OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eduardo Jalón Larragoiti

Eduardo Jalón Larragoiti (Palència, 30 de juliol de 1840 - Barcelona, 17 de febrer de 1917). Personatge amb títol nobiliari i terratinent i, al mateix temps, progressista i militar. Casat amb Matilde Rodríguez Freire des de 1879.
Fill de Joaquín Jalón Bañuelos i Josefina Larragoiti Leirana i germà petit de Miguel i Carmen hereta el títol nobiliari de marquès de Castrofuerte de la família quan mor el seu germà el 1901.
La família Jalón, de tarannà liberal, tenia una gran fortuna degut a ser propietaris de grans terrenys a Palència, Burgos i Càceres. A més, tenien el títol nobiliari, Castrofuerte, creat el 1627 que prové d'una petita localitat de Lleó.
Segurament és per tradició familiar que Eduardo Jalón ingressa al Col·legi Militar de Cavalleria de Valladolid el 12 de maig de 1857, acabant els estudis de grau d'alferes el juliol de 1860. Ocupà diversos destins a Castella fins al 1866, que fou obligat a residir a les illes Canàries. L'octubre de 1868 ascendí a capità i el 1873 a comandant. Malgrat aquests ascensos Eduardo era un militar d'ideari liberal i progressista. El 1888 ascendí a tintent coronel i fou destinat a Barcelona i dos anys més tard a Vilanova i la Geltrú. El 1902 fixà la seva residència a Vilanova i visqué allà amb la seva esposa, encara que ella morí poc després.
El juny de 1909 es compra una casa al Banc de Vilanova, la que avui dia es coneix com la Casa Marquès de Castrofuerte. El 1910 entrà a formar part de la Junta de Patronat de la Biblioteca Museu Balaguer, que l'anomena vicepresident. Va fer donacions importants a la institució, una de les més importants fou la donació del morter mossàrab procedent de les col·leccions de la família al Castell de Montsó (Palència).

## Vegeu també

* Casa Marquès de Castrofuerte
* Castell de Montsó
* Castell de Monzón de Campos
* Morter mossàrab

## Referències

* ↑ Deltell Milà, Bernat. Eduardo Jalón i Larragoiti (Marquès de Castrofuerte): (1840 - 1917). Vilanova i la Geltrú: Ajuntament, 2003 [Consulta: 10 febrer 2014].
* ↑ Mestres, Francesc X. Puig Rovira amb la col·laboració de Judith Barbacil. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú : dones i homes que han fet història. 1a ed.. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003. ISBN 84-85960-83-1 [Consulta: 10 febrer 2014].

## Bibliografia

* Deltell i Milà, Bernat. Biografia a "Retrats". Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.
# Grimpa-soques cuirassat

El grimpa-soques cuirassat (Xiphorhynchus erythropygius) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida, altres zones boscoses i clars de les terres altes, des de Mèxic cap al sud fins al nord de Nicaragua, també a les terres baixes del sud-est de Nicaragua, Costa Rica, Panamà, oest i centre de Colòmbia i nord-oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Grimpa-soques cuirassat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Luigino Ricci

Luigino Ricci (Trieste, 27 de desembre de 1852 - Milà, 10 de febrer de 1906) va ser un músic i compositor italià.
Va néixer com a Giacomo Ricci a Trieste fill del compositor Luigi Ricci i la cantant d'òpera Francesca Stolz (1826-1900?), La germana gran de la famosa diva verdiana Teresa Stolz. En aquell moment, Luigi Ricci estava casat amb Ludmila Stolz (1826–1910), la mateixa germana bessona de Francesca. L'oncle de Ricci-Stolz, Federico Ricci, fou també compositor.
Va heretar la finca de la seva tia Teresa Stolz i va canviar el seu nom per Ricci-Stolz.
Ricci-Stolz va ser un director d'orquestra i compositor. A més de música d'església, cançons i un quartet de corda, també va publicar diverses òperes.
Va morir a Milà el 1906, amb 54 anys.

