OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vlissingen

Vlissingen (zelandès Vlissienge) és una ciutat de l'antiga illa de Walcheren, a la província de Zelanda, als Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 44.721 habitants repartits per una superfície de 344,98 km² (dels quals 310,82 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Veere i Middelburg, a l'est Borsele i al sud amb Sluis i Terneuzen.
El nom Vlissingen es retroba a Nova York sota la versió anglòfona de Flushing (que és com es coneix aquesta ciutat en anglès). La ciutat fou el lloc de naixença de l'almirall Michiel de Ruyter.
És el punt final de la línia zelandesa de ferrocarrils (Zeeuwse Lijn), l'única de la província, que comença a Roosendaal. Al costat de l'estació hi ha la terminal de ferrys ràpids que connecten la ciutat amb Breskens, al Flandes Zelandès. L'obertura del Túnel de l'Escalda Occidental però, en reduí la demanda a partir del març del 2003.

## Port

La seva estratègica situació a la riba dreta (septentrional) de l'Escalda Occidental, amb bon accés al Mar del Nord, en va fer un port important ja des de l'Edat Mitjana (li fou concedit el títol de ciutat el 1315). Posteriorment, durant l'expansió colonial neerlandesa, Vlissingen passà a ser un dels principals ports de la Companyia de les Índies Occidentals.
Actualment segueix sent un dels ports més importants del país.

## Administració

El consistori consta de 29 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 8 regidors
* Partij Souburg Ritthem 5 regidors
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 3 regidors
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 3 escons
* Partit Socialista, (PvdA) 3 regidors
* Lokale Partij Vlissingen, 3 regidors
* GroenLinks, 1 regidor
* ChristenUnie, 1 regidor
* Unió de la Dreta Cristiana Protestant, 1 regidor
* Progressief Vlissingen, 1 regidor

## Enllaços externs

* (neerlandès) Pàgina municipal
* (neerlandès) Mapa Arxivat 2009-05-06 a Wayback Machine.
# T-37

El T-37 és un tanc amfibi lleuger soviètic de reconeixement de la dècada de 1930, basat en l'AMR 33 francès. Va ser el primer tanc amfibi en servei del món, i va ser substituït gradualment pel T-38.

## Variants

* T33 - prototip
* T37 - primera versió, però només es van produir 70 exemplars, 2,9 tones, longitud 3,3 metres, amplada 1,74 metres.
* T37A - una altra versió (1909 exemplars).
* T37RT - equipat amb ràdio (643 exemplars)
* OT37 - tanc llançaflames basat en el T37A (75 exemplars), Lance-flamme KS-1 (18 recàrregues) i metralladora de 7,62 mm DT (2140 trets).

## Bibliografia

* Zaloga, Steven J.; James Grandsen. Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two. London: Arms and Armour Press, 1984. ISBN 0-85368-606-8.

## Enllaços externs

* U.S. WWII Newsmap, "Russian Armored Vehicles", hostatjat per UNT Libraries Digital Collections
* Vehicles de la II Guerra Mundial
* OnWar Arxivat 2013-11-09 a Wayback Machine.
Vehicles blindats de combat (AFV) soviètics de la II Guerra Mundial :
Tancs
Tanquetes
Tancs amfibis
Tancs lleugers
T-27
T-37 · T-38 · T-40
T-26 · T-50 · T-60 · T-70 · T-80
Tancs ràpids
Tancs mitjans
Tancs pesats
BT-5 · BT-7 · BT-8
T-28 · T-34 · T-44
T-35 · KV-1/KV-2 · IS-2/IS-3
Cotxes blindats
D-8 · D-12 · D-13 · FAI · BA-10 · BA-11 · BA-20 · BA-21 · BA-3 · BA-6 · BA-27 · BA-64 · BA-I · LB-62 | LB-23
Amfibis
Tractors
PB-4 · PB-7 · BAD-2
BA-30
Artilleria autopropulsada
ZiS-30 · SU-5 · SU-76 · SU-85 · SU-100 · SU-122 · SU-152 · ISU-122 · ISU-152
Canons anti-aeris
ZSU-37 · T-60Z · T-70Z · T-90
Aerosans
ANT-IV · NKL-16 · NKL-26 · RF-8 · ASD-400
AFVs experimentals i millorats
Experimental
SU-14 · Tanc volador A-40 · T-43 · SU-100Y · PPG
Millorat
KhTZ-16 · IZ · NI
Tractors blindats
T-26T · Komsomolets :
# Privitne

