OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montasio

El montasio és un formatge de pasta premsada cuita elaborat amb llet de vaca al Friül, a les regions del Friül - Venècia Júlia i del Vèneto. Pren el nom de la muntanya Jôf di Montasio.
La producció d'aquest formatge dur es creu que va començar al segle xiii per un monjo de l'Abadia de Moggio.
Pot presentar alguns ulls petits. El sabor depèn de l'envelliment. Amb gust de llet i mantega quan és tendre, salat i aromàtic quan ha madurat.

## Referències

* 1 2 Harbutt, Juliet. World cheese book. Gran Bretanya: Dorling Kindersley Ltd, 2009. ISBN 978-1405336819.

## Enllaços externs

* Consorci de tutela del montasio Arxivat 2014-03-04 a Wayback Machine.
# Minuano

Minuano és una petita localitat de l'Uruguai, ubicada a l'est del departament de Cerro Largo, a la frontera amb el Brasil. Té una població aproximada de 217 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 63 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Molí de Roca (Sant Miquel de Campmajor)

El Molí de Roca és una obra de Sant Miquel de Campmajor (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un mètode per dirigir l'aigua del riu cap al molí mitjançant rescloses de fusta clavades amb troncs a les roques de la llera del riu. Més endavant trobem el carcabà (paredat amb arc de volta aparellada) i la bassa.

## Història

Aquest sistema de rescloses té el seu origen en l'època medieval.

## Referències

* 1 2 «Molí de Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Can Visiedo

Can Visiedo és un monument del municipi de Valls (Alt Camp).

## Descripció

Consta de dues plantes. A la façana principal hi ha un porxo que està suportat per sis pilars que en planta dibuixen sis circumferències tangents exteriors entre elles i amb un capitell de motllura cadascuna sota el porxo, hi ha la porta d'entrada i dues finestres laterals bastant petites.
Al pòrtic i correspon una terrassa amb barana balustrada i pilar intercalats. Aquesta balustrada es repeteix a la coberta transitable; al bell mig d'aquesta i a la façana sud hi ha un muret amb cornisa corba. En la qual hi ha estucades les paraules: "Bosque J.V." Les altres façanes són molt senzilles i finestres rectangulars.
Tot l'edifici està envoltat per una barana que té balustres, iguals als ja esmentats. Balustrada que té continuïtat amb les baranes que corresponen als accessos amb esgraons situats a llevant i al sud. Consta de dues plantes. A la façana principal hi ha un porxo que està suportat per sis pilars que en planta dibuixen sis circumferències tangents exteriors entre elles i amb un capitell de motllura cadascuna sota el porxo, hi ha la porta d'entrada i dues finestres laterals bastant petites.

## Referències

* 1 2 3 «Can Visiedo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Can Gatzius

Can Gatzius és una masia de Sant Martí de Llémena (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular de planta baixa i dos pisos, coberta a doble vessant. Té la façana arrebossada i les finestres són de pedra ben tallada. La finestra ubicada a sobre de la porta de la façana principal és amb guardapols recta i de motllures, té una llinda planera amb motiu floral i una creu, amb la inscripció MIQUEL-1727. Ampit de pedra amb motllures. Brancals de pedra polida.

## Referències

* ↑ «Can Gatzius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Can Riera de Sant Mateu

Can Riera de Sant Mateu és una masia barroca de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil. Masia formada per una planta baixa, un pis i golfes. Està coberta per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Possiblement es tracti de la reforma d'una antiga masia. En el conjunt destaca la façana, que conserva un portal rodó dovellat situat asimètricament i, molt especialment el seu coronament, que combina les línies corbes còncaves i convexes i està rematat amb gerros de ceràmica, que donen al conjunt un aire típicament barroc. La gran quantitat d'obertures de la façana destaca per l'emmarcament blanc. El primer pis conserva la decoració barroca, especialment a l'arrambador del menjador, realitzat amb rajoles de ceràmica decorades. Hi ha un rellotge de sol sobre la façana. Tot l'edifici i els annexes queden envoltats per un mur de tancament amb dos portals.
La masia es troba als voltants de l'ermita de Sant Mateu del Bosc i actualment disposa d'unes àmplies instal·lacions hípiques.

## Referències

* 1 2 «Can Riera de Sant Mateu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
* ↑ Com arribar a can Riera de Sant Mateu? [Consulta: 31 agost 2020].
# Santuari nacional Pampa Hermosa

El Santuari Nacional Pampa Bella és una àrea natural protegida del centre del Perú.

## Geografia

L'objectiu principal és la conservació dels boscos montanos tropicals romanents en la selva central. Inclou alts valors de diversitat biològica, ressaltant espècies endèmiques o de distribució restringida i grups taxonómicos rellevants per a la ciència.

