OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Donat (Grisons)

Donat és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Hinterrhein.

## Geografia

Donat té una superfície de 4,7 quilòmetres quadrats. D'aquesta superfície, el 39,9% s'utilitza amb finalitats agrícoles, mentre que el 51,9% està coberta de boscos. De la resta de la terra, el 2,6%, està urbanitzada (edificis i carreteres) i la resta (5,6%) és no productiva (rius, glaceres o muntanyes).
El municipi està situat al districte de Hinterrhein i sub-districte de Schams. L'1 de gener de 2003, els municipis de Donath i Patzer Fardün es van unir. Al mateix temps, els noms es converteixen de nou en romanx, amb Donath convertint-se en Donat, Patzer en Pazen i Fardün a Fardes. Aquest canvi es va produir quan el municipi combinat obtingué una majoria de parlants de romanx.

## Demografia

Donat té una població (a 31 de desembre de 2008) de 7141 habitants. En els últims 10 anys la població ha disminuït en una taxa del -1,3%. L'any 2000, la distribució per sexe de la població era 43,0% homes i 57,0% dones. La distribució per edats era 20 persones o el 15,0% de la població entre 0 a 9 anys, 16 persones o 12,0% entre 10 i 14, i 7 persones o el 5,3% té entre 15 i 19. De la població adulta, 11 persones o el 8,3% de la població entre 20 a 29 anys, 21 persones o el 15,8% entre 30 i 39 de 13 persones o el 9,8% entre 40 i 49, i 13 persones o el 9,8% entre 50 i 59. La distribució de la població més gran l'any 2000 era d'11 persones o el 8,3% de la població entre 60 i 69 anys, 10 persones o el 7,5% de 70 a 79, 10 persones o el 7,5% de 80 a 89, i 1 persona o 0,8% de 90-99.
En les eleccions federals del 2007 el partit més votat fou l'(SVP) que va rebre el 52,6% dels vots. Els següents tres partits més votats foren l'SPS (25%), l'FDP (13,7%) i el CVP (7,3%).
La població suïssa en general té una bona educació. A Donat el 78,1% de la població d'edat entre 25 i 64 anys han acabat estudis no obligatoris de secundària o superiors. La taxa d'atur a Donat és del 0,1%.

## Llengües

El municipi està dividit gairebé per igual entre la població de parla romanx i la població de parla alemanya, amb predomini lleugerament romanx. L'any 2000 el 53,8% de la població parlava romanx i el 41,1% alemany i el 4,1% serbocroat.
Llengües a Donat (unió entre Donat i Fardes) :
| Llengua | Cens l'any 1980 | Cens l'any 1980 | Cens l'any 1990 | Cens l'any 1990 | Cens l'any 2000 | Cens l'any 2000 |
| Llengua | Persones | Percentatge | Persones | Percentatge | Persones | Percentatge |
| Alemany | 32 | 18,29% | 50 | 29,24% | 81 | 41,12% |
| Romanx | 141 | 80,57% | 119 | 69,59% | 106 | 53,81% |
| Població | 175 | 100% | 171 | 100% | 197 | 100% |

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Roca Foradada de Can Nadal

La Roca Foradada de Can Nadal o la Cova de l'Ermità es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Vilanova del Vallès (el Vallès Oriental), i és la més gran de totes les roques foradades del Parc.

## Descripció

Està excavada en un magnífic caos de roques granítiques, amb l'entrada orientada a l'oest. Per les troballes es pot datar del calcolític (2200-1800 aC). La fitxa de l'inventari arqueològic del Parc diu el següent:
| « | Pau Ubach (1994:149) explica com van excavar una de les "coves" dirigits per en Jaume Ventura. Després de treure un estrat de pedres caigudes, localitzaren un estrat amb un enterrament que no descriu, també van trobar quatre puntes de fletxa amb peduncle i aletes. Uns dies més tard en un petit espai entre les roques al costat de la cova eremítica van trobar ceràmica espatulada i ceràmica neolítica, dos fragments de sílex i un fragment de 3 cm, de ganivet de color blanquinós. | » |
Hi ha senyals evidents que la cova fou modificada durant l'època medieval: es va engrandir per dins i eixamplar el forat d'entrada fins a donar-li forma de porta. Hi ha una petita part obrada en el que seria el brancal esquerre de la porta, i dues cavitats en el dret que podrien pertànyer al sistema de tancament de l'entrada. En el sector de l'absis hi ha una creu insculpida a la paret, fet que apunta la possibilitat que fos habitada per algun eremita.
A uns 50 metres en direcció nord hi ha la Cambra Megalítica de Can Nadal.