«Privitne» té aquests significats:
* Privitne (Saki), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Privitne (Aluixta), localitat de la República Autònoma de Crimea
# Església de Sant Miquel (Luxemburg)

L'Església de Sant Miquel (en luxemburguès: Méchelskierch; en francès: Église Saint-Michel; en alemany: Sankt Michaelskirche) és una església catòlica romana a la Ciutat de Luxemburg, al sud de Luxemburg. Està situada a Fishmarket, al cèntric barri Ville Haute.
L'església és el lloc religiós més antic existent a Ciutat de Luxemburg. La primera església va ser construïda en el mateix lloc l'any 987 com la capella del castell pel comte de Luxemburg. No obstant això, al llarg dels segles següents, l'edifici va ser destruït, reconstruït i renovat diverses vegades. L'aspecte actual data de 1688, i uneix els estils arquitectònics romànic i barroc, amb antelació a l'estil barroc Moselle.

## Referències

* ↑ «Le tourisme à Luxembourg-Ville» (en francès).
# Antoni Pedrol Rius

Antoni Pedrol Rius (Reus, 10 de febrer de 1910 - Madrid, 17 d'octubre de 1992) va ser un advocat i jurista català.
Fill de Pompeu Pedrol Alimbau i de Dolors Rius Miró, va estudiar a la Universitat de Saragossa, on va obtenir el premi extraordinari de final de carrera. Es va especialitzar en dret mercantil. En la seva joventut milità a la Congregació Mariana. Va publicar articles de temes històrics i jurídics a la Revista del Centre de Lectura. L'any 1960 va rebre un homenatge a Reus. El 1961 va ser nomenat soci d'honor de l'entitat reusenca Centre de Lectura, i el 1975 l'Ajuntament de Reus el nomenà fill il·lustre de la ciutat. El 1969 va fundar el Cercle d'Estudis Jurídics. Va ser Degà del Col·legi d'Advocats de Madrid (1973), President del Consell General de l'Advocacia (1974) i President de la Unió Iberoamericana de Col·legis d'advocats (1976). El 15 de juny de 1977 va ser, per una legislatura, senador de designació reial.
El 1956, Pedrol Rius va ser director del Banc Immobiliari i Mercantil del Marroc, a Tànger, que havia fundat i dirigit el seu amic Josep Andreu i Abelló, cosa que va facilitar la seva bona posició econòmica.
Va publicar Estudio sobre el proceso del asesinato del general Prim. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1960, i sobre el mateix tema: Los asesinos del general Prim: aclaración a un misterio histórico. Madrid: Tebas, 1960, en col·laboració amb Alfonso de la Fuente Chaos, (reimprès el 1971), que ve a ser una ampliació i reedició del llibre anterior. A més, diverses obres sobre dret mercantil.

## Referències

* 1 2 «Antoni Pedrol Rius». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Velasco, Alberto. «Repertori de col·leccionistes i col·leccions d'art i arqueologia de Catalunya - Institut d'Estudis Catalans». RCCAACC. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 4 octubre 2021].
* ↑ La Vanguardia, 28/12/1960, HOMENAJE AL DOCTOR DON ANTONIO PEDROL RIUS
* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 516.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 2-X-2015].
* ↑ Bonet, Miquel «Ciutadà Pedrol Rius». DelCamp.cat, 24-VI-2018. Arxivat de l'original el 2018-06-24 [Consulta: 24 juny 2018]. Arxivat 2018-06-24 a Wayback Machine.
* ↑ «Pedrol Rius, Antonio». CCUC. [Consulta: 3-X-2015].
# Samoilovka

Samoilovka (en rus: Самойловка) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 599 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# Symphurus diabolicus

Symphurus diabolicus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu al sud-est del Pacífic.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Antoni Siurana i Zaragoza

Antoni Siurana i Zaragoza (Lleida, 23 de febrer de 1943) és un economista i polític català.

