OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mémorial

Mémorial és el diari oficial del Gran Ducat de Luxemburg. És publicat pel Servei Central de Legislació, una agència del govern de Luxemburg. Fins a la Segona Guerra Mundial, Mémorial va ser publicat en francès i alemany, els dos idiomes oficials del país. Després de la guerra, s'ha publicat en només francès (encara que l'alemany segueix sent una llengua oficial i el luxemburguès s'ha reconegut també com a idioma oficial).
Mémorial es subdivideix en tres publicacions separades. Encara que ja s'havia establert la separació de les publicacions, la disposició i la separació de funcions actual és dictat pel decret del Gran Ducat de 9 de gener de 1961. En virtut d'aquest decret, les tres publicacions del Mémorial són:
* Mémorial A, que conté el text legislatiu, els decrets del Gran Ducat i les directives de la Unió Europea. Va ser establert pel decret Gran Ducal del 22 d'octubre de 1842.
* Mémorial B, que conté instruccions administratives; canvis en les polítiques governamentals que no requereixen una forma de legislació, directiva o decret; i edictes d'importància només per a persones específiques o per només d'un període molt curt de temps. Va ser establert pel decret Gran Ducal del 20 d'abril de 1854.
* Mémorial C, que conté els assumptes personals i financers, incloent la fundació, liquidació i reestructuració de les empreses. Va ser establert per llei el 10 d'agost de 1915.

## Referències

* ↑ «Mémorial A, 1961, No. 1» (PDF) (en francès). Service central de législation. Arxivat de l'original el 2004-12-03. [Consulta: 21 juliol 2006].
* ↑ (French)/(German) «Mémorial A, 1842, No. 49» (PDF). Service central de législation. [Consulta: 21 juliol 2006].
* ↑ (French)/(German) «Mémorial A, 1854, No. 48» (PDF). Service central de législation. [Consulta: 21 juliol 2006].
* ↑ «Quelle est la différence entre les Mémorials A, B et C?» (en francès). Service central de législation. Arxivat de l'original el 2006-05-09. [Consulta: 21 juliol 2006].

## Enllaços externs

* Mémorial - Lloc web oficial
# Franz Poenitz

Franz Poenitz (Biskupiec, 17 d'agost de 1850 - Berlín, 19 de març de 1912) va ser un compositor i arpista alemany.
Va ser deixeble de Ludwig Grimm, i a l'edat de set anys es presentà per primera vegada en públic, aconseguint un èxit extraordinari, que confirmà en concerts successius, ingressant el 1866 en l'Orquestra Reial. Va publicar composicions per a arpa, un Quartet per a instruments d'arc, una Simfonietta, etc., deguent-se'li, a més, l'òpera Kleopatra.

