OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Bárzana Bárzana

Luis Bárzana Bárzana (1910-1947) va ser un mestre, militar i guerriller espanyol.

## Biografia

Nascut a Gijón en 1910. Va fer estudis de magisteri, exercint com a mestre en Barredos, La Felguera i Gijón. Va ingressar en el Partit Comunista d'Espanya (PCE) en 1933, sent un dels dirigents de les Milícies Antifeixistes Obreres i Camperoles (MAOC) de Gijón. Va participar en la Revolució d'Astúries de 1934.
Després de l'esclat de la Guerra civil va participar en la supressió de la revolta a Gijón. Va arribar a manar el batalló «Bárzana» i, més endavant, el regiment «Muñiz». Més endavant va estar al comandament de la 10a Brigada asturiana i de la 57a Divisió, romanent a Astúries fins a la caiguda del Front nord. Després de tornar a la zona central republicana va ser cap de les divisions 71a i 21a, en el front d'Andalusia. Sent cap de la 71a Divisió, al maig de 1938 va liderar l'operació que va suposar l'alliberament de més de tres-cents presoners republicans reclosos en el fort Carchuna, en la rereguarda franquista. També va arribar a manar la 49a Divisió del XIV Cos d'Exèrcit Guerriller.
Al final de la contesa va ser detingut pels franquistes, passant uns anys a la presó i en batallons de treball.
Va morir en 1947, poc després de ser posat en llibertat, víctima d'un accident.

## Referències

* 1 2 3 Cancio, 2011, p. 130.
* ↑ Alpert, 2013, p. 266.
* ↑ Muñiz Martín, 1976, p. 124.
* ↑ Engel, 1999, p. 231.
* 1 2 Cancio, 2011, p. 129.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Cancio, Raúl C. Fuerzas especiales en la Guerra Civil Española. Madrid: Ministerio de Defensa, 2011.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Muñoz Martín, Óscar. Asturias en la guerra civil. Ayalga, 1976.
# Holy Cross (Alaska)

Holy Cross és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 204 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Holy Cross tenia 227 habitants, 64 habitatges, i 49 famílies La densitat de població era de 2,8 habitants/km².
Dels 64 habitatges en un 43,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,9% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,8% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 17,2% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones hi havia 136,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 127,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.875 $ i la renda mediana per família de 26.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.813 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 8.542 $. Aproximadament el 33,3% de les famílies i el 45,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Holy Cross». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Holy Cross». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Carolina (Alabama)

Carolina és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 248 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carolina tenia 248 habitants, 101 habitatges, i 75 famílies. La densitat de població era de 85,5 habitants/km².
Dels 101 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,3% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 25,7% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 98,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 37.708 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 16.750 $. La renda per capita de la població era de 13.491 $. Aproximadament el 12,7% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Argyrosomus coronus

Argyrosomus coronus és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 200 cm de longitud total i 77 kg de pes.
* Nombre de vèrtebres: 25.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic que viu fins als 100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-oriental: des de Sud-àfrica fins a Angola.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ De la Pylaie, 1835. Recherches, en France, sur les poissons de l'Océan, pendant les années 1832 et 1833. A: Mem. Congr. Sci. France, 2nd Sess., Poitiers, 1834. Rouen. Recherches France . 524-534.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Griffiths, M. H. & P. C. Heemstra. 1995. A contribution to the taxonomy of the marine fish genus Argyrosomus (Perciformes: Sciaenidae), with description of two new species from southern Africa. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 65: 1-40.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1999. Field guide to the living marine resources of Namibia. FAO species identification guide for fishery purposes. Roma, FAO. 265 p.
* ↑ Griffiths, M.H. i P.C. Heemstra, 1995. A contribution to the taxonomy of the marine fish genus Argyrosomus (Perciformes: Sciaenidae), with descriptions of two new species from southern Africa. Ichthyol. Bull., J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 65, 40 p.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Griffiths, M.H. i P.C. Heemstra, 1995.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma. 250 p.
* ↑ Chao, L.N. i E. Trewavas, 1981. Sciaenidae. A: W. Fischer, G. Bianchi i W.B. Scott (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Eastern Central Atlantic (Fishing Areas 34, 47 (in part). Volum 3. FAO, Roma.
* ↑ Hay, C.J., B.J. van Zyl, F.H. van der Bank, J.T. Ferreira i G.J. Steyn, 1999. The distribution of freshwater fish in Namibia. Cimbebasia 15:41-63.
* ↑ Okeyo, D.O., 2003. On the biodiversity and the distribution of freshwater fish of Namibia: an annotated update. p.156-194. A: M.L.D. Palomares, B. Samb, T. Diouf, J.M. Vakily i D. Pauly (eds.) Fish biodiversity: local studies as basis for global inferences. ACP-EU Fish. Res. Rep. 14:281 p.
* ↑ Trewavas, E., 1977. The sciaenid fishes (croakers or drums) of the Indo-west Pacific. Trans. Zool. Soc. Lond. 33:253-541.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# El buner d'Ordino

