OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barranc de la Buada

El Barranc de la Buada és un curs fluvial del terme de Reus a la comarca catalana del Baix Camp.
Comença als Plans del Puig, al terme de Castellvell, i fa frontera entre els termes d'aquest poble i de Reus, però aleshores se'l coneix com a Barranc de la Rota fins que arriba al pont de la Buada, que és quan entra a la Partida de la Buada i en pren el nom. També se n'hi diu Barranc de l'Espluga Pobra, dels Coets i de l'Espinós. Els Coets era un grup de barraques propietat de la Pirotècnia Espinós, que s'utilitzaven per fer material pirotècnic. Van donar nom al barranc en aquest tram, i també el nom del propietari.
Més avall, després de travessar el camí de la Pedrera del Coubi, se'l coneix com a camí o barranc del Molí, perquè passa vora el Molí de la Vila. S'ajunta amb el Barranc del Mas de Gassot vora el camí del Roquís.
El Pont de la Buada és un pont de pedra d'una sola arcada. Permet el pas damunt del Barranc de la Buada del camí dels Cinc Camins.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 118. ISBN 8486387655.
# Barranc de la Canal de la Rama

El barranc de la Canal de la Rama, és un barranc del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antic poble de Senyús.
Es forma a la Rebollera, a prop i al nord-oest de la Torre de Senyús, des d'on davalla cap al nord-oest travessant tota la Rebollera, fins que s'aboca en el barranc de la Torre de Senyús a l'extrem oriental del Forcat de les Llaus.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Barranc de la Carbonera

«Barranc de la Carbonera» té aquests significats:
# Badr (nom)

Badr és un nom masculí i femení àrab (àrab: بدر, Badr) que significa ‘lluna plena’, però també ‘beutat’. Si bé Badr és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres maneres.
Combinat amb paraules com dinastia o religió, Badr-ad-Dawla (بدر الدولة, Badr ad-Dawla, ‘Beutat de la Dinastia’) o Badr-ad-Din (بدر الدين, Badr ad-Dīn, ‘Beutat de la Dinastia’) és un làqab o títol emprat per diversos governants musulmans. El làqab Badr-ad-Din ha esdevingut tant usual que també s'empra com a nom de pila masculí.
Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: malai: Badruddin.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el nom Badr.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el nom o el làqab Badr-ad-Din.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «بدر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "بدر". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "بدر" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Balgau

Balgau (en alsacià Bàlgäu) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 818 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 408 | 421 | 486 | 543 | 629 | 708 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Jean-Louis Schelcher | |

## Agermanaments

* Caudecoste
# Banda San Manuel d'Indis de Missió

La Banda San Manuel d'Indis de Missió és una tribu reconeguda federalment dels amerindis serrano al comtat de San Bernardino. Els membres de la banda pertanyen al clan Yuhaviatam dels serrano, qui tradicionalment havien viscut a les Muntanyes de San Bernardino. L'altra tribu serrano és la Banda Morongo d'Indis de Missió.

## Govern

La banda San Manuel d'Indis de Missió té la seu a Patton (Califòrnia). La tribu està regida per un govern elegit democràticament de set persones que formen un consell tribal, i l'actual cap tribal és Carla Rodriguez.

## Reserva

La Reserva San Manuel (34° 09′ 23″ N, 117° 13′ 03″ O﻿ / ﻿34.15639°N,117.21750°O﻿ / 34.15639; -117.21750) és una reserva índia reconeguda federalment al comtat de San Bernardino. Originalment tenia una extensió de 658 acres, però s'ha expandit a 800 acres. Establerta en 1891, la reserva rep el seu nom de Santos Manuel, un prominent líder tribal.

## Desenvolupament econòmic

La banda San Manuel dona treball a 3.000 persones i és un dels principals empleadors a la regió d'Inland Empire de Califòrnia. Posseeixen i gestionen el Bingo i Casino San Manuel Indian, Serrano Buffet, The Pines, SportsWatch Grill, Tutu's Food Court, i Snack Shack, tots a Highland (Califòrnia). També financen el San Manuel Amphitheater, situat vora Devore (Califòrnia).