## Obres (selecció)

* Op. 20 Elegia per a violoncel, violí i arpa
* Op. 21 Melodia en to popular (G major) per a violí i piano
* Op. 22 Pau a Jesús, himne amb òrgan
* Op. 23 Idil·l per a violí i harmònium
* Op. 24 Dansa de la mort dels Willys per a arpa
* Op. 25 Tres poemes per a veu i harmònium
* Op. 26 Dues peces de saló per a violí i arpa
* Op. 27 Romanç italià (Major Major) per a Arpa
* Op. 28 El pescador de cançó i arpa
* op. 29 Tres peces fàcils per a l'arpa
* op. 30 El 13è salmo de David per a cançó i arpa
* Op. 31 Somni al bosc, melodia (E major) per a violí i harmònium
* op. 32 Sinfonietta, en menor per a harmònium, violí i violoncel
* op. 33 Nòrdica Ballad, Es minor per a arpa
* Op. 34 Cançó dels pelegrins per a cor femení i harmònium
* 35 Els pardals, cançó per a tres veus femenines
* op. 36 Morgengruß, himne de cançó i harmònium
* 37 Little song song (G major) per a harmònium
* 38 Gnome Dance (G minor) per a violí i piano
* 39 himne per a harmònium
* Op. 40 Cançó catalana (G major) per a harmònium
* Op. 41 Memòries del fiord de Hardanger per a harmònium
* Op. 42 Märchen (G flat major), solista per a arpa
* Op. 43 Defiance
* Op. 44 Salut de pau (F major) per a trompeta i harmònium
* Op. 45 Fantasia (B menor) per a Arpa
* Opus 47 Bethlehem per a Harmonium
* 48 A la memòria / Els ulls de primavera blau amb harmònium
* op. 49 sobresurt al mar la pedra rúnica amb harmònium
* 50 Pot estimar el crit amb harmònium
* Op. 51 Leander amb harmònium
* Op. 52 Gavotte / Minuet per a harmònium i violí
* Op. 53: No expliqueu a ningú sobre harmònium
* 54 us trobaré amb Harmonium
* Op. 55 Sol amb harmònium
* 56 Tres genets amb harmònium
* Op. 57 En el vostre amor / mil vegades amb harmònium
* 59 A la meva mare amb harmònium
* Op. 65 Fantasia per a 2 arpes
* Op. 67 Oració per a l'arpa
* 68 sona de l'Alhambra per a arpa
* Op. 69 Trouvère, peça de saló per a arpa
* Op. 73 Capriccio per a clarinet i arpa
* 74 Vineta, Fantasia per a orquestra gran amb arpa
* Op. 75 Spooky gavotte per a 2 arpes
* 76 sons del advent, preludi de l'arpa
* 77, Evening Peace i Nocturne for Harp
* Op. 78, broma de màscara per a arpa
* 79 a la platja, fantasia per a violí i arpa
* Op. 80 Viking, Fantasia en menor per a 2 arpes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 1063. (ISBN 84-239-4545-6)
# El Jaqués

El Jaqués és una masia abandonada i en ruïnes del terme de Lludient, a la comarca castellanoparlant de l'Alt Millars, al País Valencià. L'any 1940 tenia 7 habitants. Està situada al nord-oest del terme municipal, a prop de l'Atalaya, un dels cims més importants de la localitat, amb 858,60 msnm. A la seua vora passa el barranc del Jaqués. Aquest curs d'aigua està documentat amb aquesta denominació des del segle xviii, però no la masia, que no apareix als registres fins al segle xix.

## Referències

* ↑ Dirección General de Estadística. Nomenclátor de las ciudades, villas, lugares, aldeas y demás entidades de población de España (en castellà). Madrid: Barranco, 1940.
* ↑ «El Jaqués». Institut Cartogràfic Valencià. Arxivat de l'original el 2016-10-02. [Consulta: 30 setembre 2016].
* ↑ Alba, Isabel «Toponímia de Ludiente (Alt Millars)». Butlletí de la Societat d'Onomàstica, 1992.
# Coban

«Coban» té aquests significats:
* Cobán ciutat de Guatemala
* Çoban-oğlu, nissaga turcmana d'Anatòlia que va dominar la regió de Kastamonu al segle xiii
* Club Social y Deportivo Cobán Imperial, club guatemalenc de futbol de la ciutat de Cobán
* Amir Coban o Čoban (s. XIII), emir mongol de Pèrsia
* Hasan Coban (segle xiv), príncep cobànida de Pèrsia fill d'Amir Coban
* Timurtash Coban (?-1328), príncep cobànida segon fill d'Amir Coban
# Tèlef Evèrgetes