## Biografia

Fou paer en cap de Lleida durant 24 anys, durant el govern de Pasqual Maragall fou cridat com a conseller d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya des del 22 de desembre de 2003 a l'abril del 2006. Al 10 de juliol del 2006 fou nomenat director general de la societat estatal de Aguas de la Cuenca del Ebro (ECESA).
És llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat de Barcelona, ha estat economista de Cambra de Comerç de Lleida de 1970 a 1978. Del seu currículum polític, es pot destacar:
* Diputat al Parlament de Catalunya en la II, III, IV, V i VI legislatura. Membre de la Diputació Permanent del Parlament de Catalunya (11987-1988)
* Vicepresident primer de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies (FEMP); President del Consell Assessor de Noves Tecnologies de la FEMP.
* President de la delegació espanyola al Congrés de Poders Locals i Regionals del Consell d'Europa. Ha estat membre d'aquesta delegació des del 1980. Fou president de la Conferència de Poders Locals i Regionals d'Europa entre 1985-1987 i ocupà diverses vice-presidències entre 1982 i 1990.
* President de l'Agrupació Local de Lleida del PSC i membre del Consell Nacional.

## Premis i reconeixements

* “Medalla d'Europa" (1994) atorgada pel Consell d'Europa
* "La Encomienda de la Orden del Mérito Civil
* La Creu del Mèrit Militar de Primera Classe amb distintiu Blanc (1995)
* Medalla de Plata de la Confederació de Regants d'Espanya

## Referències

* ↑ «Va ser alcalde». Diari Ara, 07-05-2015, pàg. 7.
* ↑ «Antoni Siurana, nuevo director de Acesa». iagua.es, 11-07-2006 [Consulta: 2 gener 2017].
# Principat de Djazira

El principat de la Jazira fou un petit estat kurd autònom durant uns quants segles a la regió de la Jazira. Els seus prínceps deien ser d'origen omeia i donaven com a ancestre Khàlid ibn al-Walid, un cèlebre general omeia. Ja existia al segle xiv.
Els prínceps eren de religió iazidita, però més tard es van convertir a l'islam sunnita. A la mort del príncep Sulayman ibn Khàlid els seus tres fills es van repartir els dominis i es van crear tres branques: Mir Abd-al-Aziz va rebre la Jazira pròpiament dita; Mir Hajji Beg va rebre Gurgil; i Mir Abdal va rebre Finik.
El principat s'estenia per 14 nàhiyes: Gurgil, Arwakh, Piruz, Badan, Tanze o Kalhuk (les quatre ocupades per la tribu Karsi), Finik, Tur, Haytam, Shakh (les quatre de majoria cristiana), Nish Atil, Aramshat (de la tribu Braspi), Kewar o Kamiz i Dayr-dih. Alguns d'aquestos noms no s'han pogut localitzar. En general el principat estava situat entre la riba dreta del Bohtan i el Tigris, i segurament no incloïa les déus del Bohtan.

## Referències

Enciclopèdia de l'Islam, V, 461
# Drammenselva

El riu Drammen (o Drammenselva en noruec) és un riu que flueix a través del comtat de Buskerud, al sud-est de Noruega. Els seus 48 km de curs transcorren des del llac Tyrifjorden, al nord, fins al fiord de Drammen, al sud, on desemboca després de travessar el centre de la ciutat que li dona nom, Drammen. Amb els seus afluents (principalment el riu Begna), aconsegueix els 308 km i és un dels rius més llargs de Noruega, amb una conca hidrològica de 17.115 km² i un cabal de 300 m³/s.
Durant segles el riu es va fer serveir per al transport de troncs, portant la fusta des dels boscos a Eiker a les moltes papereres i altres indústries al llarg del riu. Durant el segle xx aquesta activitat va fer que el riu quedés intensament contaminat. No obstant això, la majoria del paper i les fàbriques de paper a Drammen van tancar als anys seixanta i setanta i el riu actualment està net i és segur. Actualment el riu s'utilitza per a activitats d'oci, i és conegut per la seva excel·lent pesca del salmó.

## Referències

* ↑ Tan, T. S., et al. (eds.). 2003. Characterisation and Engineering Properties of Natural Soils, vol. 2. Lisse: A. A. Balkema, p. 1124.
* ↑ Simons, Noel, Bruce Menzies, & Marcus Matthews. 2002. A Short Course in Geotechnical Site Investigation. London: Thomas Telford, p. 50.
* ↑ «Drammen River (GoNorway)». Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 15 abril 2016].

