OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Pineda (Riells del Fai)

La Pineda és una de les masies històriques del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Està situada al nord-oest del terme i del poble la qual pertany, que és molt a prop. Està situada a l'esquerra del Tenes, i a llevant de la Font de la Pineda. També és al sud de la Madella, i a prop i al nord-oest de Can Jaume. Aquesta masia domina el sector meridional de la Vall de Sant Miquel, bona part de les terres de la qual li pertanyien, com testimonien els noms de les Vinyes de la Pineda, les Costes de la Pineda o el Bosc de la Pineda. Una altra de les seves possessions és el paratge de la Penyora, al sud-oest de la masia. També formen part de les seves possessions la Font de la Pineda i la masia que duu el mateix nom que la font, actualment convertida en restaurant. La Pineda és una d'aquelles masies que disposen de capella pròpia, cosa que parla clarament de la seva importància en temps no gaire llunyans.

## Font de la Pineda

La Font de la Pineda és una font situada a 278 m d'altitud, a sota i al costat de ponent de la masia, ara restaurant, de la Font de la Pineda. És a l'esquerra del Tenes, molt a prop del curs d'aigua. Presideix l'indret, habilitat per a berenades col·lectives, un enorme plataner, considerat arbre monumental.

## Vegeu també

* Bac de la Pineda

## Referències

* ↑ La Pineda en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ 41° 42′ 12.10″ N, 2° 11′ 25.67″ E﻿ / ﻿41.7033611°N,2.1904639°E﻿ / 41.7033611; 2.1904639
# Lactoris

Lactoris fernandeziana és una espècie d'arbust endèmic del boscos de boira de l'illa de Robinson Crusoe (o Masatierra) de l'arxipèlag Juan Fernández.
Anteriorment, al sistema APG III (2009) estava ubicada dins la família Lactoridaceae, però a l'actual sistema APG IV (2016) està ubicada a la família de les aristoloquiàcies (Aristolochiaceae), dins l'ordre de les piperals.
El gènere Lactoris és monotípic.
Les dades morfològiques no són clares respecte a la classificació de Lactoris, però les dades moleculars la posen dins Aristolochiaceae.

## Descripción

Lactoris fernandeziana sembla de pol·linitzades anemòfilament. En estat silvestre hi ha 1000 plantes de baixa diversitat genètica.
En el registre fòssil s'ha trobat pol·len relacionat amb l'actual Lactoris.

## Referències

* ↑ «Lactoris» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ Favio González and Paula Rudall «The questionable affinities of Lactoris: evidence from branching pattern, inflorescence morphology, and stipule development». American Journal of Botany, 88, 12, 2001, pàg. 2143–2150. Arxivat de l'original el 2008-07-09. DOI: 10.2307/3558375. JSTOR: 3558375. PMID: 21669646 [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ Daniel L. Nickrent, Albert Blarer, Yin-Long Qiu, Douglas E. Soltis, Pamela S. Soltis and Michael Zanis «Molecular data place Hydnoraceae with Aristolochiaceae». American Journal of Botany, 89, 11, 2002, pàg. 1809–1817. DOI: 10.3732/ajb.89.11.1809. PMID: 21665609.
* ↑ Gabriel Bernardello, Gregory J. Anderson, Patricio Lopez S., Maryke A. Cleland, Tod F. Stuessy and Daniel J. Crawford «Reproductive biology of Lactoris fernandeziana (Lactoridaceae)». American Journal of Botany, 86, 6, 1999, pàg. 829–840. DOI: 10.2307/2656704. JSTOR: 2656704. PMID: 10371725.
# Laubuca ruhuna

Laubuca ruhuna és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Menon, A. G. K., 1952: Notes on fishes in the Indian Museum. XLVI. On a new fish of the genus Laubuca from Cochin. Records of the Indian Museum (Calcuta) v. 49 (pt 1): 1-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leptobrachium pullum

Leptobrachium pullum és una espècie d'amfibi que viu al Vietnam.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Ohler, A. 2004. Leptobrachium pullum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Leptocarydion