## Òperes

* Frosina - Gènova, 1870
* Cola di Rienzo - Venècia, 1880
* Un curiós accident - Venècia, 1880
* Donna Ines - Piacenza, 1885
* La coda del diavolo - Torí, 1885
* Don Chisciotte (després del Quixot de Miguel de Cervantes) - Venècia, 1887
* Il frutto proibito - Barcelona, 1888
* Roma intangible.

## Referències

* ↑ Bel Canto Society Arxivat el 2005-12-17 a la màquina Wayback
# Maksímivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Maksímovka».
Maksímivka (Максимівка (ucraïnès), Максимовка (rus), Maksímovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 174 habitants. Pertany al districte rural de Rozdólne.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Lluís Cabanach

Lluís Cabanach Padrosa (Barcelona, 26 de Gener 1949 - 24 de maig de 2018) va ser un guitarrista català de guitarra elèctrica conegut com a Luigi.
Al costat de Josep Maria París, Max Sunyer, Emili Baleriola o Miguel Ángel Núñez, va ser un pioner de la guitarra elèctrica sobretot a finals de la dècada de 1960 i la dècada de 1970. Va tocar al grup de rock progressiu Máquina! amb Jordi Batiste i Enric Herrera, amb qui gravà l'LP Why? el 1970. El 1973 va formar part del Grup Arrels i després participà en l'Orquestra Mirasol el 1975 i Música Urbana, amb Joan Albert Amargós i Lucky Guri, el 1976. Participà en la gravació del disc Canticel amb poemes de Josep Carner de Guillermina Motta el 1976, la banda sonora de la pel·lícula Tatuaje de Bigas Luna de 1978, que va ser la primera adaptació del personatge de Pepe Carvalho de Manuel Vázquez Montalbán.
Després d'estudiar flamenc el 1977 a Granada i Sevilla va fer una gira amb Joan Manuel Serrat i després va participar amb la guitarra flamenca als primers discos de Gato Pérez. En concret, a 'Cara bruta' (1978) i 'Romesco' (1979). A la dècada de 1980 es dedicà principalment a la docència fins que el 1987 va fer el disc 'Gavines i dragons' amb Maria del Mar Bonet. El 1988 va fundar el grup Meridiana, on fusionava flamenc i rumba catalana. Un dels seus darrers grups va ser el grup gracienc Kavanak, amb música inspirada per ritmes flamencs i àrabs, rumba i cançó mediterrània d'autor. El 2016 va fer una gira amb Jordi Batiste al Circuit Folc.

## Referències

* 1 2 3 «Luigi Cabanach, in memoriam». Núvol.
* ↑ Rafael Escobar Contreras. Rock Urbano, el antes y el después. Lulu.com, 30 juny 2015, p. 34–. ISBN 978-1-326-29168-6.
* ↑ «Mor el guitarrista Lluís 'Luigi' Cabanach». Ara.cat.
* ↑ V, G. «Mor Luigi Cabanach». El Punt Avui.
* ↑ «El guitarrista español que deslumbró a Leonard Cohen» (en castellà). Público.
* ↑ «Mor el guitarrista «laietà» Luigi Cabanach». Enderrock.cat.
* ↑ «Mor als 68 anys el guitarrista Luigi Cabanach». Arxivat de l'original el 2018-05-29. [Consulta: 29 maig 2018].
# Independentistes dels Països Catalans

Independentistes dels Països Catalans (IPC) va ser una agrupació política que nasqué l'any 1979 arran de la fusió entre dues formacions polítiques: el PSAN-Provisional i l'Organització Socialista d'Alliberament Nacional (OSAN), una formació que considerava la Catalunya Nord el seu àmbit principal d'acció, endemés d'antics integrants de Comunistes Catalans Independents (CCI). Carles Castellanos en fou el dirigent més destacable. El 1981 se li uní el sector balear dirigit per Joan Quetglas.
Va mantenir unes estretes relacions amb altres formacions independentistes, molt especialment basques (Herri Batasuna) i gallegues (Unión do Povo Galego). El seu òrgan fou Lluita (diferent de l'òrgan homònim editat pel PSAN-oficial). Promogué la formació, bé en solitari, bé amb altres organitzacions independentistes, d'un seguit de plataformes sectorials de base àmplia, com ara els Comitès de Solidaritat amb els Patriotes Catalans (CSPC), els Col·lectiu d'Obrers en Lluita (COLL), els Grups de Defensa de la Llengua, Dones Independentistes
A partir de 1983 participà en el procés de formació d'una organització independentista de masses, materialitzada el 1985 en el Moviment de Defensa de la Terra (MDT). Les tensions entre IPC i el PSAN provocaren la ruptura del MDT el 1988, escindit en dues plataformes del mateix nom (MDT-PSAN i MDT-IPC). Posteriorment, va diluir-se dins el Moviment de Defensa de la Terra.