El buner d'Ordino és una llegenda popular andorrana sobre un buner que se salva dels llops enfilant-se dalt d'un arbre i fent sonar la buna o sac de gemecs.

## Llegenda

La llegenda explica que, un any, la gent de Canillo van decidir contractar el buner d'Ordino perquè amenitzés el ball de festa major. El buner, per no fer tard, havia sortit ben d'hora d'Ordino, però a l'hora del ball encara no havia arribat. Resulta que, a mig camí, es va trobar una bandada de llops a la zona del Coll d'Ordino. Espantat, va arrencar a córrer, però veient que els llops l'atraparien es va enfilar dalt d'un pi. Mentre pujava, la buna se li va quedar atrapada entre les branques, i quan el buner la va intentar alliberar, amb la pressió en va sortir un so tan aterridor que les bèsties van arrencar a córrer. Així, el buner va poder salvar-se i arribar sa i estalvi al poble.
Depenent de la versió de la llegenda, un grup de recerca troba l'endemà el buner, que havia seguit tocant la buna per mantenir els llops allunyats; o bé, arriba pel seu compte a Canillo tocant la buna durant tot el camí.

## Representacions

Al setembre de l'any 2002, el servei postal francès, La Poste, va editar un segell commemoratiu sobre aquesta llegenda. El 2012, la companyia de dansa L'Esbart de les Valls del Nord va realitzar un ball basat en la llegenda a l'Auditori Nacional d'Andorra.

## Referències

* ↑ Valls, Àlvar. Diccionari enciclopèdic d'Andorra. Andorra la Vella: Fundació Crèdit Andorrà, 2006, p. 85. ISBN 978-99920-1-629-9.
* ↑ Àlvar Valls Oliva - Roser Carol Romàn. Llegendes d'Andorra. f: L'Abadia de Montserrat, 15 de novembre de 2010, p. 95-. ISBN 978-84-9883-340-9.
* ↑ «Diari d'Andorra». Arxivat de l'original el 2017-01-13. [Consulta: 19 novembre 2014].
* ↑ «Infopirineo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-09-07. [Consulta: 19 novembre 2014].
* ↑ «Turisme d'ordino». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 19 novembre 2014].
* ↑ http://www.joll.co.nz/newissues/NIAndorr.html
* ↑ «Bondia», 14-06-2012. Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: 14 novembre 2019].
# 4Licensing Corporation

4Licensing Corporation (anteriorment coneguda com a Leisure Concepts, Inc. i 4Kids Entertainment) fou una empresa de llicències dels Estats Units. Entre el 1992 i el 2012 també fou una productora de cinema i televisió que doblava anime japonès a través de la seva filial 4Kids Productions. El primer anime doblat per 4Kids Production foren les vuit primeres temporades de Pokémon, que als Estats Units es transmetia a Kids' WB!. Després d'una primera fallida el 2011 i una altra el 2016, tancà definitivament el 2017.

## Referències

* ↑ «4Licensing Corporation Files for Chapter 11 Bankruptcy | Business Wire» (en anglès).
# Llista de misses de Haydn