## Enllaços externs

* Drammen Elvefestival
# Antropologia econòmica

L'antropologia econòmica és un camp d’estudi multidisciplinari entre les ciències econòmiques i les antropològiques. L'antropologia econòmica és una part de l'antropologia sociocultural que, si bé és inseparable de les altres parts, a causa de la consideració global o holística que per l'antropologia tenen les maneres de vida o les cultures, presenta unes característiques pròpies que permeten la seva anàlisi individualitzada.
L'antropologia econòmica, de manera especial des de mitjans del segle xx, s'ha consolidat com una part de l'antropologia dedicada a l'estudi dels processos de producció, distribució i intercanvi de les societats humanes, amb metodologia pròpiament antropològica. Aquesta apreciació no amaga la importància que ha tingut en el desenvolupament de l'antropologia econòmica la seva interacció amb l'economia.
L'antropologia econòmica ha estat concebuda des de diferents corrents, dels quals els quatre més importants són:
* El Formalisme pel qual l'objecte de l'antropologiaeconòmica és l'estudi de la conducta humana en relació a l'ús alternatiu d'uns béns escassos, l'interès se centra en les transaccions, més que no pas en la producció.
* El substantivisme entén que la teoria econòmica neoclàssica fou pensada per a un tipus especial d'economia, la de mercat. Aquest tipus d'economia es basa en l'anàlisi dels preus, la qual cosa la fa inaplicable a les societats sense mercats generadors de preus. Els autors d'aquest corrent elaboren models descriptius que relacionen les unitats de producció amb realitats sociopolítiques, tant del passat com del present i s'ocupen fonamentalment de l'organització de la producció i de les formes de circulació.
* El materialisme cultural posa l'èmfasi en la determinació tecnicoambiental, la superioritat del medi i la pressió reproductora en els processos socials.
* El marxisme basa l'anàlisi de les formes i les estructures dels processos materials de cada societat en els conceptes de mode de producció i formació economicosocial, en l'anàlisi de les relacions socials que actuen sobre la producció.

## Referències

* ↑ «Antropologia econòmica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sant Esteve de Mont-ros

Sant Esteve de Mont-ros és en el terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà, en el poble de Mont-ros, pertanyent a l'antic terme de Mont-ros.
Les restes d'aquesta església, molt malmesa en fer passar un camí pel mig de l'espai que ocupava, és uns 500 metres en línia recta a l'oest-nord-oest del poble de Mont-ros, i a cosa d'1 km. seguint el mateix camí que destruí el temple. Es tracta de la pista rural asfaltada que enllaça el poble de Mont-ros amb la L-503. En un ample revolt es veu que surt cap al sud-oest un camí que mena a uns prats: era el lloc on es trobava la capella.
Aquesta capella, que el 1904 encara consta com a capella de Mont-ros, és de factura clarament medieval. Fins als anys vuitanta, del segle xx, el temple conservava els murs fins a uns 2,5 metres d'alçada, però en obrir el camí van enderrocar tot el mur de ponent i tot l'absis, per fer passar el camí pel que fou la nau.
Per la poca amplada de la nau i l'absència d'arcs torals, cal suposar que era una església coberta amb fusta. Els carreus amb què es va construir són irregulars, poc treballats, però les filades busquen una regularitat constructiva. Pertany, per tot això, a la segona meitat del segle xi.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Sant Esteve de Mont-ros". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# X-O da dinero

X-0 da dinero fou un concurs emès per Televisió Espanyola entre 1959 i 1960.

## Mecànica

Fou la versió espanyola del concurs estatunidenc Tic-Tac-Dough. Es tracta del primer concurs emès des dels estudis de Miramar i es basa en una fórmula ja assajada en algunes televisions estatunidenques. El format del programa respon al clàssic joc de preguntes i respostes, amb la particularitat que fou el primer espai televisiu espanyol en què el guanyador obtenia un premi en metàl·lic (500 pessetes).