## Referències

* ↑ Fernàndez Calvet, Jaume. Terra Lliure (1979-1985). Barcelona: editorial El Llamp, 1986, pàg. 114 (col·lecció La Rella). ISBN 84-86066-77-8.
* ↑ «Incidentes en la Diada tras unas marchas independentistas con poca asistencia». El Pais, 12-09-1987.
* ↑ «Independentistes dels Països Catalans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Ponència Arxivat 2011-09-23 a Wayback Machine. a Terra Lliure (1979-1985) de Jaume Fernàndez i Calvet
* Documental «Antoní Massaguer. Anar-hi, anar-hi i anar-hi» a la xarxa Arxivat 2012-09-02 a Wayback Machine.
# Abbey Wood

Abbey Wood és un barri del districte de Greenwich de Londres, Anglaterra (Regne Unit). El barri pren el nom de Lesnes Abbey Woods, a l'est.

## Referències

* ↑ Mills, D. Oxford Dictionary of London Place Names. Oxford, 2000.
# Maksímovka

«Maksímovka» té aquests significats:

## Crimea

* Maksímivka (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Maksímovka (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Maksímovka (Volgograd), localitat de l'óblast de Volgograd, a Rússia
* Maksímovka (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Maksímovka (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Maginard de Certaldo

Maginard de Certaldo (mort vers 1220) fou comte de Prato. Era fill d'Albert IV de Prato. Va repartir l'herència paterna amb son germà Rinald de Monterotondo i va rebre Semifonte, el castell de Certaldo (seu de la branca), Ripa, Tignano, Fondigrano, Bagnano, Gabbiavola, Travalli, Gricciano i Castelfiorentino el 23 de febrer del 1209, i en va rebre confirmació imperial el 1210. El va succeir el seu fill Albertí (Albertino) de Certaldo.
# Intel·ligència lògica-matemàtica

La intel·ligència lògica-matemàtica és la capacitat per utilitzar els nombres de manera efectiva i de raonar adequadament emprant el pensament lògic. És un dels tipus d'intel·ligència segons la classificació de Howard Gardner, creador de la Teoria de les intel·ligències múltiples. Aquesta intel·ligència, comunament es manifesta quan es treballa amb conceptes abstractes o argumentacions de caràcter complex.
Les persones que tenen un nivell alt en aquest tipus d'intel·ligència tenen sensibilitat per a realitzar esquemes i relacions lògiques, afirmacions, proposicions, funcions i altres abstraccions relacionades. Un exemple d'exercici intel·lectual de caràcter afí a aquesta intel·ligència és resoldre proves que mesuren el quocient intel·lectual.
També es refereix a un alt raonament numèric, la apacitat de resolució, comprensió i plantejament d'elements aritmètics, en general en la resolució de problemes.

## Vegeu també

* Intel·ligència emocional

## Nota

* ↑ Juan Rodríguez. Literatura espanyola contemporània: materials auxiliars, textos i documents. Univ. Autònoma de Barcelona, 1995, p. 52–. ISBN 9788449004490.
* ↑ Carme Barba; Sebastià Capella. Ordenadores en las aulas. Grao, 2010, p. 85–. ISBN 9788478279739 [Consulta: 11 abril 2011].
# Castell del Meüll

El Castell del Meüll és un castell medieval situat a l'antic poble del Meüll, dins de l'antic terme de Mur, en l'actual terme municipal de Castell de Mur, al Pallars Jussà. Està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Emplaçat al punt més alt de l'antic poble, és visible des de molts llocs de la rodalia.
Era propietat dels Sullà, família nobiliària molt poderosa de Tremp. Recentment el van adquirir uns particulars de Tremp i el van reconstruir modernament, conservant tot el que el pas del temps havia pogut deixat; les parets exteriors, dos pilars interiors i un celler.

