OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caminada de resistència

Una caminada de resistència o marxa de resitència és una marxa a peu, excursionista, no competitiva, on preval el repte personal i de superació del participant, així com la germanor i la solidaritat entre participants, amb uns requisits establerts a complir. Malgrat no ser proves competitives, per participar en una caminada de resistència cal tenir una determinada preparació, doncs la seva llarga durada, amb recorreguts de més de 30 quilòmetres, sovint amb forts desnivells i dificultats del terreny, posen a prova les forces dels excursionistes i la preparació física i mental dels seus participants.
L'any 2017 la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) va crear el Circuit Català de Caminades de Resistència, un circuit que substituïa l'anterior Copa Catalana de Caminades de Resistència, intentant així recuperar l'essència de les caminades, així com abandonar l'esperit més competitiu.

## Caminades del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR)

Caminades del CCCR :
| Prova | Km. | Desniv. acum. |
| Marxa dels Castells de la Segarra | 54 | 1.200 |
| Travessa Rubí-Montserrat | 46 | 4.200 |
| Marxa del Setge de Cardona | 50,5 | 4.574 |
| Marxa les Borges - Riu Set | 56,5 | 3.322 |
| Marxa de les Comes | 46 | 2.500 |
| Travessa Molins-Montserrat | 47,7 | 2.020 |
| Ruta dels Tres Monestirs Llarga | 54 | 3.355 |
| Ruta dels Tres Monestirs Curta | 48 | 2.654 |
| Almogàver Muntanyes de Prades | 55,5 | 4.100 |
| Ruta de les Ermites | 47 | 3.100 |
| Caminada de Carenes | 50 | 5.262 |
| Caminada Riudoms-La Mola-Riudoms | 56,77 | 3.422 |
| Caminada Sants-Montserrat | 63 | 3.843 |
| Marxa de Resistència 7 Cims | 59,2 | 4.824 |
| Marxa Romànica de Resistència de Navàs | 83,5 | 5.600 |
| Marxa Romànica Mèdium de Navàs | 48 | 2.424 |
| Marxa de Colldejou | 48 | 4.830 |
| Marxa Gràcia-Montserrat | 62,6 | 4.668 |
| Caminada "Reus-Prades-Reus" | 54,8 | 2.950 |
| Travessa del Montseny | 48 | 5.000 |
| Transfronterera Cap de Rec | 51 | 5.200 |
| Travessa Matagalls-Montserrat | 83,4 | 5.773 |
| Marxa Rasos de Peguera - Manresa | 82 | 3.989 |
| Trenkakames | 55 | 3.400 |
| Marxa de Resistència La Llopa | 54 | 4.520 |
| Marxa de Resistència La Mola-Santa Perpetua | 50-36 | 3.150 |
| La Marxassa | 63 | 4.032 |
| Marxa del Garraf | 45 | 3.300 |

## Referències

* ↑ «Caminades de resistència». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 4 febrer 2023].
* 1 2 «Neix el Circuit Català de Caminades de Resistència. La FEEC vol recuperar l'essència de les caminades, així com abandonar l'esperit més competitiu». Nació Digital, 03-02-2017. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2023 [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Consells per a participar en una marxa de resistència». Aritjol [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Reglament de la Copa Catalana de Caminades de Resistència (CCCR)». FEEC [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «La FEEC presenta el calendari de Caminades de Resistència 2023». Ultres Catalunya, 11-01-2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Calendari de proves FEEC - Circuit Català de Caminades de Resistència». FEEC, 2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
# Capmasat

Un capmasat és el propietari d'un mas principal, o capmàs d'una determinada població o municipi rural. Normalment la condició de capmasat comporta la titularitat, en comú o en societat amb la resta de capmasats i, a vegades, d'altres titulars de masos, de béns comunals o emprius.
En l'actualitat perviuen diverses societats de capmasats, especialment a l'Alt Berguedà, tals com:
* La Societat de Capmasats i Barracaires de Vallcebre.
* La Junta de Capmasats de Gresolet.
* La Junta de Capmasats i Magallers de Sant Julià de Cerdanyola.