La llista de les misses escrites pel compositor del Classicisme Franz Joseph Haydn es numeren seguint l'ordre cronològic de composició que apareix al New Grove. El Catàleg d'Anthony van Hoboken també les havia posat en un suposat ordre cronològic, però estudis i recerques posteriors han fet canviar aquesta ordenació.
* No. 1a en sol major, Missa Rorate coeli desuper (Hob. 22/3) (vers el1750).
* No. 2 en fa major, Missa brevis (Hob. 22/1) (1750)
* No. 3 en do major, Missa Cellensis, també coneguda com a Cecilienmesse (en honor de Santa Cecília) (Hob. 22/5) (1766)
* No. 4 Missa 'sunt bona mixta malis' (Hob. 22/2) (1768; Fragment)
* No. 5 en mi bemoll major, Missa in honorem Beatissimae Virginis Mariae, també coneguda com a Grosse Orgelmesse (Gran missa amb orgue) (Hob. 22/4) (1766)
* No. 6 en sol major, Missa Sancti Nicolai, o Nicolaimesse (Missa de Sant Nicolau) (Hob. 22/6) (1772)
* No. 7 en si bemoll major, Missa brevis Sancti Joannis de Deo, també coneguda com a Kleine Orgelmesse (Patita missa amb orgue) (Hob. 22/7) (vers el 1775)
* No. 8 en do major, Missa Cellensis, Mariazellermesse (Hob. 22/8) (1782)
Les misses números 9 a 14 formen un grup: cada una va ser composta per a la família Esterházy pr a celebrar l'onomàstica (el 12 de setembre) de la princesa Maria Hermenegild, l'esposa del príncep Nikolaus II i amiga del compositor. La composició d'aquestes misses era una de les obligacions principals de Haydn envers els seus mecenes en aquella època de la seva carrera.
* No. 9 en si bemoll major, Missa sancti Bernardi von Offida, també coneguda com a Heiligmesse (Hob. 22/10) (1796)
* No. 10 en do major, Missa in tempore belli (Mass In Time of War), també coneguda com a Paukenmesse (Missa de les timbales) (Hob. 22/9) (1796)
* No. 11 en re minor, Missa in Angustiis, també coneguda com a Missa Nelson (Hob. 22/11) (1798)
* No. 12 in B flat major, Theresienmesse (que rep el seu nom dels de Maria Teresa de Borbó-Dues Sicílies (emperadriu d'Àustria)) (Hob. 22/12) (1799)
* No. 13 in B flat major, Schöpfungsmesse (Missa de la Creació) (Hob. 22/13) (1801)
* No. 14 in B flat major, Harmoniemesse (Hob. 22/14) (1802).
Aquesta darrera fou la seva última composició de gran format. Poc després va caure malalt, es va anar debilitant i ja no va poder abordar cap altra gran obra.

## Notes

* ↑ Jones 2002, 475
* ↑ Steinberg 2005, 156

## Referències

* Jones, David Wyn, ed. (2002) Oxford Composer Companions: Haydn, Oxford University Press. ISBN 0-19-866216-5
* Steinberg, Michael (2005) Choral Works: A Listener's Guide, Oxford University Press.
* Marc Vignal, Joseph Haydn, Fayard, 1988.
* Robbins Landon, H.C. & David Wyn Jones (1988), Haydn. His Life and Music, Londen, Thames and Hudson

## Enllaços externs

* Catalogue complet des œuvres de Haydn Arxivat 2006-09-25 a Wayback Machine.
* Analyse de la Nelsonmesse - Académie de Dijon
* Extraits de la Harmoniemesse par le Choeur des XVI de Fribourg, dirigé par André Ducret
# Iuri Afanàssiev

Iuri Nikolàievitx Afanàssiev rus: Ю́рий Никола́евич Афана́сьевen, (Maina, óblast d'Uliànovsk, Rússia, 5 de setembre de 1934 - Moscou, 14 de setembre de 2015) fou un polític soviètic. Estudià història a la Universitat de Moscou. Fou membre del Comitè Central del Partit Comunista de la Unió Soviètica, de l'Institut d'Història General de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS i rector de l'Institut Històric i dels Arxius de Moscou. President del moviment "Memorial", milità a favor de les víctimes de l'estalinisme i la seva rehabilitació.

## Referències

* ↑ «Ушел из жизни Юрий Николаевич Афанасьев» (en rus). , 14-09-2015 [Consulta: 14 setembre 2015].
# Cases Magdalena Baygual

Les Cases Magdalena Baygual és una obra de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, compost de planta baixa, dues plantes pis i un pati posterior. Està ocupat per quatre habitatges, dos als baixos i dos als pisos, cadascun amb accés independent. La façana és de composició simètrica. Els materials emprats són l'aplacat de pedra i el maó vist.