## Descripció

El castell del Meüll s'alça sobre un rocam visible en llunyania. Construït en planta quadrangular, dos pisos i un celler a la part inferior. L'edifici pertany a l'antic terme de Meüll, un poblat deshabitat molt proper a Castell de Mur, al qual pertany avui en dia. En l'actualitat s'ha rehabilitat incorporant elements d'arquitectura moderna a l'accés i al pis superior. De la part antiga s'han conservat restes de mur exterior i dos pilars interiors.

## Referències

* ↑ «Castell de Meüll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Estauromeduses

Les estauromeduses (Stauromedusae) són un ordre cnidaris de la classe Staurozoa. Fins fa poc es consideraven un ordre dins de la classe Scyphozoa, però van ser reubicades dins els estaurozous sobre la base d'un estudi cladística.

## Característiques

La superfície aboral (l'oposat a la boca, veure simetria radial), corresponent a l'exumbrela d'altres meduses, es prolonga en una tija gràcies a la què es fixen als substrat, com ara algues i roques. La majoria tenen uns 5 cm de llarg, encara que hi ha algunes que assoleixen els 15 cm.

## Història natural

Viuen en entorns marins, normalment subjectats a algues o roques. Tenen un distribució marcadament antitropical; la majoria es troben a l'hemisferi nord, als oceans boreals o polars, prop de la costa i en aigües superficials. Poques estauromeduses es troben en aigües tropicals o subtropicals càlides de l'Atlàntic, Índic o Pacífic.

## Taxonomia

L'ordre Stauromedusae es divideix en dos subordres, que inclouen un total de 5 famílies, 14 gèneres i 50 espècies:
* Subordre Eleutherocarpida
** Família Lucernariidae
** Família Kishinouyeidae
** Família Kyopodiidae
** Família Lipkeidae
* Subordre Cleistocarpida
** Família Depastridae

## Referències

* ↑ Antonio C. Marques & Allen G. Collins. (2004). Cladistic analysis of Medusozoa and cnidarian evolution. Invertebrate Biology 123(1): 23-42.
* ↑ Collins, A. G., 2002. Phylogeny of Medusozoa and the evolution of cnidarian life cycles. Journal of Evolutionary Biology, 15(3):418-432.
* ↑ Collins, A. G. (n.d.). Staurozoa. AccessScience. doi:10.1036/1097-8542.652700
* ↑ http://faculty.washington.edu/cemills/Staurolist.html
# AFR

La marca AFR (no confondre amb Air Fuel Ratio) procedeix d'Euskadi i està especialitzada en l'“avionització” (conversió en motor d'aviació) de motors de moto BMW i accessoris per la seva utilització en l'aviació. Ofereix motors d'entre 70 i 100 CV amb alimentació tradicional (amb carburador) i injecció. Serveix els motors dels models R 100 de 70/80 CV, R 1100 D de 90/100 CV, R 1100 S de 98 CV, R 1150 RT de 95 CV, i esporàdicament algun R 1200 GS de 100 CV, tots ells equipats amb reductors ROTAX de procedència austríaca.

## Vegeu també

* Citroën, un altre motor de cotxe, convertit en un d'avió.
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008, p. 124. ISBN 84-612-7902-6.

## Bibliografia

* Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008. ISBN 84-612-7902-6.
# Guillermo Maripán

Guillermo Maripán (San Miguel, 6 de maig de 1994) és un futbolista professional xilè que juga com a central per l'AS Monaco FC i la selecció xilena.