Leptocarydion és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Leptocarydion alopecuroides (Steud.) Stapf = Uralepis alopecuroides Steud.
* Leptocarydion vulpiastrum (De Not.) Stapf = Rhabdochloa vulpiastrum De Not.
# Lazzaro felice

Lazzaro felice és una pel·lícula italiana de l'any 2018 dirigida per Alice Rohrwacher.
La pel·lícula fou presentada al 71è Festival de Internacional de Cinema de Canes 2018, on aconseguí el Premi al millor guió.
L'homònim protagonista és interpretat per l'actor debutant Adriano Tardiolo. La pel·lícula també va suposar el debut cinematogràfic del cantant Luca Chikovani. El repartiment inclou Alba Rohrwacher, Nicoletta Braschi, Tommaso Ragno i Sergi López.

## Argument

Lazzaro és un jove pagès del Laci, bonifaci i senzill. Viu la seva vida en pau amb el món i posant-se a disposició de tothom. La seva noblesa moral és explotada tant pels altres camperols de la finca com per Tancredi, fill de la marquesa Alfonsina De Luna, una dona amb un caràcter fort i sever, també coneguda com «la regina delle sigarette». De fet, Tancredi obliga Lazzaro a ajudar-lo a organitzar el seu propi segrest. Els fets provoquen el desballestament de la finca i la detenció del marquès De Luna, culpable de mantenir els treballadors en règim d'explotació. La història continua als afores d'una gran ciutat on Lazzaro acaba per viure en un barracó amb alguns dels seus antics companys de finca. La història acaba en tragèdia quan Lazzaro, a causa d'un malentès, és acusat d'intentar atracar un banc i és linxat per la clientela enutjada.

## Distribució

La pel·lícula fou presentada al Festival de Canes el 13 maig 2018 i al Festival de Sitges el 9 d'octubre, i fou estrenada als cinemes catalans el 9 de novembre de 2018.

## Premis

* 2018 - Festival Internacional de Cinema de Canes
** Premi al millor guió
* 2018 - Jerusalem International Film Festival
** Premi Cummings a la millor pel·lícula
* 2018 - Sitges - Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya
** Premi especial de la jurat
** Premi jurat Carnet Jove
* 2018 - National Board of Review
** Millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «Festival di Cannes 2018: ecco il programma ufficiale completo della 71esima edizione - Aggiornato». ComingSoon.it, 19-04-2018. [Consulta: 10 maggio 2018].
* ↑ Engel, Philipp. «'Lazzaro Felice', de Alice Rohrwacher: Una Palma de Oro para esta mujer», 14-05-2018. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ «Sergi López: "He estat més feliç que Lazzaro fent "Lazzaro felice""». Catalunya Ràdio, 10-11-2018. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ Salvà, Nando. «'Lazzaro Feliz' Una crítica del destí de pobres i desgraciats», 08-11-2018. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ «Sergi López: «Avui en dia posar-se al lloc de l'altre és desarmant»». NacióDigital, 12-10-2018. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ «Lazzaro felice: il trailer ufficiale del film di Alice Rohrwacher, in concorso al Festival di Cannes 2018». ComingSoon.it, 9 maggio 2018. [Consulta: 10 maggio 2018].
* ↑ Pierre Hombrebueno. «National Board of Review 2018: trionfano Green Book e A Star is Born». Best Movie, 27-11-2018. [Consulta: 28 novembre 2018].
# Lazàrevo

«Lazàrevo» té aquests significats:
* Lazàrevo (Perm), localitat del krai de Perm, a Rússia
* Lazàrevo (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Lazàrevo (Krasnoiarsk), localitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
# Leobardo López Arretche

Leobardo López Arretche (Ciutat de Mèxic, 1942 - 24 de juliol de 1970) va ser un director de cinema mexicà.