## Ubicació

Està situat dins del Departament de Junín, a les províncies de Província de Tarma el 75% i a la Província de Chanchamayo. El seu territori cobreix 11.543,74 ha.

## Flora

En el Santuari Nacional Pampa Hermosa, situat a la zona geogràfica Yunga segons el geògraf Javier Pulgar Vidal, es protegeix una sèrie única d'espècies i comunitats biològiques, on destaca una comunitat relicte de cedres d'altura Cedrela angustifolia. Els seus territoris també protegeixen les capçaleres de conca dels rius Cascas i Ulcumayo, importants afluents del riu Oxabamba. Això garanteix l'estabilitat dels sòls i l'aprovisionament d'aigua de qualitat a les poblacions limítrofes que permeti el desenvolupament integrat i sostenible dels recursos naturals.

## Població

Al voltant de la Pampa Bella es troba molt pocs assentaments. Entre ells estan els annexos de Ninabamba i Nova Itàlia.

## Història

El territori de Pampa Hermosa va ser designada com a Zona Reservada l'any 2005. El 26 de març de 2009 va ser categoritzat com a Santuari Nacional mitjançant Decret Suprem Nº 005-2009-MINAM.

## Enllaços externs

* Pampa Hermosa Lodge Arxivat 2016-04-02 a Wayback Machine.
# João Carlos Batista Pinheiro

João Carlos Batista Pinheiro (13 de gener de 1932 - 30 d'agost de 2011) fou un futbolista brasiler. He was arguably the player with most appearances for Fluminense in the club's history, with 605 matches in total.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1954.

## Palmarès
### Fluminense

* Campeonato Carioca: 1951, 1959
* Copa Rio: 1952
* Torneio Rio-São Paulo: 1957, 1960

### Brasil

* Campionat Pan-americà: 1952
* Copa Bernardo O'Higgins: 1955

## Referències

* 1 2 3 4 5 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en portuguès"parado", pinheiro guarda mágoa do flu). PELÉ.NET, 10-01-2006. [Consulta: 13 juny 2009].
* 1 2 3 4 5 6 «Fluminense prepara homenagem ao ex-zagueiro Pinheiro» (en portuguès). O Estado de S. Paulo, 24-12-2008. [Consulta: 13 juny 2009].
* ↑ «João Carlos Batista Pinheiro». sambafoot.com, 07-07-2007. [Consulta: 13 juny 2009].
* ↑ João Carlos Batista Pinheiro a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1954» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Mansió de Moltkes

Mansió de Moltkes és un palau urbà situat a la cantonada de Bredgade i Dronningens Tværgade en la ciutat de Copenhaguen, Dinamarca. És una de les diverses mansions de la ciutat existents a Frederiksstaden, tot i que ja existia mitj segle abans de la creació del barri. Va ser construïda per Ulrik Frederik Gyldenløve entre 1700 i 1702 i fou inicialment coneguda com la petita mansió Gyldenløve (per contrast a la mansió més gran, ara coneguda com el Palau Charlottenborg, a Kongens Nytorv). Va rebre el seu nom actual el 1842, després de ser adquirida per Adam Wilhelm Moltke, el primer Primer ministre danès sota la monarquia constitucional danesa. La mansió té un estil barroc i decoracions de marès ric que presenten elefants i caps de lleó, sent també notable per les decoracions d'interior d'Erik Pauelsen.
És propietat de l'Associació Craftsmen de Copenhaguen i s'utilitza com a local per banquets, reunions i conferències.
El celler és la seu del restaurant AOC, amb una estrella Michelin, propietat del sommelier Christian Aarø que va rebre la seva primera estrella el 2012 amb Ronny Emborg com a chef en cap. Va deixar AOC el 2013 per esdevenir chef en cap de l'Hotel d'Angleterre i va ser succeït per Søren Selin que provenia del restaurant Alberto K ubicat al Hotel Reial Radisson Blu.

## Referències

* ↑ «Palatial Mansions in Copenhagen». Astoft. [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ «Middag, mad og møder i Moltkes Oalæ». Moltkes Palæ. [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ «Restaurant AOC - Aarø & Co Arxivat 2017-10-06 a Wayback Machine.». AOK. [Consulta: 17 març 2012].
* ↑ «Søren Selin ny køkkenchef på AOC Arxivat 2017-10-06 a Wayback Machine.». AOK. [Consulta: 7 març 2013].

