OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andreas Brandl

Andreas Brandl (Holzolling, 28 d'agost de 1937) és un antic pilot de trial i enduro alemany. A començament dels anys 60 va ser un dels pioners del trial a Alemanya i al continent europeu, on es començava a escampar després de dècades de practicar-se només a les Illes Britàniques.

## Trajectòria esportiva

Pilotant la motocicleta alemanya Zündapp, equipada amb motor de dos temps, prengué part a les primeres edicions de la Challenge Henry Groutards (competició internacional antecessora del Campionat d'Europa) aconseguint-hi bons resultats, entre ells el subcampionat a l'edició de 1965. A banda, guanyà 5 campionats d'Alemanya consecutius en la categoria de 100 cc (1963-1967).
Practicà també l'enduro, formant part de l'equip de la RFA que guanyà el Trofeu als Sis Dies Internacionals d'Enduro de 1968, celebrats a Itàlia. Especialista en cilindrades petites, guanyà el Campionat d'Europa d'enduro els anys 1969 (75 cc), 1970 (75 cc), 1971 (50 cc), 1972 (75 cc) i 1973 (75 cc).
Com a pilot oficial de Zündapp formà part de l'equip de sis corredors de fàbrica que el 13 de maig de 1965 baté 6 rècords mundials de velocitat sobre asfalt al Circuit de Monza, a bord d'una motocicleta de 50 cc, participant activament en la consecució dels tres rècords en categoria "equip": 6 hores, 1.000 quilòmetres i 12 hores.

## Palmarès en trial

| Any | Motocicleta | Campionat d'Europa | Campionat d'Alemanya | Títols |
| 1963 | Zündapp | - | 1r | 1 |
| 1964 | Zündapp | 3r | 1r | 1 |
| 1965 | Zündapp | 2n | 1r | 1 |
| 1966 | Zündapp | 10è | 1r | 1 |
| 1967 | Zündapp | 3r | 1r | 1 |
| 1968 | Zündapp | - | | - |
| 1969 | Zündapp | 22è | | - |
| Total títols | Total títols | 0 | 5 | 5 |

### Notes

* ↑ Al total de títols s'hi compten tots els campionats estatals o internacionals guanyats
* ↑ Fins al 1967 el campionat s'anomenà "Challenge Henry Groutards" i a partir de 1968 va passar a anomenar-se Campionat d'Europa

## Referències

* ↑ «The winner... Brandl Andreas» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «Zündapp Weltmeister bei Oldie- Treffen» (en alemany). zuendapp.net, 29-08-2006. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 11 maig 2010].
* ↑ «Enduro during the 70's» (en anglès). mxbikes.com. Arxivat de l'original el 23 de març 2010. [Consulta: 11 maig 2010].
* ↑ «50cc Roadracing story. World records with 50 cc bikes.» (en anglès). elsberg-tuning.dk. [Consulta: 11 maig 2010].
* ↑ «World. Brandl Andreas» (PDF) (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 11 maig 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina sobre les Zündapp de trial dels 60 Arxivat 2010-12-01 a Wayback Machine. (alemany)
* Article sobre Zündapp amb esment de Brandl (anglès)
# Clarkson Frederick Stanfield

Clarkson Frederick Stanfield (Sunderland, 3 de desembre de 1793 - Hampstead, 18 de maig de 1867), conegut erròniament com a William Clarkson Stanfield, fou un pintor anglès de temàtica marítima.

