OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Intel·ligència militar

La intel·ligència militar és la tasca, complerta en general per unitats específiques dins de les Forces armades, de recollir informació sobre l'enemic actual o potencial per permetre planificar adequadament les eventuals operacions. Associada tradicionalment a l'espionatge, la intel·ligència regula la recollida d'informació de la capacitat tecnològica, l'ordre de batalla, armes, equip, entrenament, bases militars, comunicacions i la detecció de radars. La col·lecció d'intel·ligència és vital per a proveir informació exacta i recent per a un comandant poder fer ús intel·ligent dels seus recursos. Encara que la tasca és de caràcter militar, a nivell més s'inclou informació diplomàtica, política, econòmica i demogràfica en temps de pau.
La formació de departaments professionals d'intel·ligència militar es va produir al llarg del segle xix, el progrés de la tecnologia al segle xx els sumaria a les tasques tradicionals d'espionatge un gran arsenal de recursos tècnics, des de les imatges, la intercepció de comunicacions en conjunt amb el criptoanàlisi, anàlisi de patrons comunicatius, la detecció de radars, i altres funcions com la intel·ligència humana, els operatius clandestins, la desinformació, la decepció i la contraintel·ligència.
Els departaments d'intel·ligència s'han utilitzat amb freqüència per vigilar dins del mateix Estat, en els Estats Units, el FBI compleix funcions d'intel·ligència interior, i nombrosos estats llatinoamericans han replicat la seva estructura (com a l'Agència Federal d'Investigacions (Mèxic) Agència Federal d'Investigacions mexicana o l'Agència Federal d'Investigacions i Seguretat Interior, Argentina. Encara que el seu propòsit aparent és el de recollir informació sobre les organitzacions criminals de gran escala, com la Màfia, sovint han estat utilitzats amb fins polítics per al control de la insurgència.

## Enllaços externs

* Projecte Aurora Australis: Intel·ligència de Emergència per a l'Era de la Informació Revista Virtual que reuneix assaigs actuals i exclusius sobre Intel·ligència d'Estat, política, estratègica, econòmica i competitiva. Col·laboren experts de tota Amèrica.
# Intel·ligència espacial

La intel·ligència espacial és la intel·ligència més bàsica de les descrites a la Teoria de les intel·ligències múltiples, ja que procedeix dels mecanismes d'orientació ancestrals. Aquest tipus d'intel·ligència es relaciona amb la capacitat que té l'individu davant aspectes com el color, la línia, la forma, la figura, l'espai, i la relació que existeix entre ells. És a més a més la capacitat que té una persona per a processar informació en tres dimensions.
Les competències intel·lectuals bàsiques són percebre la realitat, apreciant mides, direccions i relacions espacials; reproduir mentalment objectes que s'han observat, reconèixer el mateix objecte en diferents circumstàncies (la imatge queda tan fixa que l'individu és capaç d'identificar-, independentment del lloc, posició o situació en què l'objecte es trobi), anticipar-se a les conseqüències de canvis espacials, i avançar i imaginar o suposar com pot variar un objecte que pateix algun tipus de canvi; descriure coincidències o similituds entre objectes que llueixen diferents; identificar aspectes comuns o diferents en els objectes que es troben al voltant de l'individu, i tenir un sentit comú de la direcció.

## Vegeu també

* Intel·ligència emocional

## Nota

* ↑ Juan Rodríguez. Literatura espanyola contemporània: materials auxiliars, textos i documents. Univ. Autònoma de Barcelona, 1995, p. 52–. ISBN 9788449004490.
# Integral de Riemann

La integral de Riemann és una operació sobre una funció contínua i limitada en un interval $[a,b]$, on $a$ i $b$ són anomenats extrems de la integració. L'operació consisteix a trobar el límit de la suma de productes entre el valor de la funció en un punt $x_{i}^{*}$ i l'amplada $\Delta x$ del subinterval que conté al punt.
    $\lim _{n\to \infty }\sum _{i=0}^{n-1}f(x_{i}^{*})\Delta x_{i-1}$
Normalment es nota com:
    $\int _{a}^{b}f(x)dx$
El símbol $\int$ és una "S" deformada. En el cas en què la funció $f$ tingui diverses variables, el $dx$ especifica la variable d'integració. Si la variable d'integració i l'interval d'integració són coneguts, la notació es pot simplificar com $\int f$.
Algunes funcions no són clarament integrables per Riemmann, però en general les interaccions dels límits amb la integral de Riemmann són difícils d'estudiar.
La integral de Lebesgue millora aquesta teoria i permet obtenir una millor varietat de funcions integrables, així com descriure millor les interaccions dels límits amb la integral.
Històricament, Riemann va concebre aquesta teoria de la integració, i va proporcionar algunes idees per al teorema fonamental del càlcul. La teoria de la integració de Lebesgue va arribar molt més tard, quan els punts dèbils de la integral de Riemann es comprenien millor.