## Enllaços externs

* Moltke's Mansion Arxivat 2017-10-06 a Wayback Machine., official website
* Restaurant AOC, official website
# Alan Bridges

Alan Bridges (Liverpool, Anglaterra, 28 de setembre de 1927 − 7 de desembre de 2013) va ser un director de cinema i televisió britànic. Va guanyar la Palma d'Or al Festival de Canes de 1973 per a la seva pel·lícula L'equívoc. La seva pel·lícula Out of Season (1975) va competir a la 25a Berlinale i la pel·lícula The Shooting Party (1985) va competir al 14è Festival Internacional de Cinema de Moscou Per la televisió, Bridges va dirigir bastants treballs per David Mercer i Dennis Potter.
Peter Bradshaw va escriure a The Guardian: "Bridges va ser un brillant i satíric poeta i cinematògraf – en tons tant mordaços com melangiosos – del sistema anglès de principi del segle xx, i un director amb un do per la psicologia i les crisis interiors, com queda evidenciat en pel·lícules com The Return of the Soldier (1982) i The Shooting Party (1985)."

## Filmografia

Filmografia parcial:
* 1965: Out of the Unknown (sèrie)
* 1965: Invasion
* 1967: Les Misérables (sèrie de televisió)
* 1973: L'equívoc (The Hireling)
* 1978: La Petite Fille en velours bleu amb Michel Piccoli, Claudia Cardinale, Umberto Orsini, Lara Wendel, Bernard Fresson, etc.
* 1982: The Return of the Soldier
* 1984: The Shooting Party
* 1985: Displaced Person (telefilm)

## Premis i nominacions

* 1973: Palma d'Or al Festival de Canes per L'equívoc
* 1975: Os d'Or per Out of Season (nominat)
* 1982: Palma d'Or per The Return of the Soldier (nominat)

## Referències

* ↑ http://www.theguardian.com/tv-and-radio/2014/jan/29/alan-bridges
* ↑ «biografia d'Alan Bridges». The New York Times.
* ↑ «Festival de Cannes: The Hireling».
* ↑ «IMDB.com: Premis per Out of Season».
* ↑ «14th Moscow International Film Festival (1985)». Arxivat de l'original el 2013-03-16. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ Peter Bradshaw "Alan Bridges: a director genuí i de vegades brillant", theguardian.com, 24 de gener de 2014
* ↑ «filmografia d' Alan Bridges». The New York Times.
# Andrew Auld

Andrew Auld (Stevenston, 26 de gener de 1900 - Johnston, 6 de desembre de 1977)
, conegut com a Andy Auld, fou un futbolista estatunidenc, d'origen escocès, de la dècada de 1920.
Fou cinc cops internacional amb la selecció dels Estats Units, amb qui jugà el Mundial de 1930.
Començà a jugar a Escòcia a clubs com Parkhead F.C.. Als Estats Units jugà a diversos clubs de l'American Soccer League.

## Referències

* ↑ «Hall of Famer Spotlight ... John Coll». Arxivat de l'original el 2009-01-06. [Consulta: 19 gener 2009].
* ↑ Jose, Colin. American Soccer League, 1921-1931. The Scarecrow Press, 1998. (ISBN 0-8108-3429-4).
* ↑ «1934 U.S. soccer history». Arxivat de l'original el 2009-03-03. [Consulta: 1r abril 2019].
* ↑ Soccer Hall of Fame profile
# Almucantarat

L'almucantarat, de l'àrab clàssic almuqanṭarāt (astrolabi) designa cadascun dels cercles paral·lels a l'horitzó que se suposen descrits a l'esfera celeste per determinar l'altura o la depressió dels astres. Dues estrelles que es troben en el mateix almucantarat tenen la mateixa altura.

## Almucantarat del Sol

El pla de l'almucantarat que conté el Sol s'utilitza en enginyeria ambiental per a mesurar com els aerosols atmosfèrics dispersen la llum. Per dur a terme les mesures s'utilitza o bé un espectroradiòmetre o bé un fotòmetre i es prenen a banda i banda del sol i en diversos angles.
Hi ha diversos models per obtenir propietats dels aerosols de l'almucantarat del Sol. Els més rellevants han estat desenvolupats per Oleg Dubovik (usats a la xarxa AERONET de la NASA) i per Teruyuki Nakajima (anomenat SKYRAD.PACK).

