OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Consell Regional d'Alsàcia

El Consell regional d'Alsàcia era l'assemblea elegida que dirigia la regió francesa d'Alsàcia. Estava format per 47 membres elegits cada sis anys. La seu era a Estrasburg.
Va desaparèixer el 31 de desembre de 2015.

## Eleccions 2004
### Primera volta

A les eleccions del 2004 s'hi presentaren vuit llistes (resultats definitius) :
* LO - LCR: Françoise Ruch (3,03%)
* PCF - PRG - MRC: Alfred Wahl (3,74%)
* PS - Les Verts: Jacques Bigot (20,12%)
* MEI: Antoine Waechter (7,40%)
* PF: Pascale Grauss (0,09%)
* UDF - UMP: Adrien Zeller (34,06%)
* Alsace d'abord: Robert Spieler (9,42%)
* FN: Patrick Binder (18,58%)
* Independents : «La France d'en bas» (3,56%)

### Segona volta

resultats definitius
* Les Verts - PS: Jacques Bigot (34,57%, 12 escons)
* UDF - UMP: Adrien Zeller (43,48%, 27 escons)
* FN: Patrick Binder (21,95%, 8 escons)

## Història
### 1998-2004

President Adrien Zeller Repartició dels escons a la fi del mandat :
* Les Verts - PS: 9 escons
* MEI: 1 escó
* UMP: 19 escons
* Alsace d'abord: 9 escons
* FN: 2 escons
* Divers : 4 sièges
* No inscrits : 3 sièges
L'escrutini del 15 de març de 1998 segons les llistes (percentatge de vots) :
* Extreme esquerra : 31 798 vots - 5,50%
* Partit socialista : 95 407 vots - 16,49%
* Ecologistes : 35 895 vots - 6,21%
* Divers : 80 158 vots - 13,86%
* RPR : 37 672 vots - 6,52%
* UDF : 155 265 vots - 26,84%
* Divers dreta : 23 386 vots - 4,05%
* Front nacional : 119 070 vots - 20,58%

### 1992-1998

President Marcel Rudloff i Adrien Zeller
* PS - PCF : 6 escons
* Verts : 6 escons
* Génération Écologie : 3 escons
* Divers : 1 escó
* UDF - RPR : 20 escons
* Front Nacional : 9 escons
* Alsace d'Abord : 2 escons

### 1986-1992

President Marcel Rudloff
* PS - PCF : 11 escons
* Verts : 2 escons
* UDF - RPR : 27 escons
* Front Nacional : 7 escons

## Presidents del Consell regional

* André Bord (1974-1976)
* Pierre Schiélé (1976-1980)
* Marcel Rudloff (1980-1996)
* Adrien Zeller (1996-2009)
* André Reichardt (2009-2010)
* Philippe Richert (2010-2015)
# Becadell de la puna

El becadell de la puna (Gallinago andina) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que habita vores baixes de rius a l'altiplà andí, des del nord del Perú, cap al sud, a través de l'oest de Bolívia fins al nord de Xile i zona limítrofa de l'Argentina.
# Alain Meyer

Alain Meyer (Ciutat de Luxemburg, 21 de novembre de 1949) és un polític luxemburguès. Va ser el president del Consell d'Estat de Luxemburg, càrrec que va exercir des de l'1 d'octubre de 2007 fins al 14 de novembre de 2009.
Membre del Partit Socialista dels Treballadors des de 1981, Meyer va ser nominat per primera vegada al Consell d'Estat el 15 de novembre de 1991 en substituir Georges Thorn. Va ser nomenat vicepresident del Consell d'Estat el 18 de desembre de 2006, i el president l'1 d'octubre de 2007 per reemplaçar a Pierre Mores.

