OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ala menor de l'os esfenoide

Les ales menors de l'os esfenoide o orbitoesfenoides són dues plaques triangulars primes, que sorgeixen de la part superior i anterior del cos i, sobresortint lateralment, acaben en punts esmolats.
En alguns animals romanen com ossos separats anomenats orbitosfenoides.

## Estructura

Les principals característiques de l'ala menor són el canal òptic, el procés clinoide anterior i la fissura orbitària superior.

### Superfícies

La superfície superior de cadascuna és plana i suporta part del lòbul frontal del cervell. La superfície inferior forma la part posterior del sostre de l'òrbita i el límit superior de la fissura orbitària superior.
Aquesta fissura és de forma triangular, i condueix des de la cavitat del crani a la de l'òrbita; està limitada medialment pel cos; a dalt, per l'ala petita; per sota, pel marge medial de la superfície orbital de l'ala gran; i es completa lateralment per l'os frontal.
Transmet el nervi oculomotor, el nervi troclear i el nervi abducent, les tres branques de la divisió oftàlmica del nervi trigemin, alguns filaments del plexe nerviós cavernós del sistema nerviós simpàtic, la branca orbital de l'artèria meníngia mitjana, una branca recurrent des de l'artèria lacrimal fins a la duramàter i la vena oftàlmica.

### Vores

La vora anterior està dentada per a l'articulació amb l'os frontal.
La vora posterior, llisa i arrodonida, es rep a la fissura lateral del cervell; l'extrem medial d'aquesta vora forma el procés clinoide anterior, que dona unió al tentori cerebelli; de vegades s'uneix al procès clinoide mitjà per una espícula d'os, i quan això es produeix la terminació del solc de l'artèria caròtide interna es converteix en un foramen (carotico-clinoide).
L'ala menor està connectada al cos per dues arrels, la superior prima i plana, la inferior gruixuda i triangular; entre les dues arrels hi ha el foramen òptic, per a la transmissió del nervi òptic i l'artèria oftàlmica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Gray's Anatomy (en anglès), 1918, p. 151. 20a edició

## Enllaços externs

* «Anatomy diagram: 34256.000-1» (en anglès). Roche Lexicon - illustrated navigator. Elsevier. Arxivat de l'original el 2014-01-01. [Consulta: 27 gener 2024].
# Alain Maréchal

Alain Maréchal (Maule, Yvelines, 27 de juliol de 1939) fou un ciclista francès. Com amateur, va guanyar una medalla de bronze al Campionat del món de Mig fons de 1965 per darrere del balear Miquel Mas i el belga Etienne Van der Vieren.
És fill del també ciclista Jean Maréchal.

## Palmarès

* 1965
** Campió de França amateur en mig fons

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Aldegisel

Aldegisel, Aldegisl, Aldgillis, Aldgisl, Aldgils o Eadgils (fl. vers 678) fou el governant de Frísia (com rei o duc) a finals del segle setè contemporàniament amb Dagobert II. Fou una figura obscura. Tot el que se sap d'ell és en relació amb el sant famós que va albergar i protegia, Wilfrid de York, però en tot cas és el primer governant històricament verificable dels frisons. El títol exacte dels governants dels frisons depèn de la font; les fonts dels francs tendeixen a anomenar-los ducs; altres fonts sovint els anomenen reis.
Wilfrid, deposat des de la seva arxidiòcesi de York, va marxar a l'exili des de Northumbria i en el seu camí a Roma a buscar suport papal, va arribar a Frísia el 678. i fou rebut calorosament per Aldegisel, que el va allotjar durant uns quants mesos durant l'hivern, probablement a Utrecht. Segons Esteve de Ripon, el biògraf de Wilfrid, Aldegisel animava a Wilfrid a evangelitzar eficaçment, i els frisons van acceptar els ensenyaments de Wilfrid amb unes quantes excepcions, i tots els caps foren batejats per ell en nom del Senyor, així com molts milers de persones comunes." És possible que Aldegisel fos un dels primers a convertir-se. Tanmateix, s'ha dubtat si Wilfrid va tenir tant d'èxit a Frísia, ja que no hi ha cap altra evidència de l'èxit de cristianisme allà abans de la tasca de Willibrord bastants anys després.
Mentre que Wilfrid era a la cort d'Aldegisel, el majordom de palau franc Ebroí, va oferir un pot de monedes d'or a canvi de Wilfrid, viu o mort. Es diu que Aldegisel mateix va rebutjar i cremar la carta del majordom franc davant dels ambaixadors, a la seva casa. S'ha suposat per alguns que la bondat d'Aldegisel envers Wilfrid eren una forma de desafiament de la dominació dels francs. El seu successor i possiblement fill fou Radbod, que seguia les antigues costums paganes i fou un enemic de Carles Martell.