## Referències

* ↑ «Capmasat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vallcebre - Història, lloc web Ajuntament
* ↑ Capmasats de Gresolet, lloc web Ajuntament de Saldes
* ↑ Junta de Capmasats i Magallers, adreces entitats- Lloc web Ajuntament de Sant Julià de Cerdanyola

## Bibliografia

* «Vallcebre - Història». Lloc web Ajuntament de Vallcebre. Arxivat de l'original el 17 d’agost 2016. [Consulta: 19 juliol 2016].
* «Capmasats de Gresolet». Lloc web Ajuntament de Saldes. Arxivat de l'original el 11 d’agost 2016. [Consulta: 19 juliol 2016].
* «Junta de Capmasats i Magallers». Arxivat de l'original el 7 d'agost 2016. [Consulta: 19 juliol 2016].
# Comunitat de municipis de l'Aulne Marítim

La Comunitat de municipis de l'Aulne Marítim (CCAM) (en bretó Kumuniezh kumunioù Arvor ar Stêr Aon) és una estructura intercomunal francesa, situada al département del Finisterre a la regió Bretanya. Té una extensió de 103,14 kilòmetres quadrats i una població de 7.203 habitants (2008).

## Composició

Agrupa quatre comunes :
* Le Faou
* Pont-de-Buis-lès-Quimerch
* Rosnoën
* Saint-Ségal

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Finisterre

## Enllaços externs

* Comunitat de municipis de l'Aulne Marítim Arxivat 2013-10-21 a Wayback Machine.
# Cargolet pigallat

El cargolet pigallat (Campylorhynchus gularis) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).
Habita bosc mixt i matollars a les muntanyes de l'oest i est de Mèxic, al nord de Sonora, sud-oest de Chihuahua, sud-oest de Tamaulipas, Michoacán, Querétaro i nord d'Hidalgo.

## Referències

* ↑ «Cargolet pigallat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Cargolet ondulat

El cargolet ondulat (Campylorhynchus fasciatus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de les terres baixes del sud-oest de l'Equador i oest i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Cargolet ondulat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Casa Mañosa

Casa Mañosa és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil com a habitatge unifamiliar aïllat. S'aixeca damunt un pronunciat desnivell. Consta d'una sola planta. El tractament de les formes i volums que són presents en aquesta casa són propis del llenguatge racionalista. Hi ha obertures rectangulars i d'arc de mig punt. La façana d'un dels cossos de l'edifici no segueix la línia de carrer i l'espai que es crea està cobert per un porxo sostingut per dues pilastres. La coberta és a quatre vessants.

## Referències

* ↑ «Casa Mañosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Casa Mató

La Casa Mató és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatges, cantoner, compost per planta baixa i dos pisos. Té una torre tribuna circular, a la cantonada, amb cúpula d'escames ceràmiques i ulls de bou al coronament. La façana presenta estucat i està ornada amb elements de pedra. El sòcol és de pedra simulant paredat. Té dos accessos independents, un per planta baixa i l'altre pels pisos.

## Referències

* ↑ «Casa Mató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Mató Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Bonaterra

La Casa Bonaterra és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici situat a davant de la Rambla de Figueres. Es troba en una cantonada, de planta baixa i quatre pisos. La planta baixa té quatre grans obertures emmarcades dedicades totes a local comercial, excepte una, que serveix per accedir a l'interior de l'edifici. L'entresol està format per grans arcs de mig punt entre els quals hi ha relleus amb decoració floral. En els dos pisos superiors la façana està organitzada a partir de pilastres d'estil jònic. El tercer pis no té decoració i el quart pis està situat per sobre de la cornisa que remata la façana. Hi ha regularitat en les obertures de tota la façana.

## Història

De l'any 1949 hi ha un "Proyecto de distribución interior de dos pisos de la casa nº 4 de la Rambla Sara Jordà, propiedad de D, José Bonaterra Gras" signat per Alexandre Bonaterra Matas.

## Referències

* 1 2 «Casa Bonaterra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa Boleda

La Casa Boleda és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

La casa està situada en la cantonada entre la ronda de la Torrassa i el carrer Rafael Campalans. Té forma aixamfranada, d'aquesta manera la façana té tres cares i dona la sensació de ser molt ample. En tot l'edifici hi ha un joc de volums i d'alçades.
Consta de planta baixa, un pis i golfes. En la zona de la façana que fa xamfrà es troba una gran porta de garatge i al primer pis una porta rectangular dona a una petita terrassa que la seva volada fa de porxo de la planta baixa. D'aquest primer pis arrenquen dues petites torretes, una a cada cantó, de dues plantes i amb teulada a quatre vessants. Aquesta part central de l'edifici està coronada per un terrat amb una balustrada de balustre. Les façanes que queden a banda i banda del xamfrà són similars: tenen teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana, les obertures són rectangulars i les del primer pis donen pas a un balcó sense volada. Del centre de la casa s'alça una torratxa amb coberta a quatre vessants i una galeria a la part superior.