## Accés

És ubicada a Vilanova del Vallès: a la carretera BV-5001, entre Vilanova del Vallès i la Roca del Vallès, al PK 22 cerquem el cartell que indica Urbanització Can Nadal. Pugem fins al punt més alt de l'entramat de carrers asfaltats, aparquem i anem a peu cap al Turó de Can Nadal. Allà cerquem un corriol que ressegueix la carena per sota la línia elèctrica i el seguim en direcció est. Quan trobem una construcció quadrada (un antic dipòsit d'aigua) cerquem la traça d'un corriol que baixa en direcció oest, que al cap de 80 metres ens deixa a la part superior de la roca. Coordenades: x=443496 y=4599939 z=346.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 34.

## Bibliografia

* Ubach, Pau: Memòries etno-arqueològiques. Vilassar de Dalt, 1934-1993. L'Aixernador. Argentona, 1994. (El Montalt, 17).
# Arrels Fundació

Arrels Fundació és una fundació privada fundada el 1987 dedicada a l'atenció de persones sense llar de la ciutat de Barcelona. És una entitat fonamentada en el voluntariat amb el suport de professionals. El 2007 va inaugurar la llar Pere Barnés, un equipament d'allotjament temporal per a persones sense llar, amb 30 places i 4 més per a situacions d'urgència al barri del Poble Sec de la ciutat de Barcelona.
Al 2009 comptava amb 4500 persones sòcies i donants, 220 voluntàries i 50 professionals, que en els 22 primers anys d'existència de la fundació havia atès a més de 6000 persones. L'entitat forma part de la Federació Europea d'Entitats que Atenen Persones Sense Llar (FEANTSA), d'Entitats Catalanes d'Acció Social (ECAS), de la Federació Catalana de Voluntariat Social (FCVS), de la Fundació Hospital Sant Pere Claver de Barcelona i de la Xarxa d'Atenció a Persones Sense Sostre de Barcelona.
Des de juny de 2024 la seva directora és Beatriz Fernández, en substitució de Ferran Busquets, qui va estar 12 anys en el càrrec.

## Premis

* Premi Solidaritat (2005 de l'Institut de Drets Humans de Catalunya)
* Premi Iniciativa (2006), d'El Periódico,
* Premi Alfonso Comín (2009) de l'Ajuntament de Barcelona.
* Premi Pere Casaldàliga a la Solidaritat (2017)

## Referències

* ↑ Arrels obre avui un alberg per a 30 persones sense sostre, El Periódico, 29-11-2007
* 1 2 3 Xarxa d'Economia Solidària. Hi ha una economia que és solidària. Xarxa d'Economia Solidària, 2009, pàgs. 22-23 (col. Experiències d'Economia Solidària). ISBN 978-84-936823-2-3.
* ↑ Press, Europa. «Beatriz Fernández, nova directora d'Arrels Fundació», 07-06-2024. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ La Fundació Arrels, premiada per l'Institut de Drets Humans de Catalunya , Vilaweb, 09-02-2005
* ↑ Arrels, 20 anys d'ajuda als indigents Arxivat 2007-10-30 a Wayback Machine., El Periódico, 25-01-2006 PDF
* ↑ El premi Alfonso Comín, per a Arrels Fundació, Elpunt.cat, 22-12-2009
* ↑ «El CLAM reconeix Arrels Fundació amb el premi Pere Casaldàliga 2017». Nació Digital. [Consulta: 18 abril 2018].
# Àngel Pont i Montaner

Àngel Pont i Montaner (Verges, Baix Empordà, 2 de gener del 1910 - Barcelona, 21 de juny del 1995) va ser un reconegut intèrpret de tible i també compositor.