## Referències

* ↑ «Cases Magdalena Baygual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Cases Magdalena Baygual Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Arisemus pigmentatus

Arisemus pigmentatus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids. Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Guillem Bofill

Guillem Bofill (segle XIV - 1427 $^{(Gregorià)}$) fou un mestre d'obres català. Començà treballant com a picapedrer en les obres de l'església de Sant Feliu de Girona (1381-1383), i passà després a les de la Seu de Girona. El 1404 fou nomenat mestre major d'aquesta catedral. Al 1416 promogué, recolzat pel bisbe Dalmau de Mur, la segona junta d'arquitectes que decidiria la manera de continuar-ne les obres, i hi imposà el criteri de fer-ho amb una nau única que augmentara l'altura de la capçalera ja construïda, així com la claror de l'espai. El seu projecte s'aprovà al 1417. En dirigí les obres fins a 1427, probablement la data de la seua mort.
A Girona s'ha donat el seu nom a un carrer.

## Vegeu també

* Antoni Canet

## Referències

* ↑ Enciclopedia.cat.
* ↑ Google maps
# Iain MacLean

Iain MacLean -gaèlic:Iain MacGilleEathain- és un dels principals presentadors del noticiari en gaèlic escocès de la cadena BBC Scotland An Là, emès cada dia de la setmana a BBC Alba. Va néixer i créixer a Harris, a les Hèbrides Exteriors i, encara que la família del seu pare és de Liurborst, a Lewis, es considera un Hearach (gentilici en gaèlic de Harris). Es va graduar el 2001 a la Universitat d'Aberdeen amb un grau en Estudis Gaèlics i abans de treballar per An Là, era presentador dels programes diaris radiofònics de notícies Aithris na Maidne, Aithris an Fheasgair i Aithris na Seachdainn, tots tres de la BBC Radio nan Gàidheal MacLean també va aparèixer ocasionalment a altres programes emesos en gaèlic, presentant per exemple el programa de debats de la BBC Cunntas.

## Referències

* 1 2 BBC News Scotland - BBC Alba Press Pack (anglès)
# Arisemus sesquipedalis

Arisemus sesquipedalis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids. Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Eduardo Herrera Bueno

Eduardo Herrera Bueno (Gijón, 5 de juliol de 1914 - Oviedo, 15 d'agost de 1991), més conegut com a Herrerita, fou un futbolista asturià dels anys 1930 i 1940. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

A l'edat de 15 anys fitxà per l'Sporting de Gijón, passant el 1933 al Reial Oviedo per 30.000 pessetes. A l'Oviedo passa la major part de la seva carrera esportiva. La temporada 1939-40 jugà breument al FC Barcelona. Es donà el fet que, just acabada la Guerra Civil espanyola al camp de l'Oviedo no es podia jugar a futbol i el club no pogué disputar cap competició. Per no passar tot l'any sense jugar, Abelardo Riera, Herrerita i Emilín ingressaren aquella temporada al Barcelona. A l'Oviedo formà la que s'anomenà segona davantera elèctrica al costat de Casuco, Gallart, Lángara i Emilín, i de la tercera davantera elèctrica amb Antón, Goyín, Echevarría i Emilín. Es retirà a l'Sporting de Gijón el 1951.
Disputà sis partits amb la selecció espanyola, debutant enfront Portugal a Lisboa el 18 de març de 1934. El seu darrer partit fou davant Irlanda el 1945, on fou el capità de l'equip.

## Referències

* ↑ Real Oviedo, Historia, http://www.realoviedo.es/club/historia Arxivat 2017-01-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Recuerdo a Emilin». Mundo Deportivo, 08-04-1977. [Consulta: 1r octubre 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Biografia Arxivat 2011-06-11 a Wayback Machine.
* Perfil a la selecció espanyola Arxivat 2012-04-19 a Wayback Machine.
# Grimpa-soques de Souleyet

El grimpa-soques de Souleyet (Lepidocolaptes souleyetii) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita boscos poc densos, ciutats, matolls i sabanes des del sud de Mèxic, a través d'Amèrica Central, fins a Colòmbia, oest de l'Equador, nord-oest del Perú, Veneçuela, Trinitat, Guaiana i zona limítrofa del nord-oest del Brasil.
# Los Ordials

Los Ordials és un paratge del terme municipal de Tremp, al límit dels antics termes de Gurp de la Conca, del Pallars Jussà i Sapeira, de l'Alta Ribagorça, però administrativament integrat en el Pallars Jussà. Per tant, és també a cavall de les dues comarques esmentades. Està situat a la carena que separa aquests dos territoris, entre el Pui de Boix, al sud, i el Tossal de Codonyac, al nord.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llorà

Llorà és un poble del municipi del Sant Martí de Llémena (Gironès), situat al costat de la riera de Llémena, al sector oriental del terme. L'església parroquial és dedicada a sant Pere.