## Biografia

Va estudiar actuació i direcció de teatre en el taller de Seki Sa entre 1959 i 1963. Va ingressar al Centro Universitario de Estudios Cinematográficos (CUEC) on va dirigir sis curtmetratges en quatre anys. Durant el Moviment Estudiantil de 1968 va ser triat com a representant de la seva escola al Consejo Nacional de Huelga (CNH) al costat de Carlos González Morantes. Va participar en el registre d'aquest, i va dirigir el documental col·lectiu del CUEC El grito, un dels pocs testimoniatges cinematogràfics del moviment estudiantil que va sobreviure a la censura del govern mexicà. Després d'aquest treball va participar com a protagonista del llargmetratge Crates d'Alfredo Joskowicz. Mentre es trobava preparant el seu primer llargmetratge de ficció, El canto del ruiseñor, es va suïcidar.

## Obra
### Curtmetratges

* Lapso (1965)
* Panteón / No 45 (1966)
* El jinete del cubo (1966)
* S.O.S / Catársis (1968)
* El Hijo (1968)
* Leobardo Barrabás / Parto sin temor (1969)

### Llargmetratges

* El grito (1970)

### Com a fotògraf

* La pasión

### Com a guionista

* Crates (1970)

## Referències

* 1 2 3 4 Ciuk, Perla (2009). Diccionario de directores del cine mexicano. México: CONACULTA-IMCINE.
* ↑ «LÓPEZ Arretche, Leobardo». Arxivat de l'original el 5 de març de 2016. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ Debroise, Olivier. Age of discrepancies (en castellà). UNAM, 1 de gener de 2006. ISBN 9789703238293 [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Presentan El grito, testimonios de 1968». [Consulta: 6 novembre 2015].
# Le Vieux-Marché

Le Vieux-Marché (en bretó Ar C'houerc'had) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 1.108 habitants

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.528 | 1.469 | 1.421 | 1.289 | 1.187 | 1.108 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Michel Disez | |
| 2008- | Gérard Kernec | |

## Personatges il·lustres

* François-Marie Luzel, nascut al mas de Keranborn-Bras
* Anjela Duval (1905-1981), poetessa en bretó.
# Lev Xúbnikov

Lev Vassílievitx Xúbnikov (rus: Лев Васи́льевич Шу́бников; ucraïnès: Лев Васильович Шубников) (9 de setembre de 1901 – 10 de novembre de 1937) va ser un físic experimental soviètic que treballà a Rússia, els Països Baixos i Ucraïna.
Xúbnikov va néixer a una família de Sant Petersburg. Després del graduar-se del gimnasium, ingressà a la Universitat de Leningrad. Això va ser durant el primer any de la Guerra Civil Russa, i ell era l'únic estudiant del departament de física. El 1921, mentre que navegava pel golf de Finlàndia, accidentalment va arribar a Finlàndia des de Sant Petersburg, va ser enviat a Alemanya i no va poder tornar a Rússia fins al 1922. Llavors continuà la seva educació a l'Institut Politècnic de Leningrad, graduant-se el 1926. Durant el seu període formatiu treballà amb Ivan Obreimov, desenvolupant un nou mètode pel creixement dels monocristalls dels metalls.
El 1926, i per recomanació d'Abram Ioffe, va ser enviat al laboratori de criogènia de Wander Johannes de Haas, a Leiden (Països Baixos); on va treballar fins al 1930. Xúbnikov estudià els cristalls del bismut amb baixes concentracions d'impuresa, i juntament amb De Haas descobrí les oscil·lacions de la magnetorresistència a baixes temperatures en camps magnètics (l'efecte Xúbnikov-De Haas). La importància d'aquest efecte per a cossos amb estat condensat esdevingué molt més clara només molt de temps després. Actualment aquest efecte és un dels instruments principals emprats en l'estudi de les propietats de l'electró quantum dels sòlids.
El 1930, Xúbnikov tornà a Khàrkiv i creà allà el primer laboratori soviètic de criogènia.
També va descobrir l'antiferromagnetisme (1935) i el paramagnetisme (1936, amb Borís Làzarev) de l'estat sòlid de l'hidrogen. Va ser un dels primers a estudiar l'heli líquid.
El 1937, durant la Gran Purga, l'NKVD llançà l'Afer de l'Institut Físic i Tecnològic Ucraïnès sota acusacions falses, i Xúbnikov i diversos col·legues més van ser condemnats i executats. Va ser rehabilitat pòstumament. Fins al 1991 la data exacta de la seva mort no se sabia (la Gran Enciclopèdia Soviètica deia que havia estat el 1945.
L'Acadèmia Soviètica de Ciències creà el Premi Xúbnikov.