## Interpretació geomètrica

En anàlisi de variable real, la integral de Riemann és una forma simple de definir la integral d'una funció sobre un interval com l'àrea sota la corba de la funció.
Sigui $f$ una funció amb valors reals definida sobre l'interval $[a,b]$, tal que per tot $x$, $f(x)\geq 0$. Sigui $S=S_{f}=\{(x,y)|0\leq y\leq f(x)\}$ la regió del pla delimitada per la corba corresponent a la funció $f$, l'eix de les abscisses i les rectes verticals de les equacions $x=a$ i $x=b$. Ens interessa mesurar l'àrea del domini S, si és que es pot mesurar.
Per obtenir una aproximació de l'àrea tancada sota una corba, aquesta es pot dividir en rectangles com indica la figura següent:
L'àrea de cada rectangle, és el producte de la funció en un punt, per l'amplada de l'interval:
Quan s'augmenta el nombre de rectangles s'obté una millor aproximació:
La idea fonamental de la teoria de la integració de Riemann és la d'utilitzar aproximacions de l'àrea del domini S. Es determinarà una àrea aproximada que se sàpiga que és inferior a l'àrea del domini S, i es buscarà una altra àrea aproximada que se sàpiga que és major que l'àrea de S. Si aquestes aproximacions poden fer-se de manera que la diferència entre ambdues àrees sigui arbitràriament petita, llavors podem obtenir l'àrea del domini S. Per tant, el límit de l'àrea per a infinits rectangles és l'àrea compresa sota la corba.

## Vegeu també

* Integral de Darboux
# Ivanhoe

«Ivanhoe» té aquests significats:
* Ivanhoe (Califòrnia)
* Ivanhoe (Carolina del Nord)
* Ivanhoe (Illinois)
* Ivanhoe (Minnesota)
* Ivanhoe (novel·la)
* Ivanhoe (pel·lícula)
* Ivanhoe (Sullivan), òpera del 1891 d'Arthur Sullivan
# Ivanhoe (Minnesota)

Ivanhoe és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 679 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ivanhoe tenia 679 habitants, 310 habitatges, i 172 famílies. La densitat de població era de 288,1 habitants per km².
Dels 310 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 44,2% no eren unitats familiars. En el 41% dels habitatges hi vivien persones soles el 25,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 29,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 40.491 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.946 $ mentre que les dones 21.389 $. La renda per capita de la població era de 17.775 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ivanhoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ivanhoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Isabel la Catòlica dictant el seu testament

Isabel la Catòlica dictant el seu testament és un quadre de 1864 del pintor purista espanyol Eduardo Rosales y Gallina. Està executat a l'oli sobre llenç i mesura 400 centímetres d'amplada per 290 cm d'alçada. Pertany al Museu del Prado de Madrid que el va adquirir l'any 1865. Després de ser traspassat al Museu d'Art Modern (MAM), es va reincorporar al Prado el 1971 en rebre les obres del segle xix que posseïa el MAM després de la seva dissolució. Està exposat al públic a la sala 61B.
Aquesta pintura d'història representa el moment en el qual Isabel I de Castella dicta el seu testament. Emmarcat dins de la pintura d'història academicista del període romàntic, és d'un estil més realista que obres precedents de Rosales. Va dedicar un any i mig de treball i la va presentar a l'Exposició Universal de París de 1867. Després va tornar a Roma, on li va arribar un telegrama dels seus amics, el paisatgista Martín Rico i Raimundo de Madrazo, donant-li la notícia de l'èxit aconseguit pel seu quadre: primera medalla d'or per a estrangers. Li van concedir la Legió d'Honor.

## Referències

* ↑ Luis Suárez Fernández, Análisis del testamento de Isabel la Católica.
* ↑ «Colgado el primer cuadro que se expondrá en la ampliación del Museo del Prado».