## Referències

* 1 2 «Membres depuis 1857» (en francès). Consell d'Estat. Arxivat de l'original el 2009-11-03. [Consulta: 11 juliol 2015].
# Catherine Zena Bearder

Catherine Zena Bearder (nascuda el 14 de gener del 1949) és una política britànica del partit dels Liberal Demòcrates i ex-diputada al Parlament Europeu en representació del Sud-est d'Anglaterra. Feu els seus estudis a la St Christopher School de Letchworth.
El 2009 fou elegida al Parlament Europeu com a segona candidata Liberal Demòcrata a la llista del Sud-est d'Anglaterra. Substituí l'eurodiputada Emma Nicholson i fou posada segona a la llista de partit, darrere de l'eurodiputada Sharon Bowles. Bearder fou elegida al Parlament Europeu el 4 de juny del 2009 i s'assegué al seu escó el 14 de juliol següent. A les eleccions del 2014, fou reelegida com a única supervivent d'un dia negre pels Liberal Demòcrates, que perderen els altres deu diputats que tenien a l'assemblea.
Bearder, una antiga consellera a Cherwell i el Consell del Comtat d'Oxfordshire, dues vegades candidata a les eleccions europees, candidata a les circumscripcions electorals de Banbury (1997) i Henley (2001), Bearder porta anys sent molt activa al partit. També va ser vicepresidenta del Grup Europeu dels Liberal Demòcrates i dels Liberal Demòcrates Verds.
El seu marit és el professor Simon Bearder, zoòleg de la Universitat Brookes d'Oxford.

## Referències

* ↑ «Liberal Democrats select European Parliament Candidates for England». Arxivat de l'original el 2008-09-13. [Consulta: 16 gener 2015].
* ↑ http://news.bbc.co.uk/1/shared/bsp/hi/elections/euro/09/html/ukregion_35.stm
* ↑ «Catherine Bearder - web oficial». Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 16 gener 2015].
# Granada de fum

Les granades de fum són un tipus especial de granada de mà utilitzades com a mitjà de senyalització, indicació d'objectiu o marcatge de zona d'aterratge. Igualment, s'utilitzen com a pantalles per cobrir els moviments de les unitats militars. Les granades de fum comunament són considerades com a no letals, encara que un ús inadequat o incorrecte pot causar serioses lesions i fins i tot la mort.
El cos del dispositiu consisteix en un cilindre metàl·lic d'acer amb algunes perforacions a la part superior i inferior per permetre la sortida del fum quan la granada és activa. Conté de 250 a 350 grams de compost generador de fum (sol ser clorat de potassi) entintat; vermell, verd, taronja, gris, groc, blau, blanc, negre o violeta). La reacció produïda és exotèrmica i el contenidor pot romandre calent per algun temps, fins i tot ja sense emetre fum.
Un altre tipus de granades que també emeten fum, encara que no sigui el seu objectiu principal, són les de tipus incendiari. Aquestes estan farcides de fòsfor blanc, que és disseminat per l'ona explosiva. El fòsfor blanc crema en estar en contacte amb l'aire i brilla en una flama de color groc, mentre produeix una gran quantitat de fum blanc (pentaòxid de difòsfor).
L'usuari ha de ser conscient de la direcció del vent en utilitzar les granades, especialment les de fòsfor. Per generar fum de cobertura en gran volum, s'empren bombes de fum. Les granades de fum s'utilitzen també en esdeveniments esportius de Gotcha o airsoft, encara que no necessàriament són d'especificació militar.

## Referències

* ↑ Enolagaye.com, fabricants de granades de fum
* ↑ «Réalisation de fumigènes colorés». Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «Fabrication de fumigènes à partir de balles de ping-pong». Arxivat de l'original el 27 de juliol 2014. [Consulta: 8 agost 2014].
# Sèrie 3500 de FGV

La sèrie 3500 de FGV és una sèrie de material rodant ferroviari sorgida de la reforma de certes unitats de la sèrie 1000 l'any 1988 per l'empresa valenciana Miró Reig sobre les unitats fabricades per MACOSA, que va renovar les peces i maquinària de les unitats. Estes unitats reformades en parells de cotxes motor i remolc prestaren servei en les línies a Rafelbunyol i el Cabanyal abans que estes línies foren reformades i passaren a integrar les línies 3 i 4 de Metrovalència tal com les coneixem hui en dia. Llavors les substituïren les 3800 en els segments tramviaris i les 3900 en els de metro.