## Vegeu també

* Planisferi celeste
* Gnomònica

## Referències

* ↑ almucantarat a Optimot
* ↑ «Almucantarat». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dubovik, O. and M. D. King, 2000: A flexible inversion algorithm

## Bibliografia

* Adelaide Observatory: Almucantar graphs of hour angles, Adelaide, R. E. E. Rogers, Govt. printer, 1927.
* Chandler, Seth Carlo, (1846–1913): The almucantar, Cambridge, J. Wilson and Son, 1887.
* Dubovik, O. and M. D. King, 2000: A flexible inversion algorithm for retrieval of aerosol optical properties from Sun and sky radiance measurements," Journal of Geophysical Research, 105, 20 673-20 696
* Nakajima T, Tonna G, Rao RZ, et al.:Use of sky brightness measurements from ground for remote sensing of particulate polydispersions, Applied Optics 35 (15), 2672–2686, 1996
# Alcalfar

Alcalfar és un petit nucli de pescadors situat al sud-est de l'illa de Menorca. Administrativament, depèn de l'ajuntament de Sant Lluís, el nucli municipal del qual es troba a uns cinc quilòmetres.
Té una població de 130 habitants i està situat al llindar d'una cala, coneguda com la cala d'Alcalfar. Aquesta cala, acabada en platja, és el resultat d'una entrada allargada i estreta de mar, en forma de quart de cercle. Al principi de l'entrada es troba la Torre d'Alcalfar, i l'Illot des Torn. Està exposada a les onades i als vents del sud-est, amb un pendent suau, aigua clara —especialment a la primavera— i fons de sorra i algues. A la part esquerra mirant el mar, front la Cova d'en Putó, neix una vena d'aigua freda, que es manté en un corrent que surt de la cala.
La primera caseta de la cala es va construir l'any 1896, amb el permís verbal del propietari de la possessió d'Alcalfar, Joan Mercadal Pons, concedit a l'entorn d'una caldera de peix compartida amb un grup d'aficionats a la caça i la pesca. Dos anys més tard, el permís seria ratificat documentalment per un contracte signat entre el propietari i vuit santlluïsers, a qui els va cedir el terreny per 350 pessetes, amb la condició que en qualsevol moment se'n podria apropiar mitjançant el pagament del capital invertit i descomptant-hi vint-i-una pessetes per any que n'haguessin gaudit. La quadrilla adjudicà a la caseta el nom de la deessa romana de la caça, Diana.
Fou en la cala d'Alcalfar on els francesos desembarcaren el 1756 per conquerir, amb èxit, l'illa de Menorca als britànics. Més tard, el 1781, desembarcaren entre la cala Mesquida i la cala d'Alcalfar uns 15.000 soldats espanyols sota el comandament del duc de Crillon, que, com a conseqüència de la presa de Menorca, va obtenir del rei Carles IV d'Espanya, el 1790, el títol de duc de Maó i gran d'Espanya.

## Referències

* ↑ Revista de Menorca, 1946
* 1 2 Sintes, Adolf,. Cala d'Alcalfar : bressol menorquí de pescadors, viatgers, pintors i literats. ISBN 9788415291435.
* ↑ "Diana 1896", S'Auba, desembre 1996
* 1 2 Hernandez Sanz, Francisco. Compéndio de geografía é historia de la isla de Menorca (en castellà), 1908, p. 19.
* ↑ Piferrer, Francisco. Nobiliario de los reinos y señorios de España (en castellà). Colmillo, 1859, p. 147.
# Anguruwatota

Anguruwatota és una població de la província Occidental de Sri Lanka, a uns 40 km al sud-sud-est de Colombo.
Sota domini colonial, els portuguesos van tenir una posició fortificada en aquest lloc amb una guarnició important, que permetia controlar el pas del riu Kalu Ganga.

## Referències

* Ceylon and the portuguese 1505 - 1658, per P.E. Pieris assistit per R.B. Naish, American Ceylon Mission Press, Tellipppalai, Ceylon
# Alps Japonesos

Els Alps Japonesos (日本アルプス) són una serralada muntanyosa al Japó que divideix l'illa de Honshu. Consisteix en les muntanyes Hida (飞騨山脉), les muntanyes Kiso (木曽山脉) i les muntanyes Akaishi (赤石山脉). Aquesta cadena muntanyosa té diversos pics que sobrepassen els 3.000 m d'altitud.
El nom va ser encunyat per l'arqueòleg William Gowland, i després popularitzat per Walter Weston (1861–1940), un missioner anglès, encara que Gowland inicialment només es referia a les Muntanyes Hida. Walter Weston té una placa commemorativa a Kamikochi.
Els cims més alts després del Mont Fuji estan en aquesta serralada, els més alts són el Hotaka-dake (3.190 m) i el Kita-dake (3.193 m).
El Mont Ontake a la prefectura de Nagano és un lloc de pelegrinatge i un volcà actiu, amb erupcions el 1979 i 1980.
# Roca Foradada del Passador

La Roca Foradada del Passador és una muntanya de 163 metres que es troba al municipi de Tivenys, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Roca Gironella

La Roca Gironella és una roca singular del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situada a la dreta del Rossinyol, a migdia de la masia de Cabanyals i al sud-oest de la Cascada de Roca Gironella i dels Camps de Cabanyals. És a sota i a llevant de la masia del Serrà.