## Enllaços externs

* Fitxa a la web del Museu del Prado
# Iñigo Muguerza

Iñigo Muguerza, és un escultor espanyol, nascut a Cantàbria a 1963. Ve d'una família d'artistes, net del guitarrista Regino Sainz de la Maza (1896 - 1981) i besnet de l'escriptora Concha Espina (1869 - 1955).
Va iniciar la seva educació artística en l'estudi de Amadeo Roca, entre 1977 i 1985.
Es poden contemplar obres de l'autor en places públiques de Santander, Oviedo (escultura urbana coneguda amb el nom de Caballo) i la Comunitat de Madrid. És seva l'escultura costumista (encarregada per part de la Conselleria de Cultura, Turisme i Esport, com a homenatge als miners) que presideix l'esplanada de les Coves del Soplao, (Cantàbria).
També realitza bustos de personatges il·lustres o destacats, com ara els seus parents artistes, el guitarrista Regino Sainz de la Maza, el seu avi, i de l'escriptora Concha Espina, la seva besàvia.   Durant la seva educació a Madrid, va realitzar obres de diversos membres de la Família Real. Entre altres grans obres d'aquest autor podem destacar l'estàtua dedicada al Papa Joan Pau II a Brunete que té uns tres metres d'alçada.
És un experimentat genet, cosa que el va portar a muntar una ferreria com a part del seu treball com escultor de metalls (fonamentalment bronze), utilitzant la forja i recuperant l'ofici de ferrer.
A 1991, la família de Fernando Martín, jugador de bàsquet del Reial Madrid i de la selecció espanyola, li va encarregar una escultura que es va col·locar al costat de la seva tomba, al cementiri de l'Almudena, madrid.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 http://www.llanes.com/agenda/exposici%C3%B3n-nieves-salas-pintura-e-i%C3%B1igo-muguerza-escultura
* 1 2 3 http://www.eldiariomontanes.es/20081130/sociedad/domingo/herrero-miradas-20081130.html
# Iñigo Lizarralde Lezcano

Iñigo Lizarralde Lezcano (Bilbao, 6 d'agost de 1966) és un exfutbolista basc. Ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Format al planter de l'Athletic Club, debuta amb el primer equip en la jornada de la vaga de futbolistes de la campanya 84/85. Després d'aquell partit, retorna al filial fins a la 87/88, quan puja definitivament a l'Athletic. Va romandre tres temporades a San Mamés, sense arribar a fer-se un lloc titular.
L'estiu de 1990 fitxa pel Reial Saragossa. Estaria cinc anys al conjunt aragonesos, força irregulars, tot combinant anys de titular amb altres que tot just apareix uns partits. En aquest període, guanya una Copa del rei (1994) i una Recopa (1995).
Entre 1995 i 1997 va militar a la UE Lleida, en Segona Divisió. Abans de retirar-se el 1998, Lizarralde va passar una campanya a l'Amurrio.

## Enllaços externs

* Fitxa de Lizarralde a l'Athletic Club
# Irene García Higuera

Irene García Figuera és una científica espanyola en l'àmbit de la Bioquímica i Biologia Molecular. Actualment és investigadora en el grup de Xarxes metabòliques i senyalitzadores de la malaltia del Centre de Biologia Molecular Sever Ochoa (CBMSO)-UAM, pertanyent al Consell Superior de Recerques Científiques (CSIC). També és Professora Contractada Doctor del Departament de Biologia Molecular de la Facultat de Ciències a la Universitat Autònoma de Madrid (UAM).
Es va llicenciar en Biologia per la Universitat Autònoma de Madrid en 1988 i posteriorment, va cursar estudis de doctorat en Bioquímica i Biologia Molecular al Centre de Biologia Molecular Severo Ochoa (CBMSO)-UAM, obtenint el títol de doctora en 1993. La seua carrera científica ha sigut àmplia. Va realitzar tres estades post-doctorals: en el Brigham and Women’s Hospital d'Harvard Medical School (Boston), en el Dana-Farber Cancer Institute d'Harvard Medical School (Boston) i al Centre de Recerca del Càncer (IBMCC-FICUS) de Salamanca. Va continuar el seu treball com a investigadora visitant al Centre Nacional de Recerques Oncològiques (CNIO) a Madrid entre 2004 i 2007, i com a investigadora sènior al Centre de Recerca del Càncer (IBMCC-FICUS) de Salamanca entre 2007 i 2013, i en l'Institut de Biologia Funcional i Genòmica (IBFG) de Salamanca de 2013 a 2016. Com a docent, va ser professora de Bioquímica i Biologia Cel·lular a la Universitat Europea de Madrid de 2017 a 2019. Des de 2019 és Professora Contractada Doctor a la Universitat Autònoma de Madrid (UAM).
Durant la seua trajectòria professional ha publicat nombrosos articles en revistes de gran impacte com a Molecular Cell, Nature Communications o Nature Cell Biology.
Ha contribuït al desenvolupament de diverses línies de recerca en biomedicina, entre elles: estudi de la síndrome genètica Anèmia de Fanconi i caracterització fisiològica de la ubiquitina ligasa APC/C-Cdh1.