## Biografia

Stanfield va néixer a Sunderland, fill de James Field Stanfield (1749–1824), un autor, actor i antic mariner d'origen irlandès, i de Mary Hoad, artista i actriu. És probable que Stanfield hagi heretat el talent artístic de la seva mare, que es diu que va ser una artista consumada, però va morir el 1801. El seu pare es va tornar a casar, amb Maria Kell, un any més tard. Stanfield va rebre el nom de Thomas Clarkson, l'abolicionista del comerç d'esclaus, a qui el seu pare coneixia, i aquest va ser l'únic nom que va utilitzar, tot i que hi ha raons per creure que Frederick era un segon.
Va ser breument aprenent d'un decorador d'autocars el 1806, però va marxar a causa de l'embriaguesa de la dona del seu mestre i es va unir a un miner de South Shields per convertir-se en mariner. El 1808 va ser incorporat a la Royal Navy, servint a la nau de guàrdia HMS Namur a Sheerness. Donat d'alta per motius de salut el 1814, va fer un viatge a la Xina el 1815 amb l'East Indiaman Warley i va tornar amb molts esbossos.

### Paisatge

Un accident va obligar Stanfield a deixar el servei actiu, però durant els seus viatges havia adquirit una habilitat considerable com a dibuixant. L'agost de 1816 Stanfield va ser contractat com a decorador i pintor d'escenes al Royalty Theatre de Wellclose Square, Londres. Juntament amb David Roberts, va treballar després al teatre de Coburg, Lambeth, i el 1823 es va convertir en pintor d'escenes resident al Theatre Royal, Drury Lane, on va assolir ràpidament la fama gràcies a la gran quantitat de paisatges espectaculars i (emocionant) diorames que va produir per a aquella casa fins al 1834.
Stanfield va abandonar la pintura d'escenografia després del Nadal de 1834, tot i que va fer excepcions per a dos amics personals: va dissenyar escenografies per a les produccions escèniques de William Charles Macready i per als teatres amateurs de Charles Dickens.

## Referències

* ↑ «Clarkson Stanfield, artist, 1793-1867». [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ Chisholm, 1911.
* ↑ Lambourne, 1999, p. 159.

## Bibliografia

* The Catholic Who's Who. Londres: Burns & Oats, 1908.
* «Stanfield, William Clarkson». A: Hugh Chisholm. Encyclopædia Britannica (en anglès). 25. 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Lambourne, Lionel. Victorian Painting. Londres: Phaidon Press, 1999.
* van der Merwe, Pieter. «Stanfield, Clarkson (1793–1867)». A: Oxford Dictionary of National Biography. online. Oxford University Press. DOI 10.1093/ref:odnb/26234. requereix subscripció o ser soci de la biblioteca pública del Regne Unit
# Clorur d'actini

Clorur d'actini(III) és un compost químic que conté l'element radiocatiu rar actini. Té la fórmula AcCl₃. El seu pes molecular és 333.378 g/mol.

## Reaccions

AcCl₃ + H₂O → AcOCl + 2 HCl

## Síntesi

4 Ac(OH)₃ + 3 CCl₄ → 4AcCl₃ + 3CO₂ + 6H₂O.

## Propietats

* Fórmula molecular : AcCl₃
* Color : Blanc
* Presentació : Sòlid criastal·lí
* Punt de fusió : 1051$^°$C
* Densitat : 4810 kg m$^{−3}$
* Pes molecular : 333.378 g/m ol

## Referències

* ↑ https://pubchem.ncbi.nlm.nih.gov/compound/86218203#section=Top
* ↑ https://chemiday.com/en/reaction/3-1-0-2073
* ↑ https://www.webelements.com/compounds/actinium/actinium_trichloride.html
# Edmundo Alves de Souza Neto

Edmundo Alves de Souza Neto, més conegut com a Edmundo, (Niterói, 2 d'abril de 1971) és un futbolista brasiler retirat de les dècades dels 90 i 2000.
Rodamón del futbol, ha jugat a Brasil, Itàlia i Japó. A començaments dels 90 guanyà el campionat brasiler amb el Palmeiras, el 1997 tornà a guanyar el campionat brasiler amb el Vasco da Gama. Amb la selecció brasilera disputà la Copa del Món de Futbol de 1998.