## Història

Les sèrie 3500 s'originen com a una reforma de les sèrie 1000, unitats adquirides originàriament el 1955 per la CTFV i que en el moment de la creació de Metrovalència eren les unitats més veteranes.

## Referències

* ↑ Rivera, Ángel. «Trenes y tiempos: Los "trenets" valencianos (III): Los "miles"...y los "doscientos"...y los "tres mil quinientos"», 02-06-2014. [Consulta: 15 novembre 2023].
# Barbus kissiensis

Barbus kissiensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al curs superior del riu Níger.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Adrien Rommel

Adrien Rommel (8è districte de París, 4 d'agost de 1914 - Clichy, 21 de juny de 1963), nascut Adrien Géry Druon, va ser un tirador d'esgrima francès, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició de floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, revalidà la medalla d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del Món d'esgrima, tres d'or i tres de plata, entre 1947 i 1954. Als Jocs del Mediterrani guanyà dues medalles, una d'or i una de plata.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Adrien Rommel». [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ «Adrien ROMMEL (1914-1963) | L'olympisme inattendu» (en francès). [Consulta: 1r octubre 2021].
# Cossombrato

Cossombrato, (Cossombrà en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Asti, Castell'Alfero, Chiusano d'Asti, Corsione, Montechiaro d'Asti i Villa San Secondo.
La frazione de Madonna dell'Olmetto pertany al municipi.
# Premi Joanot Martorell

«Premi Joanot Martorell» té aquests significats:
El nom Premi Joanot Martorell pot remetre:
* al Premi Sant Jordi de novel·la (antigament Premi Joanot Martorell entre 1947 i 1959)
* al Premi Joanot Martorell de narrativa de la ciutat de Gandia
# Ursula Biemann

Ursula Biemann (Zúric, 8 de setembre de 1955) És una vídeoartista suissa. Treballa com a comissària d'exposicions i professora a l'École Supérieure de Beaux Arts de Ginebra. A banda dels seus vídeos, ha publicat Been there and back to nowhere. Gender in Transnational Spaces (2000) i ha comissariat de Geography and the Politics of Mobility a la Generali Foundation de Viena (2003).

## Biografia

Va estudiar a Nova York. En els darrers anys ha realitzat un nombre considerable d'obres sobre emigració, mobilitat, tecnologia i gènere. En una sèrie de projectes de vídeo que s'han presentat internacionalment, com també en diversos llibres (Been There and Back to Nowhere, 2000; Geography and the Politics of Mobility, 2003; Stuff It - The Video Essay in the Digital Age, 2003; The Maghreb Connection, 2006), ha analitzat la dimensió del gènere en la mà d'obra emigrant, des del contraban a la frontera hispano-marroquí fins a la indústria del sexe en un món globalitzat. Insistint en el fet que la localització, més que estar predeterminada pels governs, es produeix espacialment, ha fet de l'espai i la mobilitat la seva principal categoria d'anàlisi en el projecte Geography and the Politics of Mobility (2003), que es va exposar a Viena, com també en els darrers projectes artístics d'investigació com The Black Sea Files sobre la política petrolífera a la mar Càspia, presentat al KW Institute for Contemporary Art de Berlín (2005), o Agadez Chronicle sobre la mobilitat sahariana, al Caire/CAC de Ginebra (2006-2007). Des de fa temps, l'activitat de Biemann inclou debats amb acadèmics i altres professionals. Ha treballat amb antropòlegs, teòrics de la cultura, membres d'ONG i arquitectes, com també amb experts en cultura sonora i auditiva. És investigadora del Departament de Teoria de l'Art i Disseny al HGKZ de Zuric i professora a l'ESBA de Ginebra. Dona classes en seminaris i tallers internacionals.