## Referències

* ↑ "San Manuel Reservation." Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. SDSU: California Indians and Their Reservations. 2011
* 1 2 Pritkzer 143
* 1 2 3 4 "Tribal Government." Arxivat 2012-08-15 a Wayback Machine. San Manuel Band of Mission Indians.
* 1 2 "Tribal Directory." National Congress of American Indians.
* ↑ "San Manuel Indian Bingo and Casino San Bernardino." Arxivat 2012-12-01 a Wayback Machine. 500 Nations.

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Enllaços externs

* San Manuel Band of Mission Indians, web oficial
* Serrano, Institut Four Directions
# Bandarban

Bandarban és una ciutat de Bangladesh, capital del districte de Bandarban i de la upazila de Bandarban. La població estimada és de 32.000 habitants la major part dels quals són de la tribu marma. Hi ha una Institut cultural amb biblioteca i museu. L'hospital de Bandarban dona servei a tot el districte. Hi ha dos palaus reials a la ciutat (ja que dues branques dinàstiques reclamen el tron i cadascuna té el seu propi palau), mesquites, kyangs i un temple dedicat a la deïtat hindú Kali.

## Referències

Traduit de la Wikipèdia anglesa.
# Bandera de Torrebesses

La bandera oficial de Torrebesses té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, verd fosc, amb les dues torres grogues de l'escut, cadascuna d'amplària 5/24 de la llargària del drap, i alçària 7/16 de la del mateix drap, posades, la primera, a 11/48 de la vora de l'asta i, la segona, a la mateixa distància de la del vol, i ambdues a 1/8 de la vora inferior, i amb el món blanc cintrat de vermell, somat de la creu grega patent blanca de l'escut, tot el conjunt d'amplària 1/8 de la llargària del drap i alçària 1/4 de la del mateix drap, posat equidistant de les vores de l'asta i del vol, i a 1/8 de la superior.
Va ser aprovada el 15 d'octubre de 2009 i publicada en el DOGC el 10 de novembre del mateix any amb el número 5502.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3097/2009, de 15 d'octubre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Torrebesses.» (pdf). DOGC num. 5502, 10-11-2009. [Consulta: 11 novembre 2009].
# Batalla d'Arrècium

La batalla d'Arrècium va tenir lloc a Arrècium l'any 284 aC entre la República Romana i algunes tribus celtes, principalment els sènons i els bois. El cònsol Luci Cecili Denter era el comandant de l'exèrcit romà.
Els gals van guanyar la batalla, destruint l'exèrcit romà i matant Cecili i set tribuns militars. La victòria celta obria el camí pel restabliment de la coalició entre els celtes, els etruscs i els umbres contra Roma i va donar lloc a la invasió celta de l'any 283 aC. Hi ha molta confusió sobre la data de la batalla i la posició militar del comandant romà, Cecili. Hi ha tres versions de la batalla: la que dona Polibi, la dels annalistes (Luci Anneu Flor, Eutropi, Pau Orosi) i la d'Appià.

## Referències

* ↑ Morgan, M. Gwyn «The Defeat of L. Metellus Denter at Arretium». The Classical Quarterly, 22, 2, 1972, pàg. 309-325.

## Enllaços externs

* Apià Història Romana Arxivat 2008-01-05 a Wayback Machine. a Livius.org
# Balín (Editorial Maga)

Balín va ser un quadern d'aventures, obra del guionista Pedro Quesada i del dibuixant José Ortiz, que va ser publicat el 1955 per la valenciana Editorial Maga, comptant amb 30 números.

## Argument

La sèrie s'ambienta en plena Revolució Francesa, sent el seu protagonista un nen, de nom Jorgito, que es veu obligat a enrolar-se en la Guàrdia Nacional i intenta sabotejar-la des de dins.
Valoració; "Balín" presenta una visió molt negativa de la Revolució Francesa, heretada d'obres com a Història de dues ciutats o Les dues òrfenes. Enalteix, d'altra banda, el valor infantil, com cap altra sèrie de l'editorial.

## Referències

* ↑ Pedro Porcel Torrens. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alicante: Edicions de Ponent, 2002, p. 251 a 252. ISBN 84-86404-02-9.
* ↑ Paco Baena. La magia de Maga desde la nostalgia. Barcelona: Ediciones Glénat, 05/2002, p. 139. ISBN 84-8449-221-4.