## Palmarès

Club
* Campionat carioca: 1992
* Campionat paulista: 1993, 1994
* Torneig Rio-São Paulo: 1993
* Campionat brasiler de futbol: 1993, 1994, 1997
Selecció
* Copa Amèrica de futbol: 1997
Individual
* Bola de Prata: 1993, 1997
* Bola de Ouro: 1997
* Chuteira de Ouro: 1997
* Màxim golejador del campionat brasiler de futbol: 1997

## Referències

* ↑ «Edmundo, O Animal: l'uomo del carnevale» (en italian). Il Corriere della Sera, 07-03-2015. [Consulta: 24 octubre 2015].
* ↑ «Romario and Edmundo, the bad boys from Brazil». World Soccer, 25-01-2015. [Consulta: 24 octubre 2015].
* ↑ «Common ground». observer.theguardian.com, 05-05-2002. [Consulta: 21 desembre 2013].
* ↑ «Edmundo, una vita in dribbling» (en italian). Mai Dire Calcio, 12-12-2014. Arxivat de l'original el 16 d'octubre 2015. [Consulta: 23 octubre 2015].
* ↑ «Bad boy Edmundo joins Santos». ESPN FC, 01-08-2000. [Consulta: 24 octubre 2015].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1998» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (anglès) Edmundo a Sambafoot
* (portuguès) NetVasco
# Marshall (Arkansas)

Marshall és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 1.313 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marshall tenia 1.313 habitants, 594 habitatges, i 355 famílies. La densitat de població era de 195,7 habitants/km².
Dels 594 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 40,2% no eren unitats familiars. En el 39,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 29,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.846 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.857 $ mentre que les dones 14.107 $. La renda per capita de la població era de 13.772 $. Entorn del 20% de les famílies i el 27,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marshall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marshall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Langmuir

Langmuir (abreviatura Langmuir) és una destacada revista científica que se centra en la publicació d'articles de química interdisciplinària. És publicada des del gener del 1985 per la Societat Química Americana. El seu factor d'impacte és 4,457 el 2014, any en què fou citada 113 157 cops. Ocupa la 3$^a$ posició de qualitat de revistes dedicades a l'electroquímica, la 4$^a$ en la categoria d'espectroscopia i la 6$^a$ en la de superfícies i interfícies en el rànquing SCImago.
El nom fa honor al químic nord-americà Irving Langmuir (1881-1957), guanyador del Premi Nobel de Química del 1932. Langmuir publicar articles en les següents categories temàtiques: Col·loides (surfactants i d'autoensamblatge, dispersions, emulsions, escumes); interfícies (adsorció, reaccions, pel·lícules, forces); interfícies biològiques (materials biocol·loides, biomoleculars i biomimètics); materials (materials nano i mesoestructurats, polímers, gels, cristalls líquids); electroquímica (transferència de càrrega interfacial, transport de càrrega, electrocatàlisi, fenòmens electrocinètics, bioelectroquímica); dispositius i aplicacions (sensors, microfluids, patrons, catàlisi, vidres fotònics).

## Referències

* ↑ «Journal Rankings». SCImago, Journal & Country Rank, 2015. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «Langmuir». ACS Publications. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web Langmuir
# Bentos