## Referències

* ↑ «Ursula Biemann». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Biemann, Ursula». SIKART. Enciclopèdia de l'art a Suïssa. [Consulta: 14 juliol 2020].
# Castell de Sorita

El castell de Sorita és un petit castell, del que amb prou feines en queden restes, situat en un estret penya-segat damunt del nucli actualment despoblat, de Sorita, al terme de Baells (Llitera).
L'únic element que en queda és la meitat de la base d'una torre rodona, feta amb carreus petits. Al costat hi ha un fossat en forma de V per protegir-ne el costat més accessible.
A finals del segle xi els comtes d'Urgell el conqueriren als musulmans, i la primera menció documental és del 1096. Es creu que l'origen del castell és d'aquesta època de frontera.

## Referències

* 1 2 3 Tortosa i Terres de l'Ebre, Llitera i Baix Cinca. Catalunya Romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, pag. 270 Volum XXVI. ISBN 84-412-2515-X.
* ↑ «Castillo de Zurita». BUSCADOR - Patrimonio Cultural de Aragón. Govern Aragonès. [Consulta: 19 octubre 2014].
# Barbus kersin

Barbus kersin és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Coad, B.W., 1998. Systematic biodiversity in the freshwater fishes of Iran. Ital. J. Zool. 65:101-108.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Amanda Meyer Hidalgo

Amanda Meyer Hidalgo (Sanlúcar de Barrameda, 1977) és una advocada, activista pels drets humans i política espanyola, membre d'Esquerra Unida (IU).
Nascuda el 1977 a la ciutat gaditana de Sanlúcar de Barrameda, és filla de Willy Meyer i Julia Hidalgo, històrics dirigents d'IU, formació a la qual es va afiliar cap a 1996. Llicenciada en dret per la Universitat de Granada i máster en Dret Internacional, es va col·legiar com a advocada. Després de fundar un bufet d'advocats, va treballar durant set anys d'advocada de l'Associació 11-M Afectats del Terrorisme. Alt càrrec de la Junta d'Andalusia durant el govern de coalició de PSOE i IU, va exercir de secretària general de l'Habitatge, Rehabilitació i Arquitectura a la Conselleria de Foment i Habitatge de l'administració autonòmica entre 2012 i 2015, destacant com a promotora de la Llei de la Funció Social de l'Habitatge. Després de la celebració de la X Assemblea d'IU el desembre de 2012, va entrar en l'executiva federal de la formació triada al començament del 2013. Va renovar lloc a l'executiva federal d'IU al marc de la XI Assemblea de gener de 2017. A mitjan 2017 va ser contractada com a assessora de mobilitat de l'Ajuntament de Marbella.
El 2020 va ser nomenada cap de gabinet d'Irene Montero, ministra d'Igualtat de Govern d'Espanya.

## Referències

* 1 2 Press, Europa. «Amanda Meyer, abogada de la Asociación '11M, Afectados del Terrorismo', nueva secretaria general de Vivienda», 12-06-2012. [Consulta: 15 gener 2020].
* 1 2 «Izquierda Unida recoloca en el Ayuntamiento de Marbella a Amanda Meyer, exalto cargo de la Junta» (en castellà). ABC, 07-08-2017. [Consulta: 15 gener 2020].
* 1 2 Quintero, Luis Fernando. «Cortés y Meyer, defensoras de la 'okupación' en la Junta» (en castellà). Libertad Digital, 22-04-2014. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «La dirigente de IU Amanda Meyer será la jefa de gabinete de Irene Montero» (en castellà). La Vanguardia, 13-01-2020. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ EFE. «La dirigente de IU Amanda Meyer será la jefa de gabinete de Irene Montero» (en castellà), 13-01-2020. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ H/Creada:02-02-2013, Servimedia | La Razón | Madrid Última actualización:11-12-2019 | 10:17. «La dirección de IU, renovada al completo» (en castellà), 02-02-2013. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ Muñoz, Miguel. «La nueva Ejecutiva de IU, nombre a nombre» (en castellà). Cuarto Poder, 06-06-2016. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «La hija de Julia Hidalgo y Willy Meyer, en el nuevo Gobierno» (en castellà). andaluciainformacion.es. [Consulta: 15 gener 2020].
# Guillem II de Montcada i de Bearn