## Enllaços externs

* Shubnikov's memorial site (rus)
* Valentina Gatash Coming back, Zerkalo Nedeli N44 (519) Arxivat 2005-09-13 a Wayback Machine. (rus)
* Biography Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine. (rus)
# Les Collades (Fontsagrada)

Les Collades és una collada situada a 1.143,2 metres d'altitud en el lloc on es troben els termes municipals de Gavet de la Conca (antic terme de Sant Serni) i Tremp (antic terme de Vilamitjana), al Pallars Jussà.
Hi discorre actualment la carretera local LV-9123, i, antigament, el camí de Fontsagrada a Vilamitjana. Està situat entre lo Tossal (oest) i el Serrat de l'Aspre (est).

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llac de Shangrila

El llac Kachura Inferior, més conegut com a llac de Shangrila pel nom del complex turístic que l'envolta, és un cos d'aigua situat a la secció inferior de la vall Kachura. La vall forma part de la conca hidrogràfica del riu Indus a la serralada del Karakoram, a l'oest de la serralada de l'Himàlaia. Políticament forma part del districte Skardu de Gilgit-Baltistan a la regió de Caixmir al nord de Pakistan.
L'altitud del llac és superior als 2500 metres i les seves aigües cristal·lines permeten observar la població de truites de riu. Té una àrea d'uns 250.000 metres quadrats i es troba en el marge esquerre del riu Indus. L'àrea presenta la flora dels boscos de coníferes subalpins de l'Himàlaia occidental i a la rodalia el llac està envoltat per un petit bosc i arbres fruiters.
El llac ofereix bones condicions pel cultiu de la truita en caixes flotants i compta amb un complex turístic al seu al voltant format per residències oficials i habitacions per a visitants. És un destí popular a la zona per trobar-se a tan sols 35 quilòmetres del centre de la ciutat de Skardu i per la imponent vista de les muntanyes circumdants. Antigament l'hotel venia llicències als pescadors però ja no es permet la pesca.

## Vegeu també

* Llac Kachura Superior

## Referències

* 1 2 3 Ilyas, Ferya «Moving mountains: the grandeur of Skardu» (en anglès). , 14-06-2015 [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 Hashmi, Mustujab. «Fishing the Valley of Stars - Karakoram range Skardu» (en anglès), 17-08-2009. Arxivat de l'original el 2016-02-16. [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 3 4 5 Mirza, Shakil. «Kachura: The Capital of Beautifulistan!» (en anglès), 24-03-2015. [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 3 4 «Kachura Lake, Skardu» (en anglès). Gilgit-Baltistan.com. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 3 4 T. Petr. Fish and Fisheries at Higher Altitudes: Asia (en anglès). Roma, Italia: FAO, 1999, p. 304. ISBN 92-5-104309-4 [Consulta: 1r novembre 2015].
# Libolo

Libolo és un municipi de la província de Kwanza-Sud. Té una extensió de 9.000 km² i 85.106 habitants. Comprèn les comunes de Calulo, Cabuta, Munenga i Quissongo. Limita al nord amb els municipis de Cambambe i Cacuso, a l'est amb el municipi de Mussende, al sud amb el municipi da Quibala, i a l'oest amb el municipi de Quiçama.

## Economia

A Libolo predomina la palmera encara avui dia utilitzat gairebé del tot pels nadius; però les terres de Libolo, com els de Quibala i Gango són camps excel·lents per a fructicultura.