Els bentos o organismes bentònics són aquells organismes demersals que viuen als fons marins, també anomenat la zona bentònica o simplement el bentos. N'hi ha que són fixos, d'altres que efectuen desplaçaments curts i d'altres que recorren distàncies llargues.
Les algues marrons, vermelles i verdes són unes de les components més importants del bentos. Les formes i coloracions d'aquestes són molt variades, així com la seva consistència. A més de les algues, al mar Mediterrani té una importància especial una planta fanerògama marina anomenada posidònia que forma grans praderies submarines, les anomenades «cintes».
Els mol·luscs bivalves, com el musclo, la cloïssa, l'ostra, la navalla recta, etc. també són bentònics. Les larves d'aquests éssers vius són sempre plantòniques. Els mol·luscs són el grup d'organismes bentònics que té una gamma més variada de coloracions vives. També es poden trobar diversos tipus de cucs, que de vegades presenten plomalls branquials molt vistosos. Els eriçons de mar i les estrelles de mar són altres components importants dels bentos. Tot i que poden semblar immòbils, realitzen lents desplaçaments i són excel·lents depredadors. Les esponges i coralls són dos grups d'organismes filtradors propis del bentos. El corall vermell és un animal que està especialment protegit i que és molt preuat per les seves aplicacions en joieria. Té un creixement molt lent. Són famoses les estructures coral·lines de les Illes Medes. Molts crustacis d'interès pesquer són bentònics: llagostes, gambes, llagostins, escamarlans, llamàntols, galeres, crancs, etc. Molts d'ells mantenen el cos amagat a la sorra o en forats.
Els peixos bentònics comprenen una part important de les espècies més valorades per a l'alimentació humana (lluç, moll de fang, moll de roca, llenguado, rèmol, rap, lluerna rossa, escatós, aranya blanca, etc.) i per a la pesca esportiva (com ara l'anfós bord i el dot). Les morenes i els congres són peixos carnívors que s'amaguen dins els forats. Altres peixos bentònics són l'ase mossegaire, l'escolà, el verat volador, el cabot de roca, etc.

## Referències

* ↑ «Bentos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Zona pelàgica
# Cabot de roca

«Cabot de roca» té aquests significats:
Viccionari
# Clara Barton

Clarissa "Clara" Harlowe Barton (Oxford, Massachusetts, 25 de desembre de 1821 – Glen Echo, Maryland, 12 d'abril de 1912) va ser una infermera pionera, fundadora de la Creu Roja americana.
Va ser professora, examinadora de patents i infermera d'hospital durant la Guerra civil americana. L'educació en infermeria no era massa formalitzada en aquella època, i Barton no va estudiar en una escola d'infermeria, així que oferia assistència de forma autodidacta. Barton és notable per fer obra humanitària en una època en què relativament poques dones treballaven fora de la llar.

## Referències

* ↑ «Clara Barton, Fundadora» (en anglès). The American National Red Cross. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «La dama de la Cruz Roja, Clara Barton (1821-1912)» (en castellà). Mujeres con ciencia, 02-09-2016. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Clara Barton- Founder of the American Red Cross». [Consulta: 5 maig 2017].
* ↑ Edward, James; Wilson James, Janet; S. Boyer, Paul. Notable American Women 1607–1950: A Biographical Dictionary, Vol. 1.. Cambridge, MA: Belknap Pr., 1971, p. 103–107.
# Brixants

* No s'ha de confondre amb Brigants, Brigantis, o Brigians.
Els brixants o brixans (en llatí Brixanti o Brixani) eren un poble alpí de la Rètia que van ocupar el districte modern de Brixen (Brixia). Els menciona Claudi Ptolemeu. Titus Livi els esmenta com brixiani.
Plini el Vell diu que era un dels pobles alpins vençuts per August, que va fer constar el seu nom al Trofeu dels Alps.

## Referències

* ↑ «La Rhétie» (en francès). arbre-celtique.com. L'encyclopédie - L'Arbre Celtique, 1999.
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 20
# Camp d'audibilitat

El camp d'audibilitat descriu el rang de freqüències que pot escoltar els humans o altres animals, encara que també pot referir-se al rang de nivells. El rang humà es dona generalment entre 20 i 20.000 Hz, tot i que hi ha una variació considerable entre individus, especialment a freqüències altes, i es considera normal una pèrdua gradual de la sensibilitat a freqüències més altes amb l'edat. La sensibilitat també varia amb la freqüència, tal com ho mostra el contorn de la igualtat de sonoritat. La investigació rutinària per a la pèrdua de l'oïda sol implicar un audiograma que mostra nivells de llindar relatius a un de normal.
Diverses espècies animals poden escoltar freqüències molt més enllà de l'abast humà. Alguns dofins i ratapinyades, per exemple, poden escoltar freqüències de fins a 100.000 Hz. Els elefants poden escoltar sons al 14-16 Hz, mentre que algunes balenes poden escoltar sons infrasònics tan baixos com 7 Hz (a l'aigua).