## Enllaços externs

* La Roca Gironella en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Méntrida (vi)

Méntrida és una denominació d'origen dels vins produïts en una àrea regada pel riu Alberche, al nord de la província de Toledo, incloent-hi 51 municipis. Té com a centre de la denominació la població de Méntrida i com a seu la localitat de Fuensalida.

## Història

Històricament la comarca que avui empara els vins de la Denominació d'Origen Méntrida va ser concebuda durant l'edat mitjana a determinats senyorius jurisdiccionals que es van encarregar dels governs i de dur a terme una ràpida repoblació. Prova d'això són les referències a vinyers que es remunten al segle xii. El cultiu del vi va ser prosperant fins a aconseguir-ne la seva esplendor al Madrid dels Àustries en la qual aquests vins en van ser molt benvolguts. La Denominació d'Origen tal com la coneixem actualment neix el 1976.

## L'entorn

Són terrens situats entre el riu Tajo en el seu marge dret i la Serra de Gredos. El clima de Méntrida és continental extremat amb hiverns llargs i freds, una mica temperats per trobar-se protegida dels vents freds del nord i de l'oest per la barrera muntanyenca de Gredos. Els estius són calorosos i les precipitacions molt escasses doncs amb prou feines depassen els 300 mm. Aquestes condicions climatològiques són idònies per al conreu de la vinya i afavoreixen l'aplicació de les tècniques més naturals ecològiques i biodinàmiques en l'elaboració dels vins. El terreny, suaument ondat està format per sòls sorrencs d'origen granític, àcids i amb molt poca calç el que acreix la finura dels vins que s'hi produeixen.

## Vins

* Negres: vins de 14º a 18º de graduació, afruitats.
* Rosats: vins de 13º a 18º afruitats.

## Varietats de raïm

* Varietats Blanques: Albillo, Chardonnay, Moscatell de gra petit, Sauvignon Blanc, Verdejo, Macabeu.
* Varietats Negres: Cabernet Franc, Ull de Llebre, Cabernet Sauvignon, Garnatxa, Graciano, Merlot, Petit Verdot, Syrah.

## Referències

* 1 2 3 4 «Estadístiques de les Denominacions d'Origen 2009-2010» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-02-06. [Consulta: 1r febrer 2018].
* ↑ «Relació Cronològica de les Denominacions d'Origen» (en castellà). Arxivat de l'original el 2011-09-11. [Consulta: 1r febrer 2018].
* ↑ «Presentación | Denominación de Origen Méntrida». www.domentrida.es. Arxivat de l'original el 2018-02-02. [Consulta: 1r febrer 2018].

## Enllaços externs

* DO Méntrida - Ministeri de Medi Ambient i Medi rural i Marí Arxivat 2011-12-03 a Wayback Machine.
# Molí de Rocafort

El Molí de Rocafort és un molí fariner del municipi d'Olius (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un antic molí de farina, de planta rectangular i teulada de doble vessant, orientada nord-sud. Al costat de la façana principal s'hi ha fet una nova construcció, més baixa i de teulada d'una sola vessant. La porta d'entrada està en la paret sud, és rectangular i allindanada, damunt de la porta, com a llinda, dos blocs de pedra rústecs i sense tallar.
Parament de pedres irregulars, sense tallar; barrejat amb les pedres, s'hi troben fragments de ceràmica romana. Al costat de la porta, formant part del parament hi ha una roda de molí.

## Història

El molí de Rocafort ja existia el 1110, se'n troben notícies en la documentació d'Olius, perquè la parròquia d'Olius hi tenia part en el rendiment. El 1208 el paborde de Santa Maria de Solsona el cedí a Guillem de Rocafort i a la seva muller Maria; el tracte fou fet per sis anys; de les moltures n'havia de donar dues parts a l'església de Solsona; l'altra part resta per al moliner.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Rocafort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Molí de Rocafort, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cantó de Narbona-Est

El cantó de Narbonne-Est és un cantó francès del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Narbona, compta amb una part del municipi de Narbona.

## Vegeu també

* Cantons de l'Aude
* Cantó de Narbona-Oest
* Cantó de Narbona-Sud
# Musaranya nana de Somàlia

La musaranya nana de Somàlia (Crocidura nana) és una espècie de musaranya que es troba a Etiòpia i Somàlia.

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Crocidura nana. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)