## Obres
### Sardanes

* A redós de la catedral (1972), enregistrada per La Principal de la Bisbal al disc compacte Sardanes d'Or 14: Violetes del Bosc (Barcelona: Audiovisuals de Sarrià, 1999. Ref. 5.1665)
* Camí de la Font Picant (1943)
* Cireres i sardanes, enregistrada per la Cobla Els Montgrins en el disc Per Cireres, Sant Climent (Barcelona: Audiovisuals de Sarrià, 1999. Ref. 5.1681)
* De casa nostra (1958)
* Dintre la gàbia, obligada de flabiol
* Encara en tinc més (1965), obligada de tible
* La Font del Canyo, obligada de tible
* Parlem-ne?, obligada per a dos tibles
* Petons a la lluna (1947)
* Quina gresca (1971), obligada de trombó
* Recordant el mestre (1950), obligada de tible dedicada a l'Enric Barnosell
* Records de l'Aurora, obligada de tible
* Repte, obligada de tenora
* Un rossinyol a les Rambles, obligada de tible

## Referències

* ↑ «Pont i Montaner, Àngel (1910-1995)» (en castellà). Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 9 abril 2016].
* ↑ «Pont i Montaner, Àngel». Músics per la cobla. [Consulta: 9 abril 2016].
* Tom X, pàg. 139 de la Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear Concepció Ramió i Diumenge. Edicions 62

## Enllaços externs

* Llista de sardanes
# Consell General del Gers

El Consell General del Gers és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Gers, a la regió d'Occitània.
La seu es troba a Aush i des de 1998 el president és Philippe Martin (PS).

## Antics presidents

* Paul-Émile Descomps (1945-1951)
* Louis Leygue (1951-1967)
* Alexandre Baurens (1967-1970)
* Jean Dauzère (1970-1976)
* Jean Laborde (1976-1982)
* Jean-Pierre Joseph (1982-1992)
* Yves Rispat (1992-1998)
* Philippe Martin (1998 -)

## Composició

El març de 2008 el Consell General del Gers era constituït per 31 elegits pels 31 cantons del Gers.
| Parti | Sigle | Elus |
| Majoria |||
| Partit Comunista Francès | PCF | 2 |
| Partit Socialista | PS | 18 |
| Divers Gauche | DVG | 1 |
| Oposició |||
| Divers Droite | DVD | 1 |
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 9 |
| President del Consell General |||
| Philippe Martin (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional de Migdia-Pirineus
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General del Gers Arxivat 2010-07-24 a Wayback Machine.
# La Esperanza

«La Esperanza» té aquests significats:
* La Esperanza (Jujuy), ciutat al departament de San Pedro de Jujuy, província de Jujuy, Argentina
* La Esperanza (Sogorb), paratge natural municipal del municipi de Sogorb (Alt Palància)
* La Esperanza (Uruguai), poblat de l'Uruguai al sud-oest del departament de Cerro Largo, limítrof amb Durazno i Treinta y Tres
* Nuestra Señora de la Esperanza, ermita al municipi de Sogorb
* Farinera La Esperanza, fàbrica desapareguda de La Sagrera.
# Amastris d'Heracleia

Amastris o Amestris (en grec antic Ἄμαστρις o Ἄμηστρις) o també Amastrina (Ἀμαστρινή) era filla d'Oxatres, el germà gran de Darios III de Pèrsia.
Alexandre el Gran la va donar en matrimoni a Cràter, però aquest es va enamorar de Fila, la filla d'Antípater i Amastris, repudiada, es va casar llavors amb Dionís, tirà d'Heraclea Pòntica, el 322 aC. Dionís va morir el 306 aC i ella va quedar com a tutora dels seus fills Clearc i Oxiatres. Es va casar llavors amb Lisímac de Tràcia (302 aC), que la va repudiar al cap de poc per casar-se amb Arsinoe, filla de Ptolemeu I Sòter. Amastris es va retirar a Heraclea, on va governar per dret propi i en nom dels fills. Va fundar una ciutat de nom Amastris, a la costa de Paflagònia. Va morir ofegada pels seus fills cap a l'any 288 aC.