## Història

Aquesta casa no té un origen i una autoria clara. S'ha adjudicat a Ramon Puig i Gairalt i també s'ha confós amb la torre d'en Jordà. El projecte d'edifici que es presentà per a construir en aquest solar no es correspon amb l'edifici construït, la qual cosa ha creat més confusió.

## Referències

* «Casa Boleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Casa al carrer de Mossèn Cinto Verdaguer, 4 (Camallera)

La Casa al carrer de Mossèn Cinto Verdaguer és una casa dins del nucli urbà de la població de Camallera, a la banda de llevant del terme, formant cantonada amb el Carrer de l'Empordà, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Edifici aïllat de planta rectangular, format tres cossos adossats, amb jardí a la part posterior. L'edifici principal consta de dos cossos adossats, el principal amb la coberta de quatre vessants i el posterior amb terrat, delimitat amb una barana d'obra. Està distribuït en planta baixa i pis, amb les obertures majoritàriament rectangulars, exceptuant el portal d'accés a l'interior. Destaca la finestra situada a la cantonada de la construcció, amb decoració superior motllurada. El portal és doble, tot i que una de les obertures està actualment tapiada, i presenta un emmarcament d'obra arrebossat i pintat, amb un aplic decoratiu central de ceràmica verda, blava i blanca. Al pis hi ha un balcó exempt amb la llosana decorada amb rajola i el finestral decorat amb una motllura a manera de guardapols. A la façana lateral també hi ha una finestra rectangular decorada amb rajola. A la banda de llevant hi ha les dues construccions annexes,la central d'una sola planta i amb terrassa a la part superior. La construcció està arrebossada i pintada.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Jacint Verdaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Casa del 34 del Carrer de Sant Jaume

La Casa del 34 del Carrer de Sant Jaume és un edifici de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca d'aquest nom, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el número 34 del carrer de Sant Jaume, en la parcel·la cadastral 179, en el sector sud-oriental de la vila.
La façana d'aquesta casa medieval, dels segles XIII i XIV, ha estat molt afectada al llarg dels segles. Originalment hi havia unes arcades, recordades pels carreus de llur arrencada.

## Referències

* ↑ La casa en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Garrigou Grandchamp, 2002.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.
# Casa del 34 del Carrer de Sant Joan

La Casa del 34 del Carrer de Sant Joan és un edifici medieval de la vila de Vilafranca de Conflent, de la comarca d'aquest nom, a la Catalunya del Nord. És una obra inventariada com a monument històric.
Com el seu nom indica, és en el número 34 del carrer de Sant Joan, en el sector central de la vila. Li correspon la parcel·la cadastral 133.
És un edifici del segle xvi. La part antiga són els dos pisos inferiors, mentre que el pis superior és remodelat. Les finestres del primer pis també han estat modificades. A dins hi ha una gran sala dividida per arcs trencats. La façana té una amplada de 7,29 m; la casa és construïda amb aparell regular. A la planta baixa hi ha a llevant un arc ogival, d'una amplada d'1,90 m, amb arestes vives, un arc segmental al costat de ponent, amb arestes aixamfranades de 56 mm i una amplada de 2,61 m. Les dues portes tenen dovelles extradossades, sense clau d'arc.

## Referències

* 1 2 «Maison». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ La casa en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.
# Consell General del Calvados

El Consell General de Calvados és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Calvados, a la regió de Normandia.
La seu es troba a Caen i des de 2011 el president és Jean-Léonce Dupont (NC).

## Presidents del consell

| Nom | Dates de mandat | Partit |
| Henry Chéron | 1911-1936 | ? |
| Jean Boivin-Champeaux | 1936-? | ? |
| Pierre Gamare | 1958-1967 | CNIP |
| Louis Tesnière | 1967-1970 | DVD |
| Robert Bisson | 1970-1979 | UDR |
| Michel d'Ornano | 1979-1991 | UDF |
| Anne d'Ornano | 1991-2011 | UDF després DVD |
| Jean-Léonce Dupont | 2011- | Els Centristes després Unió dels Demòcrates i Independents |

## Vegeu també

* Consell Regional de la Baixa Normandia
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General del Calvados Arxivat 2008-11-11 a Wayback Machine.
# Consell General del Baix Rin

El Consell General del Baix Rin és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Baix Rin a la regió del Gran Est.
La seva seu es troba a Estrasburg, a l'hotel del departement, plaça del Quartier Blanc. Des de març de 2008, el president és Guy-Dominique Kennel.