## Mesurament

Una mesura bàsica d'audició és proporcionada per un "àudiograma": un gràfic del nivell sonor mínim discernible a diverses freqüències a tot l'abast nominal d'un organisme.
Es poden utilitzar proves d'audiència conductual o proves fisiològiques per trobar llindars d'oïda d'humans i altres animals. Per als humans, la prova implica que els tons es presenten a freqüències específiques (altura) i intensitats (sonoritat). Quan el subjecte escolta el so, ho indica pujant la mà o prement un botó. Es registra la intensitat més baixa que poden escoltar.
La prova varia per als nens; la seva resposta al so pot ser indicada per un gir del cap o utilitzant una joguina. El nen aprèn què fer al sentir el so, com ara posar un home de joguina en un vaixell. Es pot utilitzar una tècnica similar quan es prova l'animal, on s'utilitza el menjar com a recompensa per respondre al so.
Els tests fisiològics no necessiten que el pacient respongui conscientment.
La informació sobre l'audiència dels diferents mamífers va ser obtinguda principalment per proves d'audició conductual.
La freqüència es mesura a Hertz (Hz), el nombre de vibracions de nivell de pressió acústica propietats de les ones de so i ones de so per segon.

## Referències

* ↑ Marler, Peter. Nature's Music: The Science of Birdsong. Academic Press Inc., 2004, p. 207. ISBN 978-0124730700.
* ↑ Katz, Jack. Handbook of Clinical Audiology. 5th. Philadelphia: Lippincott Williams & Wilkins, 2002. ISBN 9780683307658.

## Obres citades

* D'Ambrose, Chris. «Frequency Range of Human Hearing». The Physics Factbook, 2003. [Consulta: 28 febrer 2007].
* Marine Mammal Biology: An Evolutionary Approach. Oxford: Blackwell Science, 2002. ISBN 9780632052325.
* Ketten, D. R.. «Cetacean Ears». A: Hearing by Whales and Dolphins. Nova York: Springer, 2000, p. 43–108. ISBN 9780387949062.
* Richardson, W. John. Marine mammals and noise. Londres: Academic Press, 1998.
* Rubel, Edwin W.; Popper, Arthur N.; Fay, Richard R. Development of the auditory system. Nova York: Springer, 1998. ISBN 9780387949840.
# Campionat britànic de trial 1958

La temporada de 1958 del Campionat britànic de trial fou la 9a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 23 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Gordon Jackson | AJS | 83 |
| 2 | Sammy Miller | Ariel | 79 |
| 3 | Roy Peplow | Triumph | 74 |
| 4 | John Brittain | Royal Enfield | 73 |
| 5 | Gordon Blakeway | Ariel | 57 |
| 6 | Jeff Smith | BSA | 51 |
| 7 | Peter Stirland | Greeves? | 51 |
| 8 | John Giles | Triumph? | 49 |
| 9 | Ron Langston | Ariel | 35 |
| 10 | Brian Martin | BSA? | 34 |

## Referències

* Hulme, John. «Gordon British Champion Farley» (en anglès). pressreader.com. Classic Trial, 01-12-2020. [Consulta: 1r febrer 2022].
* «Great Britain - 1958» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Campionat britànic de trial 1955

La temporada de 1955 del Campionat britànic de trial fou la 6a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 31 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Gordon Jackson | AJS | 88 |
| 2 | Jeff Smith | BSA | 83 |
| 3 | John Brittain | Royal Enfield | 76 |
| 4 | J. Houghton | ? | 63 |
| 5 | Gordon McLaughlan | Matchless | 57 |
| 6 | Brian Povey | James? | 52 |
| 7 | John Giles | Triumph? | 48 |
| 8 | Arthur Stirland | Greeves? | 47 |
| 9 | Tom Ellis | BSA | 41 |
| 10 | Pat Brittain | Royal Enfield? | 40 |