Tèlef Evèrgetes (grec antic: Τήλεφος Εὐεργέτης, 'Tèlef el Benefactor') fou un rei indogrec, suposadament un dels breus successors de Maues. Osmund Bopearachchi el data entre 75 i 70 aC i pensa que governava a Gandhara; Senior el data vers 60 aC i pensa que governava a part de Pushkalavati o fins i tot més a l'oest.
No se'n sap res de les seves connexions dinàstiques. Les seves monedes són singulars i a més se n'han conservat poques i cap no porta la seva imatge, cosa estranya en les monedes indogregues. Es pensa que podia ser un rei d'origen saka; també el seu epítet es va utilitzar per primer cop.
Les monedes de Tèlef ón escasses i consisteixen generalment en dracmes (excepte un únic tetradracma conegut). A un costat en grec hi ha una serp monstruosa portant esqueixos de dues plantes; la part en kharosthi hi ha dues deïtats que probablement caldria identificar amb Heli i Selene (el Sol i la Lluna). Ambdós tipus són únics a tota la zona, si bé la serp apareix després en monedes de bronze d'Hipòstrat. A les monedes de bronze la cara del davant és l'habitual amb Zeus fent el gest de benedicció, mentre al revers hi ha els únics exemplars coneguts amb un home a la gatzoneta portant el que en algunes monedes sembla una llança i en altres una branca de palmera. Tèlef va utilitzar només dos monogrames, que va heretar de Maues. Va regravar monedes d'Arquebi

## Referències

* "The Greeks in Bactria and India", W.W. Tarn, Cambridge University Press.
* "The Coin types of the Indo-Greek Kings 256-54 BCE", A.K. Narain
# Fernando de Velasco e Ibarrola

Fernando de Velasco e Ibarrola fou un polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica. Fou elegit diputat pel districte d'Eivissa a les eleccions generals espanyoles de 1884 i 1896, derrotant el candidat Cipriano Garijo y Aljama.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Equip conjunt d'investigació

Un equip conjunt d'investigació és un equip format per autoritats d'investigació penal (jutges, fiscals i policia) dins la Unió Europea per a dur a terme investigacions penals transfrontereres. Aquests equips estableixen estructures de cooperació temporal per a investigar més efectivament delictes en el territori d'un o de diversos estats i amb l'objectiu de poder-los finalment enjudiciar, lluitant així contra el fenomen de la criminalitat organitzada transnacional.
L'equip conjunt d'investigació es forma per acord entre els estats implicats a iniciativa de les autoritats competents de dos o més estats membres de la Unió Europea (UE). Poden tenir suport d'Eurojust i Europol. La seva operativa es basa en models d'acords elaborats per Europol i d'acord amb el Reglament 2017/C 18/01. Existeix una guia pràctica de funcionament publicada per Europol.
A Espanya els Equips Conjunts d'Investigació es regulen a la Llei 11/2003, de 21 de maig.

## Referències

* ↑ «Guía Práctica Equipo Conjunto Investigación».
# Foucrainville

Foucrainville és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Foucrainville era de 78 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 12 eren parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 34 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 34 habitatges eren cases. Dels 26 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Foucrainville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 12 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 39 eren actives i 7 eren inactives. De les 39 persones actives 35 estaven ocupades (17 homes i 18 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 7 persones inactives 2 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa financera i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Foucrainville hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Foucrainville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Foucrainville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Dia de la Victòria (Israel)

El Dia de la Victòria a Israel (en hebreu: יום הניצחון) (transliterat: Iom Hanitzachon) és un dia nacional de record que se celebra anualment a l'Estat d'Israel el 9 de maig, per commemorar la victòria dels aliats occidentals i l'exèrcit soviètic sobre les forces armades de l'Eix, i el final de la Segona Guerra Mundial a Europa.

## Història

El Dia de la Victòria a Europa va ser creat per una llei del parlament israelià el 26 de juliol de 2017 com a part del projecte de llei del Dia de la Victòria. Segons la llei aprovada, el Dia de la Victòria a Europa se celebrarà un cop a l'any, el dia 9 de maig, per commemorar la victòria dels Aliats Occidentals i la Unió Soviètica en la Segona Guerra Mundial, i la rendició incondicional de les forces armades de l'Eix.
Mentre que el dia 8 de maig és el dia en què moltes de les nacions aliades de la Segona Guerra Mundial celebren el Dia de la Victòria a Europa, l'Estat d'Israel segueix l'exemple d'algunes nacions d'Europa de l'Est i celebra el Dia de la Victòria el dia 9 de maig.
Aquest fet pot ser el resultat de la immigració de molts veterans de les Forces Armades Soviètiques, Israel celebra el Dia de la Victòria el 9 de maig, malgrat no haver format part de l'antiga Unió Soviètica.
Algunes de les medalles i els uniformes que s'exhibeixen durant el Dia de la Victòria a Israel, són els mateixos que es mostren a les desfilades del Dia de la Victòria que tenen lloc a la Federació Russa, a on es realitzen desfilades amb tropes històriques i contemporànies arreu del país. Israel té molts veterans de guerra de l'antic exèrcit soviètic i alguns dels seus descendents viuen actualment a l'estat jueu.