## Referències

* ↑ 3.Amastris a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 137
# Associació Bíblica de Catalunya

L'Associació Bíblica de Catalunya és una associació interconfessional de biblistes catalans que nasqué el 1963 en una trobada de professors de Sagrada Escriptura. Aviat als professors catalans catòlics se n'hi van afegir de les Balears i de València i també alguns pastors evangèlics. Fou el 21 de setembre del 1974 quan l'Arquebisbe de Tarragona, Josep Pont i Gol, aprovà la seva integració a la Conferència Episcopal Tarraconense. Els objectius de l'entitat són la investigació, la divulgació i la vivència dels textos de la Bíblia.

## Referències

* 1 2 3 «L'Associació Bíblica de Catalunya ha fet 40 anys». Agència Flama, 31-10-2013 [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ «40 aniversario de la «Associació Bíblica de Catalunya»». Periodista Digital, 07-10-2013 [Consulta: 30 juliol 2014]. Arxivat 8 August 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 30 juliol 2014].
# Álvaro Cardoso Teixeira

Álvaro Cardoso Teixeira (11 de gener de 1965 - 9 de maig de 2017) va ser un exjugador de futbol i entrenador portuguès que va jugar com a defensa.

## Carrera com a jugador

Nascut a Luanda, Angola, Teixeira va començar a jugar professionalment amb el Vitória de Setúbal, unint-se al Belenenses la temporada 1986–87. Amb el club de Belém va guanyar la Taça de Portugal la temporada 1988–89.
A continuació, Teixeira va entrar a la jugada per Torreense i Lusitano de Évora acabant la seva carrera amb Pinhalnovense.

## Carrera com a entrenador

Teixeira va començar la seva carrera d'entrenador el 1999, amb el Torreense la temporada 1998-99 com a entrenador de jugadors. També va dirigir el Lusitano de Évora la temporada 2005-06.

## Mort

Teixeira va morir d'una malaltia crònica el 9 de maig de 2019 amb només 53 anys.

## Palmarès
### Jugador

Belenenses
* Taça de Portugal: 1988–89

## Referències

* ↑ «Belenenses de luto por Teixeira - Belenenses SAD» (en portuguès). , 09-05-2017 [Consulta: 3 gener 2022].

## Enllaços externs

* Álvaro Cardoso Teixeira a BDFutbol
* Álvaro Cardoso Teixeira a worldfootball.net
# Consell General del Doubs

El Consell General del Doubs és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Doubs a la regió de Borgonya - Franc Comtat. La seva seu es troba a Besançon. Des de 2004, el president és Claude Jeannerot (PS)

## Antics presidents del Consell

* 1999 - 2004 : Claude Girard (RPR després UMP)
* 1982 - 1999 : Georges Gruillot (RPR)
* 1964 - 1982 : Auguste Joubert
* 1945 - 1958 : Roland de Moustier
* 1935 - 1940 : Léonel de Moustier
* 1925 - 1935 : René de Moustier
* 1922 - 1925 : Pierre Peugeot
* 1913 - 1922 : René de Moustier

## Composició

El març de 2011 el Consell General del Doubs era constituït per 35 elegits pels 35 cantons del Doubs.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (22 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 17 |
| Europa Ecologia-Els Verds | EELV | 1 |
| Divers gauche | DVG | 4 |
| Oposició (13 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 10 |
| Divers droite | DVD | 3 |
| President del Consell General |||
| Claude Jeannerot (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional del Franc Comtat
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* (francès) Consell General del Doubs Arxivat 2014-05-03 a Wayback Machine.
* (francès) Doubs TV Arxivat 2008-12-12 a Wayback Machine. - la web-tv del consell general
# Copa espanyola d'handbol masculina 2010

La trenta-cinquena edició de la Copa espanyola d'handbol masculina (anomenada Copa del Rei) es va jugar al Pavelló Fernando Argüelles de la ciutat andalusa d'Antequera entre el 17 i el 21 de març del 2010.
Hi van participar els set primers equips de la classificació de la Lliga ASOBAL 2009/10 al final de la primera volta: BM Ciudad Real, FC Barcelona, Ademar León, Pevafersa Valladolid, BM Aragón, San Antonio, La Rioja i l'organitzador, l'Antequera.