## Referències

* ↑ Libolo al cens d'Angola
* ↑ António, João (2008), O micro-crédito como ferramenta para o relançamento da cultura do café na região agrícola do Libolo e Amboim (Angola), UTL.
# Lidos

Lidos (en grec antic Λυδός) va ser, segons la mitologia grega, un rei dels meonis, fill d'Atis, que al seu torn era fill de Manes.
És l'epònim dels lidis de l'Àsia Menor i de la Lídia, segons Heròdot. Lidos regnava a Meònia abans de l'arribada dels heràclides, és a dir, dels descendents d'Hèracles, que van regnar al país quan es va acabar la dinastia de Manes.
Dionís d'Halicarnàs li dona una genealogia més complicada, ja que Manes seria fill de Zeus i de Gea. Casat amb l'oceànide Cal·lírroe va tenir un fill, Cotis, que es va casar amb Hàlia, una filla de Tul·los. Aquest Cotis va tenir dos fills, Àdies i Atis, i Atis es va casar amb Cal·lítea de la que tingué Lidos i Tirrè.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 329. ISBN 9788496061972.
# Lido de Venècia

El Lido de Venècia (en italià Lido di Venezia) és una illa allargassada d'uns 12 quilòmetres de llarg i entre 196 m i 1,7 km d'ample que separa la llacuna vèneta del mar Adriàtic. Està comunicada amb la terra ferma mitjançant embarcacions i també per un petit aeroport turístic. És una de les poques illes de la llacuna transitables amb cotxe i se la considera la zona de platja de Venècia.
Té uns 14.480 habitants i els seus principals llocs habitats són les poblacions de Lido, Malamocco, i Alberoni.
A la plaça central hi ha el Casino i el Palau del Cinema, on té lloc cada any el Festival Internacional de Cinema, la Mostra de Venècia.

## Referències

* ↑ Municipalitat de Lido Pellestrina, web del municipi de Venècia

## Vegeu també

* Morte a Venezia

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Federico Veiroj

Federico Veiroj (Montevideo, 1976) és un director, guionista i productor de cinema, conegut per dirigir els llargmetratges Acné —la seva òpera prima en llargmetratges, nominada a millor pel·lícula iberoamericana en la 23a edició dels Premis Goya— i La vida útil. És diplomat de la Llicenciatura de Comunicació de la Universitat Catòlica de l'Uruguai.
En 2010 va rebre el premi Fraternidad, atorgat per B'nai B'rith l'Uruguai El 2015 va rebre el premi Fipresci al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià per El apóstata. El 2018 va rebre l'Astor de Plata del Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata.

## Filmografia
### Com a productor i director

* 2019: Así habló el cambista
* 2018: Belmonte
* 2015: El apóstata
* 2013: Primera persona (serie documental televisiva)
* 2010: La vida útil
* 2008: Acné
* 2004: Bregman, el siguiente (curtmetratge)
* 2003: 50 años de Cinemateca Uruguaya (curt documental)

### Com a guionista

* 2015: El apóstata
* 2010: La vida útil
* 2008: Acné
* 2004: Bregman, el siguiente

### Com a actor

* 2009: Hiroshima
* 2005: Sofía (curtmetratge)
* 2001: 25 Watts
* 2000: Nico & Parker (curtmetratge)
* 1996: Víctor y los elegidos (curtmetratge)

## Referències

* ↑ IMDb. «Federico Veiroj». [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ Uruguay Film Commission. «03: Bio-filmografías». A: 25 años de cine de ficción (1985-2010), 2012, p. 111 [Consulta: 21 maig 2015]. Arxivat 2016-03-19 a Wayback Machine.
* ↑ «Premio Fraternidad para Federico Veiroj.». Arxivat de l'original el 2016-09-17. [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ El apóstata, película del uruguayo Federico Veiroj, premiada en San Sebastián, El Observador, 26 de setembre de 2915
* ↑ Belmonte se llevó el Astor de Plata en el FIC Mar del Plata, La República, 20 de novembre de 2018
# Itàlic (cap dels queruscs)