## Carrera de Club
### Universidad Catòlica

Maripán va debutar amb la Universidad Católica jugant els darrers 15 minuts contra l'Audax Italiano a l'Estadio Bicentenario el 2013. Posteriorment va jugar també contra l'Audax Italiano, aquest cop tot el partit, a la copa xilena. El mateix any fou titular per primer cop amb la Universidad Catòlica en un partit de la primera divisió xilena, aquest cop contra el CD Cobresal.

### Alavés

El 7 de juliol de 2017, Maripán va marxar a l'estranger per primer cop en la seva carrera, en signar un contracte per quatre anys amb el Deportivo Alavés de La Liga.

### AS Monaco

El 24 d'agost de 2019, Maripán va fitxar per l'AS Monaco FC de la Ligue 1 per cinc anys.

## Internacional

Maripán fou convocat per la selecció xilena per la China Cup 2017 a la Xina. Maripan fou convocat novament per jugar els partits de classificació pel Mundial de futbol 2018 contra el Brasil i l'Equador.

## Palmarès
### Club
#### Universidad Católica

* Campeonato Nacional: Clausura 2015–16, Apertura 2016–17
* Supercopa de Xile: 2016

## Referències

* ↑ «El Deportivo Alavés refuerza la defensa con Guillermo Maripán» (en castellà). Deportivo Alavés, 07-07-2017. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2023. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Guillermo Maripán à l'AS Monaco» (en francès). AS Monaco FC, 24-08-2019. Arxivat de l'original el 25 d’agost 2019. [Consulta: 24 agost 2019].

## Enllaços externs

* Guillermo Maripán a National-Football-Teams.com (anglès)
* Guillermo Maripán, Fitxa a Soccerway
# Maksímovka (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Maksímovka».
Maksímovka (en rus: Максимовка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 40 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# El Llor (Sant Boi de Llobregat)

El Llor és una obra de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una masia situada dalt d'un turonet de planta rectangular i amb presència "opus spicatum".
Té coberta a dues aigües. Hi ha diferents finestres amb llindes i brancals de pedra de Montjuïc. Trobem una finestra geminada, dues portes de pedra amb arcs de mig punt adovellats i un embigat de fusta i paviment de toves.
A l'interior es conserven restes de l'antiga fortificació de la quadra del Llor que pertanyia a la seu de Barcelona.
Encara es conserva un eremitori excavat a l'argila semblants al de Benviure.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Llor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Guillem I de Cervera

Guillem I de Cervera (? - ~1130?), conegut també com a Guillem Dalmau de Cervera, va ser un cavaller del llinatge català dels Cervera, castlà de Cervera, d'on prengué el cognom, i senyor de Castelldans, Gebut i Albió.

## Orígens familiars

Desconeguts, tot i que se l'emparenta amb el llinatge Cervera senyalant-lo com a fill de Dalmau, senyor de Ferran, Malacara i Castellfollit de Riubregós.

## Matrimoni i descendents

En casà amb Maria (o Solastern). D'aquest matrimoni nasqueren:
* Guillem II de Cervera (- 1164?), senyor de Juneda, Castelldans, Gebut i Cérvoles
* Jaume

## Biografia

Entre 1119 i 1130, conquerí i repoblà la zona de Castelldans, a Les Garrigues, i la de Gebut, al Segrià.

## Bibliografia

* «Guillem I de Cervera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Guillem I de Cervera Llinatge Cervera de Juneda i Castelldans (Branca menor de: Llinatge Cervera) :
| Títols |||
| Precedit per: ? | Senyor de Castelldans, Gebut i Albió | Succeït per: Guillem II de Cervera (fill) |
| Càrrec de govern |||
| Precedit per: Hug Dalmau de Cervera (germà?) | Castlà de Cervera | Succeït per: ? |
# Lluís Calvo

Lluís Calvo és el nom dels següents personatges:
* Lluís Calvo i Calvo (1957), antropòleg, historiador de la ciència i investigador català
* Lluís Calvo i Guardiola (Saragossa, 1963), poeta, escriptor i assagista català
# Integral de la secant al cub

Una de les integrals indefinides més difícils de calcular és
    $\int \sec ^{3}x\,dx={\frac {1}{2}}\sec x\tan x+{\frac {1}{2}}\ln |\sec x+\tan x|+C.$