Guillem II de Montcada i de Bearn, o Guillem de Montcada i de Castellvell, fou vescomte de Bearn, Auloron, Brulhès i Gabardà (1223-1229) i senyor de la baronia de Castellví de Rosanes (1228-1229).
Fill de Guillem Ramon I, vescomte de Bearn, i de Guillema I de Castellvell, senyora de Castellví de Rosanes.
Va néixer possiblement el 1194. Es va casar amb Garsenda de Provença, filla del comte Alfons II de Provença i Garsenda de Folcarquier.
Segons la crònica del fets de Jaume I pot tractar-se del Montcada que no va tenir temps de participar en la batalla de Muret. Quan va morir el seu pare el 1223 estava pres pel rei d'Aragó, però fou alliberat el 1225. Va formar part de l'expedició de Jaume I que anava a conquerir Mallorca, en la qual va comandar una host i hi va morir, com també el seu oncle valencià Ramon de Montcada, de la branca de Tortosa, durant el setge de Madina Mayūrqa, el 1229. Són enterrats al Reial Monestir de Santa Maria de Santes Creus.

## Vegeu també

* Host de Guillem II de Bearn i Montcada a Mallorca
* Croada contra Al-Mayûrqa

## Referències

* ↑ «Guillem II de Montcada i de Bearn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sueños de sal

Sueños de sal és una pel·lícula documental espanyola del 2015 dirigida pel valencià Alfredo Navarro, ambientada a Novelda i guanyadora del Goya a la millor pel·lícula documental. La banda sonora d'Oscar Navarro també es va endur alguns premis internacionals.

## Sinopsi

La pel·lícula mostra la determinació humana, l'esperit de superació i la força de quatre veïns de Novelda que han lluitat per aconseguir complir els seus somnis, convertint les dificultats en oportunitats i reptes malgrat la bufetada que els va suposar la crisi financera espanyola. Alejandro és un nen cec que toca el piano; Irene és una noia amb espina bífida que es vol independitzar dels seus pares i tenir casa pròpia; Simón és un lluitador de muai thay que vol viatjar a Tailàndia per perfeccionar la seva tècnica; i Mariano és un conductor de camió de 62 anys que vol aprendre a tocar la guitarra. La veu en off és de Tonino.

## Producció

La pel·lícula es va rodar al mateix Novelda amb un equip i pressupost mínim, i els seus beneficis foren destinats a la Creu Roja i a Caritas. Fou preestrenada a Novelda davant 5.000 persones.

## Premis

* Goya a la millor pel·lícula documental als XXX Premis Goya,
* Va rebre el premi al millor llargmetratge documental valencià als XXV Premis Turia.
* El compositor de la banda sonora Óscar Navarro González va guanyar dos Global Music Awards i dos premis de l'Accolade Competition pel seu treball.

## Referències

* ↑ 'Sueños de Sal', del valenciano Alfredo Navarro, Mejor Película Documental en los Premios Goya 2016, 20 Minutos, 7 de febrer de 2016
* ↑ Sueños de sal a elespectadorimaginario.com
* ↑ "Nos sorprende que algo tan humilde haya llegado a los Premios Goya", Valencia Plaza, 15 de desembre de 2015
* ↑ Sueños de Sal al web dels Goya
* ↑ La cartelera Turia premia a los actores Pedro Casablanc, Natalia de Molina y Fernando Colomo, La Vanguardia, 23 de juny de 2016
* ↑ Premio para la banda sonora de «Sueños de sal», Diario Información, 21 de març de 2016
* ↑ «Sueños de sal» gana el premio de la crítica a la mejor banda sonora, Levante-EMV, 22 de març de 2016
# Porto Folha Fede

