots siguin realment percudits.
La principal forma de classificació d'aquests instruments és segons l'acció que es fa per fer-los sonar i la seva capacitat o no d'emetre notes musicals (so determinat o indeterminat):
* Instruments directament percudits colpejats, gairebé sempre amb una o més baquetes:
** So indeterminat: cortina, triangle, plats xinesos, caixa xinesa, gong, etc.
** So determinat: marimba, xilòfon, metal·lòfon, celesta, vibràfon, litòfon, campanes, carilló
* Instruments directament percudits entrexocats, que consisteixen en dues parts o meitats, simètriques o iguals que piquen entre elles:
** So indeterminat: castanyoles, claus, plats, etc.
* Instruments fregats:
** So determinat: harmònica de vidre.
* Instruments indirectament percudits raspats:
** So indeterminat: güiro, xerrac.
* Instruments indirectament percudits sacsejats:
** So indeterminat: sonall, sistre, pandereta, maraques, cascavells, pal de pluja, etc.
* Instruments pinçats:
** So determinat: capsa de música o la mbira, o sansa.
** So indeterminat: arpa de boca
Existeixen alguns instruments que són mixtos, idiòfons i membranòfons a la vegada, com la pandereta.
Els instruments aeròfons de llengüeta lliure són considerats per alguns com a idiòfons en tant que allò que hi vibra (en bufar o insuflar-hi aire) és la llengüeta, sovint metàl·lica o de canya.

## Vegeu també

* Kokiriko
* Washboard
* Reco-reco
# Iván Amaya Carazo

Iván Amaya (Madrid, 3 de setembre de 1978) és un exfutbolista professional espanyol, que ocupava la posició de defensa.
És germà del també futbolista Antonio Amaya Carazo.

## Trajectòria

Format al planter del Rayo Vallecano, debuta amb el primer equip la temporada 98/99, en la qual juga deu partits. Eixe any el conjunt madrileny aconsegueix l'ascens a Primera Divisió. A la màxima categoria, el rayista es consolida, disputant 21 partits i marcant un gol.
L'estiu del 2000 fitxa per l'Atlètic de Madrid, per aquell temps a la Segona Divisió. Hi va formar dues campanyes amb l'equip matalasser, les dues amb poques aparicions. La temporada 02/03 retorna a la màxima categoria al fitxar pel RCD Espanyol, jugant onze partits.
Recuperaria la titularitat amb el Getafe CF, amb qui disputa 40 partits a la temporada 03/04, l'any en què els madrilenys aconsegueixen l'ascens a primera divisió per primer cop a la seua història. A la màxima categoria passa a la suplència, jugant només cinc partits, i acaba la campanya al Ciudad de Murcia.
Durant dos anys i mig seria titular amb l'equip murcià. La temporada 07/08 marxa a l'Elx CF, també de Segona Divisió, on qualla dues temporades discretes. L'estiu del 2009 fitxa per la Udinese Calcio, però no es desplaça a Itàlia, sinó que és cedit al Granada CF.
Després d'una bona temporada amb el conjunt andalús, l'estiu del 2010 passa a formar de la plantilla del Reial Múrcia.

## Selecció espanyola

Amaya va formar part de l'equip olímpic espanyol present als Jocs Olímpics de Sydney 2000, que va guanyar la medalla d'argent.

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa del jugador