## Competició

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | | Final | Final |
| 17 de març - 19:00 | 17 de març - 19:00 | | | | | |
| FC Barcelona | 36 | | | | | |
| FC Barcelona | 36 | 20 de març - 16:00 | 20 de març - 16:00 | | | | |
| La Rioja | 28 | 20 de març - 16:00 | 20 de març - 16:00 | | | |
| La Rioja | 28 | FC Barcelona | 35 | | | |
| 17 de març - 21:00 | 17 de març - 21:00 | | FC Barcelona | 35 | | | |
| 17 de març - 21:00 | 17 de març - 21:00 | San Antonio | 34 | | | |
| Antequera | 29 | San Antonio | 34 | | | |
| Antequera | 29 | | | | 21 de març - 19:00 | 21 de març - 19:00 |
| San Antonio | 32 | | | | 21 de març - 19:00 | 21 de març - 19:00 |
| San Antonio | 32 | | | | FC Barcelona | 38 (31) |
| 18 de març - 21:00 | 18 de març - 21:00 | | | | | FC Barcelona | 38 (31) |
| 18 de març - 21:00 | 18 de març - 21:00 | | | | Ademar León | 35 (31) |
| Pevafersa Valladolid | 26 | | | | Ademar León | 35 (31) |
| Pevafersa Valladolid | 26 | 20 de març - 18:00 | 20 de març - 18:00 | | | |
| Ademar León | 28 | 20 de març - 18:00 | 20 de març - 18:00 | | | |
| Ademar León | 28 | Ademar León | 26 | | | |
| 18 de març - 19:00 | 18 de març - 19:00 | | Ademar León | 26 | | | |
| 18 de març - 19:00 | 18 de març - 19:00 | BM Ciudad Real | 24 | | | |
| BM Aragón | 21 | BM Ciudad Real | 24 | | | |
| BM Ciudad Real | 24 | | | | | |
La final es va decidir a la pròrroga, després de l'empat a 31.
# Dolmen de la Barraca

El Dolmen de la Barraca o Dolmen del Mas Lluçanès I és un dolmen de la comuna de Tarerac (de vegades esmentada en el territori de la comuna veïna d'Arboçols), una població de la Catalunya del Nord, a la comarca del Conflent.
Està situat a la zona central-occidental del terme, a prop al nord-oest del Mas Lluçanès, dalt de la carena propera al termenal entre les dues comunes esmentades. Per això alguns dels especialistes en megàlits el situen en el terme d'Arboçols. És a prop del Dolmen 2 del Mas Lluçanès.
Té forma allargada, amb una sala rectangular en passadís obert al sud-est. Es troba a prop d'afloraments rocosos que probablement van servir com a pedrera d'extracció.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «167 - Tarerac». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Tarerac». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Soulier, Philippe. La France des dolmens et des sépultures collectives (4500-2000 avant J.-C.) (en francès). Editions Errance, 1998, p. 163. ISBN 2877721574.

## Referències

* 1 2 Soulier, 1998.
* ↑ Abelanet, 2011.
* ↑ El Dolmen 2 del Mas Lluçanès en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* «Campagnes de sondages archéologiques : Dolmen de Prat-Clos à Ria Sirach et Dolmen de la Barraca à Tarerach» (en francès). prehistoire.org, 01-07-2013. [Consulta: 5 febrer 2016].
# La Sagrada Família (Sant Martí de Tous)

La Sagrada Família és un edifici religiós del municipi de Sant Martí de Tous (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'estructura correspon a una planta de creu llatina amb els dos extrems laterals poligonals. La part de l'altar es troba a un nivell superior. Els dos extrems laterals es desenvolupen al darrere, entorn de l'altar. Aquestes dues capelletes estan al mateix nivell de l'altar, o sigui, a un nivell més alt de la nau principal i es comuniquen entre si, tenen dues finestres laterals i una de central i també dues portes apuntades. L'exterior presenta contraforts i banquets laterals sota les finestres i entre els contraforts.