Folha Fede FC, també Porto de Folha Fede o Portuense de Folha Fede i Os Dinâmicos Folha Fede és un club de futbol que juga a la Lliga de São Tomé de futbol a Folha Fede a São Tomé i Príncipe. L'equip es troba a l'illa de São Tomé. L'equip mai ha guanyat cap títol nacional ni insular.
El seu logotip té un color blau amb la cresta de Folha Fede a la part superior i l'acrònim del club PFF a la part inferior. El logotip i l'uniforme són gairebé iguals que els de FC Porto. El club és afiliat al FC Porto de Portugal i és l'únic de la nació.
El club fou fundat com a FC Porto e São Tomé i poques vegades utilitza aquest nom avui. Va ser fundat a mitjans del segle XX durant el domini portuguès a la ciutat de São Tomé. El club va guanyar dos títols i només provincials el 1964.
Després de la independència, la ubicació del club es va traslladar a Folha Fede.
El 2001, el club va acabar quart en el campionat. Va baixar a Segona Divisió en 2003. Va acabar 11è en 2006, en 2009-10, el club estava en la Segona Divisió després fou relegat a la Segona Divisió. El 2014 el club va sortir de la competició insular i actualment ja no hi participa.

## Honours

* Campionat provincial de São Tomé i Príncipe de futbol: 2
       1963, 1964

## Referències

* ↑ List of affiliates and delegations of at FC Porto's official website (portuguès)
* ↑ São Tomé e Príncipe - List of Champions
* ↑ São Tomé and Príncipe 2001 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ São Tomé and Príncipe 2002/03 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ São Tomé and Príncipe 2009/10 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ 2014 São Tomé and Príncipe season José Batalha & RSSSF.com

## Enllaços externs

* Fitxa del club a Final Ball
# Barraca IV (Ulldecona)

La Barraca IV és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca annexa a un marge, de planta arrodonida i amb la porta orientada cap al sud-oest. Té coberta de falsa volta feta per aproximació de filades. A la part de darrera té un segon mur que defineix una segona barraca, que està enderrocada, que estava coberta amb una estructura de fusta amb teules ceràmiques.

## Referències

* ↑ «Barraca IV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Aliaksandr Pàulavitx Hleb

Aliaksandr Pàulavitx Hleb, de vegades escrit Alexander Hleb o Alexander Gleb (belarús: Аляксандр Паўлавіч Глеб, IPA: [alʲa'ksandar ɣlʲeb]; rus: Александр Павлович Глеб) (Minsk, 1 de maig del 1981), és un futbolista belarús que juga com a centrecampista.
Va destacar en la seva etapa a l'Arsenal FC, cosa que li va permetre fitxar pel FC Barcelona, al qual no es va adaptar. El seu club actual és el FK BATE Borisov.
És germà del també futbolista Vyacheslav Hleb.

## Palmarès
### FK BATE Borisov

* 1 Lliga belarussa (1999)

### VfB Stuttgart

* 1 Copa Intertoto de la UEFA (2002)

### FC Barcelona

* 1 Copa del Rei (2008/09)
* 1 Lliga espanyola (2008/09)
* 1 Lliga de Campions de la UEFA (2008/09)

### Birmingham City FC

* 1 Copa de la lliga (2011)

### Individual

* Jugador belarús de l'any (2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008)

## Referències

* ↑ «Alexander Paulavic Hleb». FC Barcelona. Arxivat de l'original el 29 juliol 2012. [Consulta: 16 març 2011].
* ↑ El caràcter ciríl·lic "Г", que apareix al cognom belarús "Глеб", de vegades es translitera o bé amb el caràcter llatí "H" o bé amb "G".
* ↑ «Barcelona FC BarcelonaEl jugador señaló que su carrera nunca llegó a brillar tanto como en el club inglés Hleb reconoce que se "equivocó" al dejar el Arsenal y fichar por el Barcelona» (en castellà). Marca, 06-10-2016. [Consulta: 8 octubre 2016].