## Referències

* ↑ «Knesset Creates Victory in Europe Day», 27-07-2017.
# Cid

«Cid» té aquests significats:
* Cid, sobrenom de Rodrigo Díaz de Vivar, personatge històric espanyol
* Aina Cid Centelles (Amposta, 1994), remadora catalana
* Almudena Cid Tostado (Vitòria, 1980), gimnasta i actriu basca, especialitzada en la gimnàstica rítmica
* Carlos Cid Priego (Madrid, 1920 - Oviedo, 1998), historiador de l'art espanyol, format a la Universitat de Barcelona
* David Cid Colomer (Barcelona, 1980), polític i activista social català
* Felip Cid i Rafael (Barcelona, 1930- L'Estany, 2015), catedràtic d'Història de la Medicina de la Universitat Autònoma de Barcelona
* Luis Cid Pérez (Allariz, Ourense, 1929 - 2018), futbolista i entrenador gallec
* Marta Cid i Pañella (Amposta, 1960), psicòloga i política catalana membre d'Esquerra Republicana de Catalunya
* Martín Cid (Zamora, començament del segle xii - Monestir de Bellofonte, Peleas de Arriba, 1152), anacoreta i monjo cistercenc
* José María Cid Ruiz-Zorrilla (Zamora, 1882 - 1956), advocat i polític espanyol d'ideologia dretana, membre del Partit Agrari
* Xosé Cid Cabido (Xunqueira de Ambía, Ourense, 1959), escriptor gallec, redactor i guionista ocasional de programes de la TVG
# Comédie Caumartin

La Comédie Caumartin és un teatre de París ubicat en el número 25 del carrer Caumartin, en el 9è districte i amb capacitat per a 390 espectadors.
El 1901 la sala obre amb el nom de "Comédie-Royale" i es dedica a l'humor i en particular a les obres de bulevard El 1923, René Rocher li dona el seu nom actual. La sala és coneguda per haver llançat i allotjat de 1960 a 1980, l'obra Boeing-Boeing de Marc Camoletti, representada a gairebé a tot el món.

## Enllaços externs

* Web del teatre Arxivat 2012-02-19 a Wayback Machine.
# Trebies

Trebies o Trevis fou una ciutat d'Úmbria a l'oest dels Apenins, a la Via Flamínia. La seva població és esmentada per Plini el vell com Trebiates i la ciutat era un municipi romà. El seu nom modern és Trevi.
# Fernando de Valenzuela y Enciso