## Referències

* ↑ «La Sagrada Família». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Dolcinià

Els dolcinians foren una secta religiosa de l'edat mitjana tardana, procedents dels germans apostòlics. Estaven inspirats pels ideals franciscans i influenciats pel joaquimisme, però van ser considerats herètics per l'Església. El seu nom deriva del líder del moviment, Dolcí de Novara (ca. 1250-1307), que va ser cremat com a heretge per ordre del papa Climent V.
A finals de 1304, només 1.400 van sobreviure al cim de la muntanya Parete Calba, en la fortificació Piano dei Gazzari. Van baixar de la muntanya per saquejar i matar les persones de la vall, responsables als seus ulls per no defensar-los contra les tropes episcopals.

## Referències

* ↑ Consulta feta a TermCat. No són correctes els terme dulcinista, ni dulcinià
# Amat

Amat és el nom dels següents personatges:
* Amat de Remiremont o Amat de Tarragona, abat i fundador del monestir de Remiremont al segle vii, venerat com a sant
* Amat de Tortosa, sant llegendari, patró dels camperols de Tortosa en l'antiguitat
* Fèlix Amat, diversos personatges
* Frederic Amat i Noguera, pintor, escultor i escenògraf contemporani
* Marian Amat i Carbó
Viccionari
# Arturo Ferrario

Arturo Ferrario (Milà, 24 de juny de 1891 - Bèrgam, 12 de setembre de 1961) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1913 i 1927. Com tants d'altres ciclistes del moment va veure interrompuda la seva progressió per culpa de la Primera Guerra Mundial.
En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Giro d'Itàlia de 1924.

## Palmarès

* 1919
** 1r al Giro dell'Umbria i vencedor d'una etapa
* 1924
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1923. 33è de la classificació general
* 1924. 16è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1926. Abandona

## Referències

* ↑ «FERRARIO Arturo». [Consulta: 29 gener 2022].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Storia di Arturo Ferrario» (en italià). [Consulta: 29 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Arturo Ferrario a sitiodeciclismo.net
# Çò des de Minjon

Çò des de Minjon és un edifici del municipi de Bausen (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de secció rectangular adossada a l'esglaó del vessant, fet que aprofita per obtenir entrades independents i a peu pla. La façana principal, orientada a llevant i paral·lela a la "apièra" és precedida per un pati clos. Presenta obertures de fusta en les dues plantes (3-3) i al capdamunt una "lucana" i una "boca de lop" que assenyalem sengles nivells en el "humarau" (fumeral, xemeneia). La coberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra, de dues aigües que tanquen estructures graonades de "penaus" en els extrems, amb una "humenèja" en una banda i coronada en punta, l'altra. La decoració de la façana es basa en el fort contrast entre l'arrebossat emblanquinat de fons i la fusta pintada de vermell; la cantonada exterior, malgrat trobar-se reduïda al primer pis, imita una obra de carreus. La llinda de la porta duu la següent inscripció: +// ANNO MDCCXXI IN NOMINE DOMINE BENEDICTUM.

## Història

L'any 1672 surt documentat Joan Sacau de Domenjo, determinatiu que hauria evolucionat ver l'actual Minjon. El cognom Sacau era força estès a Bausen, amb representants a Çò de Marot, Çò de Rei i Çò d'Andreu.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Minjon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Consell General de les Boques del Roine

El Consell General de les Boques del Roine (en occità Conselh Generau de Bocas de Ròse) és l'assemblea deliberant executiva del departament francès de la Boques del Roine, a la regió del Provença – Alps – Costa Blava.
La seu es troba a Marsella i des de 1998 el president és Jean-Noël Guérini (PS).

## Antics presidents

| President | Partit | Dates |
| Jean Graille | PS | 1961-64 |
| Victor Savine | PS | 1964-67 |
| Louis Philibert | PS | 1967-89 |
| Lucien Weygand | PS | 1989-98 |
| François Bernardini | PS | 1998 |
| Jean-Noël Guérini | PS | 1998- |

## Composició

El març de 2008 el Consell General de la Boques del Roine era constituït per 57 elegits pels 57 cantons de les Boques del Roine.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (39 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 33 |
| Partit Comunista | PCF | 6 |
| Oposició (18 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 13 |
| Divers Droite | DVD | 5 |
| President del Consell General |||
| Jean-Noël Guérini (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional de Provença-Alps-Costa Blava
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General de la Boques del Roine Arxivat 2010-03-01 a Wayback Machine.