## Referències

* «Great Britain - 1955» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Ca n'Ebanista

Ca n'Ebanista és una obra de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa amb paret mitgera. Amb façana a la plaça de la Sagrera i al carrer de la Sagrera. La coberta és a dues vessants. La façana és de pedra i està recoberta per un arrebossat de guix. Consta de planta baixa, pis i golfes. El portal d'entrada està fet amb maons d'obra ceràmica i és d'arc de mig punt adovellat. Sobre la porta hi ha una finestra quadrada de pedra.

## Història

Fins fa pocs anys a planta baixa de la casa hi havia una ebenisteria, motiu pel qual se la coneix com a Can Ebenista. Actualment hi viu la vídua de l'ebenista. La casa està en males condicions.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Ebanista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Ca n'Aubareda (Sant Martí de Tous)

Ca n'Aubareda és una masia del municipi de Sant Martí de Tous (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Estructura de la típica masia catalana: planta rectangular, sostre a doble vessant de teules, parets de parets. Dues plantes i golfes a part de totes les dependències per al bestià.

## Referències

* ↑ «Ca n'Aubareda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Eini (cràter)

Eini és un cràter d'impacte en el planeta Venus, i de 5,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim finès; i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional, el 1997.

## Referències

* ↑ «Eini». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Marco Tizza

Marco Tizza (Giussano, província de Monza i Brianza, 6 de febrer de 1992) és un ciclista italià, professional des del 2015.

## Palmarès

* 2014
** 1r al Trofeu Ciutat de Brescia
** 1r al Gran Premi de la indústria i el comerç artesanal de Carnago
* 2019
** Vencedor d'una etapa al Sibiu Cycling Tour

## Resultats

* Resultats a cyclingarchives.com
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Bathycongrus longicavis

Bathycongrus longicavis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 38,6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical (15°S-16°S, 166°E-167°E) que viu entre 532 i 599 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic: Vanuatu.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ogilby J. D., 1898. New genera and species of fishes. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 23 (pt 3). 280-299.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Karmóvskaia, E.S., 2009. New Records of Congrid Eels of the Genus Bathycongrus (Congridae) in the West-Central Tropical Part of the Pacific Ocean, with a Description of Three New Species. Journal of Ichthyology, 49 (2): 139-153.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cal Masó

Cal Masó és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès. Es troba al nucli de població de Brics.

## Referències

* ↑ «Rutes per l'entorn de Solsona». Ajuntament de Solsona, 2014. [Consulta: 26 desembre 2021].
# António Jesus Correia

António Jesus Correia, ComIH (3 d'abril de 1924 - 30 de novembre de 2003) fou un futbolista i jugador d'hoquei sobre patins portuguès de la dècada de 1940.
Fou 13 cops internacional amb la selecció portuguesa. Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Sporting Clube de Portugal, on formà part de la davantera dels Cinco Violinos (cinc violins) amb Albano, Fernando Peyroteo, José Travassos i Manuel Vasques. Acabà jugant al G.D. CUF.
En hoquei patins fou campió del món amb Portugal en sis ocasions (1946, 1947, 1948, 1949, 1952 i 1956).

## Referències

* ↑ Perfil a thefinalball
* ↑ Perfil a foradejogo
* ↑ Portugal stats at Eu-Football
* ↑ «O dia em que os cinco violinos marcaram 12 golos» (en portuguès). Mais Futebol, 16-02-2015. [Consulta: 21 juliol 2015].
* ↑ Paulo Curado. «Morreu o último dos Violinos» (en portuguès). Público, 01-12-2003. [Consulta: 16 abril 2018].