Fernando de Valenzuela y Enciso (Nàpols, 5 de gener de 1636 - Mèxic, 7 de febrer de 1692) fou un polític castellà. Nascut a terres napolitanes perquè el seu pare tenia un càrrec al virregnat. Va ser favorit de la reina regent Marianna d'Àustria i valido durant el regnat de Carles II.
Casat el 1661 amb María Ambrosia de Uceda, dama al servei de la reina Marianna d'Àustria. Mentre participava en els terços de Felip IV i la reina s'interessà pel marit de la seva criada. D'aquesta manera Valenzuela aconseguí introduir-se a la cort i convertir-se en favorit de la reina. Valenzuela transmetia a la reina les xafarderies de la cort, per la qual cosa fou anomenat El Duende de Palacio; amb el temps també arribà a ser el confident del primer valido de la reina Juan Everardo Nithard.
Amb la caiguda de Nithard de la vida política per acció del fill bastard de Felip IV, Joan Josep d'Àustria, Valenzuela va assolir una posició encara més alta gràcies a la confidència amb la reina. Amb els anys reuní càrrecs, honors i beneficis. Els seus actes eren deshonestos i es basaven en suborns i venda de càrrecs públics, a més de mantenir content el poble de Madrid a través de festes i assegurar la seva subsistència. Arribà a ser secretari de Carles II, gràcies a l'acció de la reina, i de fet actuava com a primer ministre; també se li atorga el títol de marquès de Villasierra el 1675 i la grandesa d'Espanya el 1676.
Enemistat amb moltíssims nobles; les primeres veus en contra del seu validatge foren les del cardenal d'Aragó que va advertir a la reina, però aquesta, que era còmplice de Valenzuela, no en feu cas. No obstant, els problemes de Valenzuela i de la reina començaren amb la declaració de majoria d'edat de Carles II, el 1675, i molts nobles començaren a conspirar contra el privat, car ell i la reina planejaven allargar més la regència que, finalment, de facto continuà. Tanmateix, actuà de nou, sota l'empar dels nobles cortesans, Joan Josep d'Àustria, en una nova acció militar sobre Madrid el 1677, detingué i condemnà a mort a Valenzuela, a més de confiscar-li tots els seus béns. No obstant, la pena final fou finalment deu anys de desterrament a les illes Filipines, que formaven part del Virregnat de la Nova Espanya. Havent-se comunicat prèviament amb el virrei de la Nova Espanya, el 1689 acabà traslladant-se al continent americà, a Mèxic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 González López, Emilio. El águila caída: Galicia en los reinados de Felipe IV y Carlos II. Vigo: Galaxia, 1973. ISBN 84-7154-166-1.
* 1 2 3 «Fernando de Valenzuela y Enciso». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 setembre 2013].
* 1 2 García Bourrellier, Rocío «El ocaso de una dinastía». Muy Historia. G y J España Ediciones [Madrid], 9, 2007, pàg. 52-55. ISSN: 1885-5180.
* ↑ Ruíz Rodríguez, Ignacio. Fernando de Valenzuela: orígenes, ascenso y caída de un Duende de la Corte del Rey Hechizado. Madrid: Universidad Rey Juan Carlos, 2008. ISBN 978-84-9849-192-0.
# Equip LoCo català

L'Equip LoCo català és un equip que forma part de les comunitats al voltant de la distribució Ubuntu de Linux. És l'equip que aplega a la comunitat catalana d'usuaris de l'Ubuntu. Les persones que en formen part són els usuaris de llengua catalana de l'Ubuntu en totes les seves variants. Els equips LoCo s'articulen al voltant de comunitats locals, i l'àmbit d'actuació de l'equip LoCo català (equip de la comunitat local) és principalment els Països Catalans, els territoris on es parla tradicionalment el català. Els participants dels equips LoCo són voluntaris partidaris del sistema operatiu Linux que ajuden altres usuaris i aprenen entre ells, al voltant del concepte de comunitat.
L'Equip LoCo català va ser aprovat el 15 de maig de 2007 per part del Consell de la Comunitat Ubuntu. Va ser el primer equip de la comunitat de l'Ubuntu abastant un àmbit lingüístic i no un àmbit estatal. A part de les activitats pròpies de l'equip, diversos membres han aparegut en el mitjans de comunicació local explicant les característiques i fent promoció de la distribució Ubuntu i del sistema operatiu Linux en general.
Els equips LoCo de l'Ubuntu realitzen diverses activitats relacionades amb aquesta distribució de Linux i donen suport al seu ús. També col·laboren amb l'informe i correcció d'errors i les traduccions si calen. L'equip LoCo català ha realitzat presentacions de les noves versions de la distribució Ubuntu de Linux cada sis mesos. En aquestes jornades es mostren també novetats sobre aplicacions de programari lliure o codi obert. L'equip va participar de la traducció al català de les diverses versions de l'Ubuntu que es van llançar cada sis mesos des de l'aparició d'aquesta distribució de Linux. A més, com moltes altres comunitats al voltant de Linux, l'equip LoCo català va realitzar nombroses reunions al canal d'IRC #ubuntu-cat de la xarxa Freenode.