## Composició

El març de 2008 el Consell General del Baix Rin es constituí amb 44 membres, dels quals 3 són dones, i és dirigit per Guy-Dominique Kennel (UMP).
| Grups polítics | Nombre de consellers generals | President del Grup | Estatut |
| Grup Socialista | 7 | Jean-Jacques Gsell | Oposició |
| Grup UDF Centristes | 4 | Pierre Marmillod | Majoria |
| Grup Divers droite | 3 | Andrée Munchenbach | Majoria |
| Grup UMP i afiliats | 30 | Guy-Dominique Kennel | Majoria |

### Presidència

* President : Guy-Dominique Kennel (UMP)
* Vice-Presidents, Presidents de grups : André Klein-Mosser, Alfred Becker, Bernard Ingwiller, René Haag i Jean-Daniel Zeter.
* Vice-Presidents : Pierre Bertrand, Jean-Paul Wirth, Jean-Michel Fetsch, Bernard Fischer, Jean-Laurent Vonau, Louis Becker, Rémy Bertrand i Sébastien Zaegel.

### Majoria UMP i aliats

* Marcel Bauer
* Alfred Becker
* Louis Becker
* Pierre Bertrand
* Rémy Bertrand
* Frédéric Bierry
* Joseph Cremmel
* Gaston Dann
* Jean-Michel Fetsch
* Bernard Fischer
* Laurent Furst
* Francis Grignon
* René Haag
* Jean-Claude Haller
* Bernard Ingwiller
* Guy-Dominique Kennel (President de Grup)
* André Klein-Mosser
* Yves Le Tallec
* André Lobstein
* Jean Mathia
* Jean-Philippe Maurer
* Philippe Meyer
* Joseph Ostermann
* Gérard Simler
* Richard Stoltz
* Jean-Laurent Vonau
* Jean-Paul Wirth
* Étienne Wolf
* Sébastien Zaegel
* Jean-Danier Zeter

### Socialistes

* Philippe Bies
* Jean-Jacques Gsell (President de Grup)
* Henri Dreyfus
* Robert Herrmann
* Armand Jung
* Serge Oehler
* Olivier Bitz

### UDF Centristes

* Roland Brendlé
* Pierre Marmillod (President de Grup)
* Pascale Jurdant-Pfeiffer
* Thierry Carbiener

### Divers droite

* Denis Lieb
* Alice Morel
* Andrée Munchenbach (President de Grup)
Després de les eleccions cantonals de 2011 ha estat escollit conseller pel Cantó de Sarre-Union l'autonomista David Heckel, del nou grup Unser Land.

## Antics Presidents

* 1998-2008: Philippe Richert
* 1979-1998: Daniel Hoeffel
* 1967-1979: André Bord
* 1960-1966: Henri Meck
* 1951-1960: Pierre Pflimlin

## Referències

* ↑ Cantonales Sarre-Union: On en parle en France et en Europe... al web d'Unser Land

## Vegeu també

* Consell Regional d'Alsàcia
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General du Baix Rin Arxivat 2009-04-27 a Wayback Machine.
# Condecoracions d'Israel
## Condecoracions militars

Són les condecoracions atorgades als membres de les Forces de Defensa d'Israel que exhibeixen una valentia i un coratge extraordinaris.
Les condecoracions consisteixen en la Medalla al Valor (la màxima condecoració a les IDF), la Medalla al Coratge i la Medalla del Servei Distingit. També s'inclouen Citacions (Tsalas), que són concedides en quatre classes.
Dos soldats comparteixen el títol de ser el soldat més condecorat de les Forces de Defensa d'Israel: el Seren Nechemia Cohen (1943-1967) i el Rav Aluf Ehud Barak (que esdevindria Ministre de Defensa).

### Condecoracions

* Medalla al Valor (la maxima condecoració)
* Medalla al Coratge
* Medalla del Servei Distingit

### Citations (Tsalas)

* Citació del Cap de l'Estat Major (Ramatkal)
* Citació del Cap de Comandament Regional (Aluf)
* Citació del Comandant de Divisió
* Citació del Comandant de Brigada

### Galons de campanya

Els galons de campanya són atorgats pel servei durant la guerra. En temps de guerra la citació es llueix sobre el galó de campanya.
* Guerra de la Independència
* Guerra del Sinaí
* Guerra dels Sis Dies
* Guerra de Desgast
* Guerra del Yom Kippur
* Primera Guerra del Líban
* Segona Guerra del Líban
* Operació Marge Protector