## Bibliografia

* Paco Baena. La magia de Maga desde la nostalgia. Barcelona:Ediciones Glénat, 05/2002. ISBN 84-8449-221-4.
* Josep Maria Delhom. Catálogo del tebeo en España. 1865/1980. Barcelona: Círculo del Comic, S.A./CESA, 1989. ISBN 84-8449-221-4.
* Pedro Porcel Torrens. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alacant: Edicions de Ponent, 2002. ISBN 84-86404-02-9.
# Barri Juroca

El barri Juroca és un barri perifèric de Reus, a tocar amb el barri Fortuny, format per la unió del grup Roca amb els Blocs Juncosa-Cabello i els Blocs de la Cooperativa de Santa Llúcia. Destaca del barri l'edifici Santa Llúcia, el més alt del sud de Reus amb 11 plantes i amb molts habitatges en diferents portals dins d'aquest edifici. Es troba al costat de la carretera de Reus a Salou.
Aquest barri és més modern que el Fortuny, té pisos amb ascensors però d'arquitectura més estàndard. També llocs per passejar i més espais verds. Encara que els pisos són diferents als d'aquest, el veïns són semblants. Treballadors de classe modesta, encara que més joves.

## Història

El senyor Juncosa, un dels fundadors del barri, fou un destacat jugador de l'Atlètic de Madrid i més tard entrenador entre altres equips del Còrdova. El barri es va iniciar a l'antic tros del Torroja, cap a l'any 1970, continuant el Barri Fortuny cap al sud, i al cantó sud-oest de la carretera de Salou. Arriba fins al mas del Casagualda i enllaça amb les Parcel·les Casas. L'amuntegament de cases arriba fins al carrer d'Astorga, que cobreix el barranc de l'Escorial.
Al juny fan les festes del barri.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 299. ISBN 8486387655.
# Barri Clémenceau

El barri Clémenceau és un barri de la ciutat de Perpinyà.

## Situació

El barri és pròxim del nucli urbà i és compost per molt immobles Art déco.

## Edificis notables

El barri té molts edificis notables, entre els quals:
* Hotel Tivoli
* 56 Passejada Georges Clémenceau
* 8 Carrer Pierre Rameil
* 11 Carrer Pierre Rameil
* 4 Carrer Rouget de l'Isle
* 6 Carrer Gustave Flaubert

## Galeria

* 2 carrer de la República
* carrer del mercat del bestiar
* 2 carrer del 4 de setembre.
* carrer Joan Payrà
* carrer de la República cap a Plaça Joan Payrà

## Referències

* ↑ «Le quartier Clémenceau à Perpignan» (en francès). Architecture Art Déco. [Consulta: 1r agost 2019].
# Bañado de Medina

Bañado de Medina és un poblat de l'Uruguai, ubicat al centre del departament de Cerro Largo. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 96 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Anacroneuria izapa

Anacroneuria izapa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Kondratieff, 2004. Monographs of the Western North American Naturalist 2:26.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):159.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 23 novembre 2011].
# Carles Gibert i Tutó

Carles Gibert i Tutó (Barcelona 1737 - Barcelona després de 1816) va ser un impressor i llibreter català.
La seva màxima activitat com a impressor i llibreter se situa a l'últim terç del segle xviii, quan era una de les impremtes més importants barcelonines. Estava vinculat a la Real Compañía de Impresores y Libreros del Reyno.
Va ser protagonista d'iniciatives sovint una mica insòlites, com la que va proposar al Consejo de Castilla de poder reimprimir sense permís previ llibres que ja haguessin estat autoritzats anteriorment pel mateix Consejo. El 1778 va fer construir un molí paperer a Gelida per autoabastir-se. El 1791 va presentar un projecte de millora dels molins paperers del Principat, perquè creia que havien perdut qualitat en la fabricació de paper, i demanava per ell mateix el nomenament de director general de les fàbriques de paper per unificar criteris, i el càrrec de responsable de paper timbrat i del que s'enviava a Amèrica. Buscava la regulació de la fabricació, distribució i comercialització d'un producte, el paper. Però la Junta de Comerç va emetre un dictamen negatiu argumentant que davant de l'experiència que diu que té Gibert "nada acreditan los hechos propios del suplicante, pues habiendo sido encargado de la construcción y manejo de dichas fábricas en ninguna ha podido subsisir por su impericia o por su modo irregular de gobernarlas". Paral·lelament a tot això, té problemes legals amb un altre molí que havia lloga, i que porta a la presó Tomàs Gibert pel gener de 1800. A partir de 1807 i almenys fins al 1816 consta als llibres de contribució com a "pobre de solemnitat".
Pels anuncis al Diario de Barcelona es poden saber alguns dels llibres que tenia a la venda a la seva botiga al carrer de la Llibreteria. El 1796 el Nuevo Catón cristiano... a la llibreria de Carles Gibert i Tutó administrada per Antoni Sastres. Venia també mostres d'escriptura i llibres de moral i d'entreteniment. La seva impremta i llibreria la va administrar Antoni Sastres almenys fins aquell any. El 1802 publica obres de teatre i el 1813 encara publica en francès una Oration funebre de tres excellent prince Louis XVI, roi de France et de Navarre prononcée dans U.R.E.D.G par un pretre françois, bachelier formé en theologie. A Barcelonne: chez Charles Gibert et Tutó.
La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva un centenar d'obres publicades per Gibert, així com diversos exemples de les seves marques d'impressor, que el van identificar al llarg de la seva trajectòria professional.