## Referències

* ↑ Bacon, 2009.
* ↑ «Ubuntu IRC logs - #ubuntu-meeting» (en anglès), 15-05-2007. [Consulta: novembre 2014].
* ↑ «El Catalan LoCo Team d'Ubuntu ja és oficial». Vilaweb, 16-05-2007 [Consulta: novembre 2014].
* ↑ Catalunya Ràdio. «Ubuntu.cat i Contrastant.net», 17-03-2007. [Consulta: novembre 2014].
* ↑ Telenotícies Comarques TV3. «Presentació de la versió 14.04 de l'Ubuntu a l'Institut Torres Vicens de Lleida», 17-05-2014. [Consulta: novembre 2014].
* ↑ Equip LoCo català. «Calendari d'activitats - Activitats ja efectuades». [Consulta: novembre 2014].
* ↑ Equip LoCo català. «Ubuntu Catalan Translators». [Consulta: novembre 2014].
* ↑ Equip LoCo català. «Reunions». [Consulta: novembre 2014].

## Bibliografia

* Bacon, Jono. The Art of Community (en anglès). O'Reilly, 2009, p. 394. ISBN 978-0-596-15671-8.

## Enllaços externs

* Wiki de l'Equip LoCo Català
* Pàgina web de l'Ubuntu en català Arxivat 2010-11-18 a Wayback Machine.
# Nashita

La nashita és un mineral. Va ser anomenada en honor de Barbara P. Nash, professora de geologia i geofísica a la Universitat de Utah. És experta en geoquímica i petrogènesi dels sistemes volcànics i ha descrit un gran nombre de nous minerals.

## Característiques

La nashita és un element químic de fórmula química Na₃Ca₂[(V$^{4+}$V5+ 9)O$_{28}$]·24H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Jaciments

La nashita va ser descoberta a partir de mostres trobades en dos indrets diferents dels Estats Units: la mina Saint Jude, al districte miner de Slick Rock (Comtat de San Miguel, Colorado) i la mina Little Eva, a Yellow Cat Mesa (Comtat de Grand, Utah).

## Referències

* ↑ «Nashite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Els plaers i els dies

Els plaers i els dies (títol original, en francès, Les plaisirs et les jours) és un recull de poemes en prosa i de contes publicat per Marcel Proust l'any 1896 a Calmann-Lévy, amb un prefaci d'Anatole France. Aquest recull, el títol del qual es fa ressò d'Els treballs i els dies, d'Hesíode, s'inspira fortament en el decadentisme i sobretot en el treball del dandi Robert de Montesquiou. Es tracta de la primera obra de l'autor, que procurà evitar-ne la reimpressió durant la redacció de la seva gran obra, A la recerca del temps perdut.

## Estructura

El recull es compon de diverses parts:
* Prefaci, dedicat al seu amic Willie Heath, mort l'any anterior
* La mort de Baldassare Silvande, vicomte de Sylvanie
* Violante ou la Mondanité
* Fragments de comédie italienne
* Mondanité et mélomanie de Bouvard et Pécuchet
* Mélancolique villégiature de Mme de Breyves
* Portraits de peintres et de musiciens
* La confession d'une jeune fille
* Un dîner en ville
* Les regrets, rêveries couleur du temps
* La fin de la jalousie

## Recepció

Léon Blum va comentar el llibre en aquests termes: «Contes mundans, històries tendres, versos melòdics, fragments on la precisió del tret s'atenua en la gràcia flonja de la frase, M. Proust ha reunit tots els gèneres i tots els encants. També les belles dames i la gent jove gent llegiran amb un plaer emocionat un llibre tan bonic».

## Notes i referències

* ↑ « Les Plaisirs et les Jours de Marcel Proust » Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., France Culture, consultat el 13 de desembre de 2017.