## Referències

* ↑ «Implicaciones patofisiológicas de las redes de señalización de receptores acoplados a proteínas G» (en espanyol europeu). www.cbm.uam.es. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «UAM - Facultad de Ciencias - García Higuera, Irene». www.uam.es. [Consulta: 3 febrer 2021].
* 1 2 «IRENE GARCÍA-HIGUERA». scholar.google.cat. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «SJR : Scientific Journal Rankings». www.scimagojr.com. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «Los ratones con deficiencia de cdh1, muestran problemas de coordinación muscular, aprendizaje y memoria». www.madrimasd.org. [Consulta: 3 febrer 2021].
# Irene Escolar Navarro

Irene Escolar (Madrid, 19 d'octubre de 1988) és una actriu espanyola. La seva àvia era l'actriu Irene Gutiérrez Caba, el seu besoncle Emilio Gutiérrez Caba i el seu pare és el productor José Luis Escolar.
L'any 2015 va rebre el reconeixement del Festival Internacional de cinema de València, Cinema Jove amb el guardó Un Futuro de cine i el Goya a la millor actriu revelació per Un otoño sin Berlín, de Lara Izagirre.
Abans passava els estius a Calella de Palafrugell, on hi tenia una casa el seu besoncle Emilio. A l'actualitat viu a Madrid.

## Filmografia principal
### Cinema

| Imagining Argentina (2003) Chatarra, de Rodrigo Rodero (2004) El séptimo día (2004) Seis o siete veranos (2007) Canciones de amor en Lolita's Club (2007) Los girasoles ciegos (2008) Al final del camino (2009) Creuant el límit (2010) L'idioma impossible (El idioma imposible) (2010) Gente en sitios (2013) Presentimientos (2014) | Las ovejas nunca pierden el tren (2014) Un otoño sin Berlín (2015) Gernika (2016) Altamira (2016) La corona partida (2016) Bajo la piel de lobo (2017) Les lleis de la termodinàmica (2018) Competencia oficial (2021) Tenéis que venir a verla (2022) Las chicas están bien (2023) Caída libre (en rodatge), de Laura Jou |

### Televisió

* El comisario (2004)
* LEX (2008)
* Isabel (2014)
* Las largas sombras (2023), de Clara Roquet

## Teatre

En la seva primera obra de teatre va ser dirigida per Àlex Rigola i va actuar al Teatre Lliure de Barcelona.
* Mariana Pineda de Federico García Lorca (1998), dir. Mario Gas.
* Adiós a la bohemia de Pío Baroja (2001), dir. Mario Gas
* 50 voces de Don Juan Tenorio de José Zorrilla (2006), dir. Mario Gas
* Better Days de Richard Dresser (2008-2009), dir. Alex Rigola
* Rock n Roll de Tom Stoppard (2010), dir. Álex Rigola
* El mal de la juventud de Ferdinand Bruckner (2010-2011), dir. Andrés Lima
* Íncubo de Álex Mañas (2011), dir. Álex Mañas
* Oleanna de David Mamet (2011), dir. Manuel de Benito
* Agosto (Condado de Osage) de Tracy Letts (2011-2012), dir. Gerardo Vera
* De ratones y hombres de John Steinbeck (2012-2013) dir. Miguel del Arco
* La Chunga de Mario Vargas Llosa (2013), dir. Joan Ollé
* Capitalismo, házles reír de Juan Cavestany (2013), dir. Andrés Lima
* El cojo de Inishmaan, de Martin McDonagh (2013-2014), dir. Gerardo Vera.