## Etimologia

Tal com recull el Diccionari català-valencià-balear, segons Wilhelm Meyer-Lübke vindria del llatí *Loriānu, derivat de Lorius. En canvi, Paul Aebischer declina aquest ètim i el cerca en Laurānu, que deriva del nom propi Laurus.

## Demografia

La població a 1 de gener de 2021 és de 481 habitants distribuïts de la següent manera:
| Entitat de població | Habitants |
| Disseminat de Llorà | 71 |
| Llorà | 373 |
| el Pla de Sant Joan | 37 |
| Font: Idescat ||

## Llocs d'interès

* Sant Pere de Llorà, església parroquial del poble.
* Rectoria de Llorà, rectoria del segle xix.
* Can Pascual, casa amb part de l'antiga casa forta de Llorà datada d'entre els segles x i xii.

## Fires i festes

* La Minerva, la festa major de Llorà, se celebra el tercer cap de setmana de setembre.

## Referències

* ↑ «Llorà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «llor%E0». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Meyer-Lübke, Wilhelm «Els noms de lloc en el domini de la diòcesi d'Urgell». Butlletí de dialectologia catalana. Institut d'Estudis Catalans [Barcelona], XI, 1923, pàg. 29 [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ Aebischer, Paul. Études de toponymie catalane (en francès). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1928, p. 224-225 [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 171729 Sant Martí de Llémena». Institut d'Estadística de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Can Pascual». Web oficial de l'Ajuntament de Sant Martí de Llémena. Ajuntament de Sant Martí de Llémena. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Festa Major de Llorà (Sant Martí de Llémena), La Minerva». Patrimoni festiu de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 desembre 2022].
Viccionari
# Iain Macwhirter

Iain Macwhirter (setembre 1952) és un periodista escocès especialista en política qui publica a diaris com el The Herald i the Sunday Herald, autor, presentador de ràdio i rector de la Universitat d'Edimburg. Macwhiirter va treballat al parlament britànic i també al parlament escocès, presentant els programes de la cadena BBC 2 tals com Westminster Live, Scrutiny i TV Holyrood Live. Va estudiar a l'escola George Heriot's School i després a la Universitat d'Edimburg. L'any 2013 va publicar el llibre Road to Referendum. Després del Referèndum sobre la independència d'Escòcia de 2014, va publicar Disunited Kingdom: How Westminster Won A Referendum But Lost Scotland, que és una retrospectiva de les seves experiències sobre la campanya. EL 2015, va publicar Tsunami, sobre la victòria del SNP (Partit Nacional Escocès) a les eleccions generals del 2015.

## Referències

* ↑ «Profile: Iain Macwhirter» (en anglès). https://www.heraldscotland.com,+05-11-2019.+[Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ «Profile: Iain Macwhirter» (en anglès). https://www.gazette-news.co.uk/,+05-11-2019.+[Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ «New Rector confirmed» (en anglès). https://www.ed.ac.uk,+05-11-2019.+[Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ «Iain Macwhirter Books» (en anglès). https://iainmacwhirter.wordpress.com,+14-10-2013.+[Consulta: 5 novembre 2019].
# Anna de Villalonga i Zaydín

Anna de Villalonga i Zaydín (Palma, 1883 - Palma, 1961) va ser una autora teatral mallorquina.
Va escriure principalment obres de teatre popular, interpretats entre d'altres per la companyia de Cristina Valls Aguiló. De les seves obres destaquen Dos diàlegs (1935), Coverbos de dones (1935), Esperant el metge (1936) i El rebeinet (1936). Després de la Guerra Civil Espanyola i un període de silenci forçat, tornà amb obres més allunyades del costumisme com La corona comtal (1947).

## Referències

* ↑ «Anna de Villalonga i Zaydín». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.