## Referències

* ↑ Comas i Güell, Montserrat. La impremta catalana i els seus protagonistes a l'inici de la societat liberal (1800-1833). València: Universitat de València, 2012, p. 218. ISBN 9788437087825.
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Marques d'impressors: Gibert i Tutó, Carles». [Consulta: 15 abril 2020].
# Joseph Salmon

Joseph Salmon (Aix-en-Pévèle, 5 d'abril de 1864 - Aix-en-Pévèle, 31 d'octubre de 1943) fou violoncel·lista i editor de treballs del violoncel del segle xviii.
Hi ha molt poques dades biogràfiques de Salmon. Se sap que fou professor de violoncel a París on tingué entre els seus alumnes l'empordanès Ricard Pichot Gironès. Va fer molts arranjaments de treballs del seu instrument d'altres compositors.

## Llista no exhaustiva d'obres originals de Salmon

* Caprice for cello and piano (pub. E. Baudoux, 1895/96? Publication noted in the Bibliographie de la France 2nd series, 85th year, Nº 1, 4th January 1896, page 11, registration 53.)
* Berceuse for Cello and Piano, Op.6 (Durand, ca.1896)
* Intermezzo extracted from the composer's Suite for Cello and Piano (Op.7), arranged for piano solo (pub. Durand, 1900) (both Publication noted in the Bibliographie de la France 2nd series, 89th year, Nº 51, 22 December 1900, p.859, regs. 5892–93..)
* Intermezzo for Cello and Piano, Op.8 (Durand, ca.1900)
* Humoresque for piano, Op.9 (pub. Durand, 1900? Publication noted in the Bibliographie de la France 2nd series, 89th year, Nº 8, 24th February 1900, p.134, registration 679.. Op.9 from WorldCat. Plate D. et F. 5705.)
* Nocturne [No.1] for Cello and Piano, Op.10 (Durand, ca.1900)
* Nocturne No.2 for Cello and Piano, Op.11 (Durand, ca.1900) (also transcribed for piano solo by the composer and published ca.1900)
* Scherzo for piano, Op.12 (pub. Durand, 1900)
* Morceau de fantaisie for Cello and Piano, Op.13 (Durand, ca.1900)
* Elegie for Cello and Piano (pub. by Van Eck, La Haye)

## Referències

* https://imslp.org/wiki/List_of_works_by_Joseph_Salmon
* ↑ http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf
# Epícides de Siracusa