## Obtenció

Aquesta primitiva es pot calcular emprant la integració per parts, tal com segueix:
    $\int \sec ^{3}x\,dx=\int u\,dv$
on
    ${\begin{aligned}u&=\sec x,\\dv&=\sec ^{2}x\,dx,\\du&=\sec x\tan x\,dx,\\v&=\tan x.\end{aligned}}$
Llavors
    ${\begin{aligned}\int \sec ^{3}x\,dx&=\int u\,dv\\&=uv-\int v\,du\\&=\sec x\tan x-\int \sec x\tan ^{2}x\,dx\\&=\sec x\tan x-\int \sec x\,(\sec ^{2}x-1)\,dx\\&=\sec x\tan x-\int \sec ^{3}x\,dx+\int \sec x\,dx.\end{aligned}}$
Sumant $\scriptstyle\int \sec ^{3}x\,dx$ als dos cantons de la igualtat:
    ${\begin{aligned}2\int \sec ^{3}x\,dx&=\sec x\tan x+\int \sec x\,dx\\&=\sec x\tan x+\ln |\sec x+\tan x|+C.\end{aligned}}$
Dividint els dos cantons entre 2 s'obté el resultat que s'ha presentat al començament.

## Potències de la secant d'exponent senar més gran que 3

Igual que la integració per parts de més amunt ha reduït la integral de la secant al cub a la integral de la secant a la primera potència, d'igual manera un procés similar redueix la integral de la secant elevada a potències senars més grans que 3 a potències més petites. Aquesta és la fórmula de Reducció de la Secant que segueix:
$\int \sec ^{n}{cx}\,dx={\frac {\sec ^{n-2}{cx}\tan {cx}}{c(n-1)}}\,+\,{\frac {n-2}{n-1}}\int \sec ^{n-2}{cx}\,dx\qquad {\mbox{ (per }}n\neq 1{\mbox}}\,\!$
Alternativament:
$\int \sec ^{n}{cx}\,dx={\frac {\sec ^{n-1}{cx}\sin {cx}}{c(n-1)}}\,+\,{\frac {n-2}{n-1}}\int \sec ^{n-2}{cx}\,dx\qquad {\mbox{ (per }}n\neq 1{\mbox}}\,\!$

## Vegeu també

* Taula d'integrals
# Luci Juli Jul (cònsol 401 aC)

Luci Juli Jul (en llatí Lucius Julius L. F. Vopiscus N. Julus) va ser un magistrat romà dels segles V i IV aC. Era fill de Luci Juli Vopisc Jul i formava part de la gens Júlia, una antiga gens romana d'origen patrici.
Va ser tribú consular per primer cop l'any 401 aC amb cinc col·legues. En aquest any van entrar en l'exercici del càrrec a les calendes d'octubre en lloc de la data habitual, els idus de desembre, degut a la derrota dels seus predecessors davant Veïs. Tot l'any va estar ple de lluites exteriors i conflictes interns. Ho va ser per segona vegada l'any 397 aC amb el mateix nombre de col·legues. Ell i el seu col·lega Aule Postumi Albí Regil·lense van sorprendre els tarquinians que venien de saquejar la comarca de Roma i els van derrotar recuperant el botí que portaven.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Castellamonte

Castellamonte és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 35 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 9.946 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 març 2020].
# El Llor

El Llor és una entitat de població del municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra. Està situat a la zona de llevant del terme municipal, damunt un petit turó de 522 metres d'altitud. El nucli està presidit pel castell del Llor, ja esmenat l'any 1024 però actualment en ruïnes. Durant el segle xix formava part d'un municipi independent juntament amb altres nuclis com el Far i Castellmeià de l'actual terme de Torrefeta i Florejacs. El 2018 tenia 58 habitants.

## Llocs d'interès

* Nucli tancat, d'estil medieval, al peu de les ruïnes del castell.
* Església parroquial de Sant Julià amb un absis romànic.

## Referències

* ↑ VV.AA. Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1445-X.
* ↑ «Torrefeta i Florejacs». IDESCAT. [Consulta: 18 maig 2019].