Itàlic (llatí: Italicus) va ser un membre de la tribu dels queruscs que l'any 47 va ser elegit cap de la tribu, però va ser deposat al cap de poc per la seva atitud tirànica, i va ser expel·lit. El nom d'Itàlic (Tàcit també l'anomena Ítal, però sembla un error dels manuscrits) deriva del fet que havia estat ostatge a Roma, i hauria substituït el seu nom original germànic, que roman desconegut.
És possible que el seu fill fos Itàlic, rei dels sueus.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals, XI, 16.
* ↑ Tàcit Annals II, 9.
* ↑ Smith, William. «Italicus». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 634.
# Pysen

Pysen és un escull, el punt més meridional de Noruega. Administrativament l'escull és part del municipi de Mandal, al comtat d'Agder, al sud del país. Jostein Andreassen va descobrir al juliol de 1987 que el cap Pysen és el punt més austral de Noruega.

## Referències

* ↑ Autoritat Cartogràfica de Noruega. «Ytterpunkter for kongeriket Norge» (en noruec). Arxivat de l'original el 13 de maig 2008. [Consulta: 7 febrer 2009].

## Enllaços externs

* Søgne-lærer fant Pysen – Norge utvidet mot sør Arxivat 2019-03-29 a Wayback Machine.
# Ricardo Alarcón

Ricardo Alarcón (l'Havana, 21 de maig de 1937 - l'Havana, 30 d'abril de 2022) va ser un polític cubà i professor de filosofia. Va ser president de l’Assemblea Nacional des del 1993 fins al 2013 i considerat la tercera figura més poderosa de Cuba.

## Biografia

L'any 1954, Ricardo Alarcón es va incorporar a la Universitat de l'Havana i, dins de la Federació d'Estudiants Universitaris (FEU), es va comprometre contra el règim de Fulgencio Batista. Es va graduar com a Doctor en Filosofia i Humanitats. L'any següent, esdevingué secretari de cultura de la Federació, i s'incorporà al Moviment 26 de juliol liderat per Fidel Castro. Després de la victòria de la Revolució el 1959, va ser vicepresident de la FEU, després president de 1961 a 1962.
Va ser llavors quan va començar la seva carrera en política exterior. En 1962, va ser director del departament Amèrica al Ministeri d'Afers Exteriors. De 1966 a 1978, va ser ambaixador permanent de Cuba a l'ONU, vicepresident de l'Assemblea General de l'ONU, president de la Junta Directiva del Programa de les Nacions Unides per al Desenvolupament i vicepresident del Comitè de l'ONU per a l'exercici dels drets inalienables del poble palestí. Promogut el 1978 al càrrec de viceministre d'Afers Exteriors, va esdevenir ministre el 1992.
L'any següent va ser elegit diputat al municipi de la Plaza de la Revolución de l'Havana. Va posar fi a les seves funcions com a ministre, i va esdevenir president de l'Assemblea Nacional del Poder Popular, càrrec per al qual va ser reelegit el 1998, 2003 i 2008. També va ser membre del Buró Polític del Partit Comunista de Cuba i va ocupar una càtedra de filosofia a la Universitat de l'Havana. El febrer de 2013, va deixar el seu càrrec de president de l'Assemblea, després també va abandonar el Comitè Central del partit al juliol, als 76 anys, sense que es coneguin els motius d'aquesta probable desgràcia.

## Referències

* ↑ Frank, Marc; Acosta, Nelson «Ricardo Alarcon, Cuban point man for U.S. relations, dies aged 84» (en anglès). Reuters, 01-05-2022.
* ↑ «Cuban President Raul Castro to retire in 2018» (en anglès). BBC News, 25-02-2013.
* ↑ Lamrani, Salim. Estados Unidos contra Cuba: la guerra contra el terrorismo y el caso de los Cinco (en castellà). Editorial El Viejo Topo, 2005. ISBN 978-84-96356-37-5.
* ↑ «Cuba removes Ricardo Alarcon from top Communist body» (en anglès). BBC News, 03-07-2013.
# Rubiols (desambiguació)

«Rubiols» té aquests significats:
* Rubiols, dolços mallorquins
* Rubiols de Mora, municipi de la província de Terol (Aragó)
* Rubiol (grup de bolets), grup de bolets pertanyent al gènere Agaricus.