## Premis

* 30è Festival Internacional de Cinema de València Cinema Jove: Premi Un Futuro de Cine.
* Goya a la millor actriu revelació per Un otoño sin Berlín

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Irene Escolar estrena 'Las chicas están bien': "Tinc una vinculació molt bonica amb Catalunya i és un lloc que estimo molt"». Ara, 24-08-2023. Arxivat de l'original el 2023-08-25. [Consulta: 11 setembre 2023].
* 1 2 «Irene Escolar: 'Aquest és el millor any de la meua vida a nivell professional'». Cinemajove.com. Arxivat de l'original el 2016-02-02. [Consulta: gener 2016].
* 1 2 «Entrevista Irene Escolar – Cinema Jove 2015» (en castellà). Filmfilicos.com, 29-06-2015. [Consulta: gener 2016].
# Irene Fornós i Curto

Irene Fornós i Curto (Tortosa, 17 d'agost de 1980) és una activista social i política catalana. Va començar estudis de Dret a la Universitat de Barcelona. Actualment és directora del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya. Ha treballat al departament comercial de Montepio Conductors de Tortosa. Ha estat coordinadora de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) a les Terres de l'Ebre i ha participat en l'impuls de Tortosa per la Independència. Actualment és coordinadora de Casa Nostra Casa Vostra a les Terres de l'Ebre. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou escollida diputada amb la llista d'Esquerra Republicana de Catalunya-Catalunya Sí.

## Referències

* ↑ «Irene Fornós». Esquerra Republicana de Catalunya. [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ DOGC «ACORD GOV/143/2021, de 14 de setembre, pel qual es nomena la senyora Irene Fornós Curto directora del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya.». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 16-09-2021.
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «L'excoordinadora de l'ANC a l'Ebre, Irene Fornós, s'incorpora a la llista d'ERC al Parlament'». Aguaita, 15-11-2017 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Irene Fornós s'incorpora com a independent a la llista d'ERC per al 21-D». Canal 21 Ebre, 15-11-2017 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Esquerra Republicana incorpora a la llista del Parlament la independent Irene Fornós». ERC Terres de l'Ebre, 15-11-2017 [Consulta: 18 novembre 2017].
# Jardí Botànic Makino

El Jardí Botànic Makinō (高知県立牧野植物園 en japonès), conegut també pel nom de Jardí Botànic Makinō de la Prefectura de Kōchi, és un jardí botànic situat a Godaisan 4200-6, Kōchi, Prefectura de Kōchi, Japó. És obert al públic cada dia de la setmana tret dels dilluns; es cobra entrada.
El jardí fou fundat l'any 1958 amb un museu dedicat a Tomitaro Makinō (1862-1957), el "Pare de la Botànica Japonesa", i amb un laboratori de recerca. En l'actualitat, la seva col·lecció inclou unes mil cinc-centes espècies diferents de plantes japoneses, com rododendres, aurons, crisantems, plantes de terrenys serpentis i calcaris, flora de la regió de Sohayaki i plantes salvatges de la regió de la Prefectura.

## Enllaços externs

* Jardí Botànic Makinō (japonès)
* Descripció del parc Arxivat 2007-02-08 a Wayback Machine. (anglès)
* Pàgina de la BGCI (anglès)
# Jardí Botànic de Belize

El Jardí Botànic de Belize en anglès: Belize Botanic Gardens, és un jardí botànic d'unes 18 hectàrees d'extensió que es troba en Cayo, Belize. És un jardí botànic de titularitat privada. És membre del BGCI i de l'Associació Llatinoamericana i del Carib de Jardins Botànics. Presenta treballs per a l'Agenda Internacional per a la Conservació en els Jardins Botànics, el seu codi d'identificació internacional com a institució botànica és CAYO.

## Localització

El jardí botànic es troba en el Districte de Cayo en el Belize occidental. El jardí està en una vall en els bancs del riu Macal, envoltats pels pujols de les muntanyes Maya.
Belize Botanic Gardens, P.O. Box 180, San Ignacio, Cayo, Belize 17° 05′ N, 89° 04′ O﻿ / ﻿17.083°N,89.067°O﻿ / 17.083; -89.067
* Mitjana Anual de Pluja: 2235 mm
* Altitud: 129.00 msnm

## Activitats

En aquest centre es despleguen una sèrie d'activitats al llarg de tot l'any:
* Programes de conservació
* Programa de millora de plantes medicinals
* Programes de conservació «Ex Situ»
* Estudis de nutrients de plantes
* Ecologia
* Conservació d'Ecosistemes
* Programes educatius
* Etnobotànica
* Exploració
* Horticultura
* Restauració Ecològica
* Sistemàtica i Taxonomia
* Sostenibilitat
* Farmacologia
* Millora en l'agricultura
* Index Seminum
* Exhibicions especials de plantes

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Jardí Botànic de Belize Arxivat 2008-10-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Pàgina del jardí botànic de Belize en el BGCI (anglès)