## Referències

* El entretenimiento en la televisión española, Pàgina 66, Enrique Guerrero, 2010
* Historia de TVE. Diario ya, 1986. Pàgina 187 Arxivat 2007-08-03 a Wayback Machine.
* Historia de Televisión española. Pàgina 663
* 50 años de TVE. Lorenzo Díaz. Alianza Editorial, 2006. Pàgina 99.
* La Vanguardia, 24 de juliol de 1959
# Symphurus elongatus

Symphurus elongatus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu al Pacífic oriental (des de Mèxic fins a l'Equador).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Masia de Ca la Mont

la Cadamont és una casa que havia format part del veïnat de Sant Pere Despuig (la Vall de Bianya, la Garrotxa). L'arquitectura actual és de principis del segle passat, però, possiblement el mas és molt més antic. És de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Va ser bastida amb pedra petita del país, llevat de les cantoneres. Disposa de baixos, amb menudes finestres rectangulars i arquet de llibre a la façana de migdia; i golfes amb quatre arcades de punt rodó que miren al sol. El mas ha estat restaurat no fa gaires anys i és el centre d'una gran explotació agrícola i ramadera; per tant, està voltada de naus de recent construcció, amb àmplies teulades d'uralita.

## Referències

* ↑ «Masia de Ca la Mont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Ekorus ekakeran

Ekorus ekakeran és una espècie extinta de mustèlid gran que visqué a Kenya durant el Miocè. Amb una alçada de fins a 60 cm a l'espatlla, tenia una constitució diferent a la de la resta de mustèlids. Les mosteles d'avui en dia tenen les potes curtes i només poden mantenir una alta velocitat per períodes curts. En canvi, E. ekakeran tenia les potes més semblants a les dels lleopards.
# Amy Goodman

Amy Goodman (Washington DC, 13 d'abril de 1957) és un periodista estatunidenca. La carrera de periodisme d'investigació de Goodman inclou la cobertura del moviment d'independència de Timor Oriental i del paper de Chevron Corporation a Nigèria. Des de 1996 Goodman ha estat presentadora de Democracy Now!, un programa global de notícies independents que s'emet diàriament a la ràdio, la televisió i Internet. Ha rebut nombrosos premis, incloent-hi el Premi Thomas Merton el 2004, el Premi Nobel Alternatiu el 2008, el NCTE George Orwell Award for Distinguished Contribution to Honesty and Clarity in Public Language i un Premi Izzy el 2009.
El 2012 Goodman va rebre el Premi Gandhi de la Pau per una "contribució significativa a la promoció d'una pau internacional duradora". Goodman és autora de sis llibres, incloent-hi The Silenced Majority: Stories of Uprisings, Occupations, Resistance, and Hope (2012) i The Silenced Majority: Stories of Uprisings, Occupations, Resistance, and Hope (2016). El 2016 va ser denunciada penalment en relació amb la seva cobertura de les protestes del gasoducte de Bakken. Els càrrecs, que van ser condemnats pel Comitè per la Protecció dels Periodistes, se li van retirar el 17 d'octubre del 2016.

## Referències

* ↑ The Silenced Majority: Stories of Uprisings, Occupations, Resistance, and Hope.
* ↑ Goodman, Amy; Goodman, David; Denis, Moynihan. Democracy Now!: Twenty Years Covering the Movements Changing America. 1st. Simon & Schuster, 12 abril 2016, p. 384. ISBN 978-1501123580.
* ↑ «Defense attorney questions prosecutor in Amy Goodman case». Bismarck Tribune, 13-10-2016 [Consulta: 14 octubre 2016].
* ↑ Merlan, Anna «Judge Rejects Proposed Riot Charges Against Democracy Now! Host Amy Goodman» (en anglès). [Consulta: 21 octubre 2016]. Arxivat 2019-08-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* http://www.democracynow.org
# Wright City (Oklahoma)

Wright City és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 848 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wright City tenia 848 habitants, 302 habitatges, i 233 famílies. La densitat de població era de 394,5 habitants per km².
Dels 302 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 18,5% dones solteres, i en un 22,8% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,2% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.196 $ i la renda mediana per família de 31.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.694 $ mentre que les dones 13.667 $. La renda per capita de la població era de 13.032 $. Entorn del 18,2% de les famílies i el 19,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wright City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wright City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Teodor Cantacuzè (segle XII)

Teodor Cantacuzè fou probablement germà de Joan Cantacuzè i fou un destacat opositor d'Andrònic I Comnè (1183-1885). Fou mort el 1184 després d'una revolta fallida a Nicea juntament amb el futur Isaac II Àngel.