Epícides de Siracusa (grec antic: Ἐπικύδης, Epikýdēs, llatí: Epicydes) fou un militar cartaginès però grec per part de pare i nascut a Siracusa.
Desterrat el seu avi de Siracusa per Agàtocles, se'n va anar a establir a Cartago, segons du Polibi. Va servir a l'exèrcit d'Hanníbal a Hispània i Itàlia junt amb el seu germà gran Hipòcrates, i es va distingir.
Després de la batalla de Cannes, Jerònim de Siracusa va enviar ambaixadors a Hanníbal i aquest va seleccionar als dos germans per tractar amb els siracusans i els va enviar a la capital siciliana l'any 215 aC.
Epícides i el seu germà van convèncer el jove rei d'abandonar el camp romà, però l'assassinat de Jerònim poc després, (214 aC) i la revolució que va seguir, va esguerrar els plans. Van demanar a les noves autoritats un salvaconducte però al cap de poc, degut als esdeveniments que es produïen, van veure que seria millor quedar-se allà i van aconseguir amb les seves intrigues ser elegits generals en el lloc d'Andranòdoros i Temist (Andranodorus i Themistus).
Quan els partidaris de Roma (que tenien el suport d'Andranòdoros) van aconseguir el triomf a Siracusa, Epícides es va reunir amb al seu germà Hipòcrates que havia estat enviat a Leontins amb una força militar, però Leontins va ser ocupada ràpidament per Marc Claudi Marcel.
Les crueltats dels romans van encoratjar als siracusans i als mercenaris estrangers al servei de Siracusa, i Hipòcrates i Epícides, que havien fugit a Erbessos, es van aprofitar de la situació i quan van enviar als mercenaris a buscar-los, els van convèncer i es van amotinar i passar al seu costat, i van retornar a Siracusa apoderant-se de la ciutat sense gaire resistència l'any 213 aC) on van ser nomenats generals, segons diu Titus Livi. Andranòdoros no va tardar a ser assassinat.
Marcel va anar immediatament a assetjar Siracusa que els dos germans van defensar amb energia, i van obligar els romans a retirar-se. Quan els romans es van veure obligats a convertir el setge en un bloqueig, Epícides va continuar com a cap de Siracusa i Hipòcrates va passar a combatre a altres llocs de Sicília. Els romans però van sorprendre les Epipolae, un barri de Siracusa i la clau d'accés, de les que es van apoderar. Va seguir resistint intentant coordinar-se amb el seu germà i amb les forces del general Himilcó que atacaven des de fora.
Derrotat Hipòcrates, va anar a trobar al general Bomilcar que avançava amb la flota cartaginesa en ajut de Siracusa, però quan Bomilcar es va haver de retirar, va abandonar Siracusa (212 aC) que considerava irremissiblement perduda, i es va dirigir cap a Agrigent on va cooperar amb els amotinats númides fins que la ciutat va caure en mans dels romans l'any 210 aC fugint llavors a Cartago amb el general Hannó. La seva sort final es desconeix.

## Referències

* ↑ 1.Epicydes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 35-36
# Enriqueta de Reuss-Ebersdorf

Enriqueta de Reuss-Ebersdorf - Henriette von Reuß zu Ebersdorf (alemany) - (Ebersdorf, Alemanya, 9 de maig de 1767 - Coburg, 3 de setembre de 1801) fou una noble alemanya, filla d'Enric XXIV de Reuss-Ebersdorf (1724-1779) i de la comtessa Carolina Ernestina d'Erbach-Schönberg (1727-1796).
El 14 de juliol de 1787 es va casar a Ebersdorf amb Emili Carles de Leiningen (1763-1814), fill del comte Carles Frederic de Leiningen-Dagsburg-Hartenburg (1724-1807) i de la comtessa Cristina Guillemina de Solms-Rödelheim-Assenheim (1736-1803). El matrimoni va tenir un fill, Frederic Carles (1 de març de 1793 – 22 de febrer de 1800), que va morir als set anys. I un any després morira també Enriqueta.

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Enemic Interior

Enemic Interior és un grup de punk rock català, format per músics que han tocat anteriorment en grups com Univers, Wind Atles, Heather, SDH, Aliment, Nois o Brut. Els seus treballs discogràfics estan enregistrats al propi local d'assaig i mesclats i masteritzats per Will Killingsworth als Dead Air Studios d'Amherst.
La música d'Enemic Interior és fosca i sensible, feta de cançons cruentes i contundents amb lletres desolades i introspectives plenes de melodies àcides.

## Discografia

* Enemic Interior (Flexidiscos, 2022)
* Enemic Interior II (Mendeku Diskak, 2023)
* Enemic Interior III (Flexidiscos, 2024)

## Referències

* ↑ «Enemic Interior, demo amb cinc cançons cantades en català i amb una bona dosi de mala hòstia». Underground.cat, 12-01-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «Ya disponible ‘Enemic Interior II’» (en castellà). Condenado Fanzine, 09-04-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Lagarda, Beto. «Unos pletóricos Biznaga cierran gira en una Razz 2 entregada y festiva» (en castellà). Science of Noise, 27-12-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
# Enem

Enem - Энем (rus) és un possiólok de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 102 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república.
Pertanyen a aquest municipi els possiolki de Drujni i Supovski, l'aül de Novobjegokai i el khútor de Novi Sad.