### Galons de servei

Els galons de servei són atorgats per les activitats en la lluita de l'establiment d'Israel.
* Galó Hashomer
* Galó Nili
* Galó de la Legió Jueva
* Galó de la Haganà
* Galó del Etzel
* Galó del Lehi
* Galó del Mishmar
* Galó dels Combatents contra els Nazis

### D'altres

* Medalla d'Apreciació del Cap d'Estat Major
* Heroi d'Israel (1948)
* Medalla de Qatamon (1948)
* Medalla dels Guerrers de l'Estat
* Condecoració dels Presoners del Mandat
* Condecoració de la Seguretat d'Israel Eliyahu Golomb
* Medalla pel Servei a Israel

## Enllaços externs

* Medalles I Condecoracions d'Israel
* Medalles I Condecoracions d'Israel
# Castanyoles marines

Les castanyoles marines són una variant marinera de les castanyoles de fusta i són fetes amb dues conquilles que percudeixen l'una contra l'altra. Per tant, són més bones de muntar i més pròximes als antics cròtals romans.
S'utilitzen en el ball de nyacres, de Sant Pere Pescador i de Castelló d'Empúries, per a acompanyar la melodia de la dansa, interpretada al so de la guitarra. Aquesta dansa solia ballar-se al voltant d'una barca de les posades al secador. Triaven la més grossa i semblava com si els ballarins li dediquessin llur dansa. Les petxines emprades, a tall de castanyoles, les foradaven per l'encuny i les aparellaven passant-hi un braçolí. Aquest ball era ben diferent de la resta de balls comuns i populars, celebrat dins del context del Carnestoltes i, potser, tenia l'origen en algun antic ritu a l'entorn de la pesca en barca.

## Referències

* ↑ Amades, Joan: Costumari Català: Auques, instruments musicals i Nadal. Salvat Editores, S.A., Barcelona, 1997. ISBN 84-345-9682-2, plana 124.
# Carles II de Savoia

Carles II de Savoia o Carles Joan Amadeu de Savoia (Torí, Ducat de Savoia, avui en dia forma part del Piemont, 1490 - Moncalieri, 16 d'abril de 1496) fou el duc de Savoia entre 1490 i 1496. Era fill de Carles I de Savoia i Blanca de Montferrat. Fou net per línia paterna d'Amadeu IX de Savoia i Violant de Valois i per línia materna de Guillem III de Montferrat i Elisabet Maria Sforza. En néixer fou nomenat duc de Savoia, i hereu dels drets sobre els Regnes de Xipre, Jerusalem i Armènia, davant la imminent mort del seu pare, tenint l'autoritària regència de la seva mare Blanca de Montferrat. El 1491 rebé del seu oncle Joan II de Ginebra els drets sobre el Comtat de Ginebra. Blanca permeté el pas de les tropes del rei Carles VIII de França pel territori del ducat camí al Regne de Nàpols, patint la seva breu ocupació i així mateix traslladà la cort a la ciutat de Torí. Carles II morí el 1496 als sis anys a la població de Moncalieri al caure del seu llit. En aquells moments fou nomenat successor el seu besoncle Felip II de Savoia, deixant de banda la seva germana Violant Lluïsa de Savoia.
# Carles II del Palatinat

Carles II del Palatinat (Heidelberg, 31 de març de 1651 - 1685) va ser príncep-elector del Kurpfalz des de 1680 i fins a 1685. Fou el darrer elector palatí de religió protestant i darrer membre de la branca dels Wittelsbach que governaren el Palatinat des de 1459.
Nascut a Heidelberg, capital del Palatinat, fill de l'elector Carles I Lluís, elector palatí i de la landgravina Carlota de Hessen-Kassel, Carles II era net per via paterna de l'elector Frederic V del Palatinat i de la princesa Elisabet de Bohèmia, i per via materna ho era del landgravi Guillem V de Hessen-Kassel i de la princesa Amalie Elisabeth von Hanau-Münzenberg.
Carles II no contragué matrimoni i no tingué, per tant, descendència legítima que el pogués succeir al tron del Palatinat. L'any 1680, després de la mort del seu pare, accedí al tron palatí però tan sols cinc anys després morí. A la seva mort, el Palatinat passà al duc Felip Guillem I, elector palatí. Aquesta successió fou l'arrel del conflicte de la Guerra dels Nou Anys.

## Enllaços externs

* «Verzeichnis der im deutschen Sprachraum erschienenen Drucke des 17. Jahrhunderts».