## Referències

* 1 2 H. Halbertsma, 1982 a Frieslands Oudheid|language=Dutch Arxivat 2013-10-01 a Wayback Machine., pàg. 792, Universitat de Groninga

## Fonts

* "Aldgisl." Allgemeine Deutsche Biographie, Historische Commission der Bayrischen Akademie der Wissenschaften (Duncker & Humblot, 1875–1912), I, 327.
# Amanda Peet

Amanda Peet és una actriu estatunidenca nascuda l'11 de gener de 1972 a Nova York.

## Biografia

Amanda Peet és filla d'un advocat, Charles Peet, i d'una mare assistent social, Penny. Després d'uns començaments en publicitat per a Skittles, fa els seus primers passos en el cinema el 1995 amb la pel·lícula Animal Room. Deu anys més tard, el 2005, enlluerna la pantalla amb tot el seu encant, al costat del jove Ashton Kutcher, a la pel·lícula de Nigel Cole, A lot like love.
A partir de 2021 ha debutat com a guionista i directora, amb guions que combinen l'humor i el drama i amb els quals emociona i diverteix alhora. És la creadora y guionista de la sèrie La directora, una comèdia protagonitzada per l'actriu canadenca Sandra Oh.
Amanda és casada amb l'actor/autor David Benioff (el 30 de setembre del 2006 a Nova York). El 21 de febrer del 2007 a Los Angeles, Amanda Peet va donar a llum una nena anomenada Frances Pen.

## Filmografia

* 1995: Animal Room
* 1996: She's the One
* 1996: One fine Day
* 1997: Ellen Foster (Telefilm)
* 1997: Touch Me
* 1997: Grind
* 1998: Playing by Heart
* 1999: Simply Irresistible
* 1999: Body Shots
* 1999-2001: Jack & Jill (Sèrie de televisió)
* 2000: Takedown
* 2000: Whipped
* 2000: Isn't she Great
* 2000: Falses aparences
* 2001: Tres idiotes i una bruixa (Saving Silverman)
* 2002: Igby Goes Down
* 2002: High Crimes
* 2002: Changing Lanes
* 2003: Quan menys t'ho esperes (Something's Gotta Give)
* 2003: Whatever We Do
* 2003: Identity
* 2004: Més falses aparences (The Whole Ten Yards)
* 2005: Melinda i Melinda
* 2005: A Lot Like Love
* 2005: Syriana
* 2005: The Martian Child
* 2006: Griffin and Phoenix
* 2006: Fast Track
* 2006-2007: Studio 60 on the Sunset Strip (Sèrie de televisió)
* 2007: Martian Child
* 2008: $5 a Day
* 2008: What Doesn't Kill You
* 2009: 2012
* 2010: Please Give
* 2010: Gulliver's Travels
* 2011: Bent (Sèrie de Televisió)
* 2013: Identity Thief
* 2012 - 2013: The Good Wife (Sèrie de Televisió)
* 2013: Trust Me
* 2015 - 2016: Togetherness (Sèrie de televisió)
* 2015: Sleeping with Other People

## Referències

* ↑ «Amanda Peet: biografía y filmografía» (en castellà). AlohaCriticón, 22-07-2017. [Consulta: 3 desembre 2021].
* 1 2 Trzenko, Natalia «Netflix: Amanda Peet, la actriz que iba por el trono de Julia Roberts y decidió dedicarse a escribir gracias a Game of Thrones» (en castellà). La Nación [Buenos Aires], 20-08-2021. ISSN: 0325-0946.
* ↑ Thorpe, Vanessa. «Amanda Peet: the actor-turned-writer behind Netflix’s witty campus drama The Chair» (en anglès). The Guardian, 28-08-2021. [Consulta: 3 desembre 2021].
# Amanda Röntgen-Maier

Amanda Röntgen-Maier (Landskrona Parish, 20 de febrer de 1853 - Amsterdam, 15 de juny de 1894) fou una violinista i compositora sueca. Va ser la primera dona llicenciada en direcció musical del Reial Conservatori de Música a Estocolm l'any 1872.

## Biografia

Amanda Maier va néixer en una llar musical a Landskrona i va descobrir el seu talent musical ben aviat. La seva primera instrucció en violí i piano va ser del seu pare. A l'edat de setze anys, Maier va començar els estudis al Reial Conservatori de Música a Estocolm, on va estudiar violí, orgue, piano, violoncel, composició i harmonia.
Maier va fer concerts de violí tant a Suècia com a l'estranger. Va continuar estudiant composició amb els professors del conservatori Reinecke i Richter a Leipzig i de violí amb Engelbert Röntgen, mestre de concerts a l'Orquestra Gewandhaus de la mateixa ciutat. Durant aquest temps va compondre una sonata de violí, un trio per a piano i un concert de violí per a orquestra. El seu concert de violí es va estrenar el 1875 amb Maier com a solista i va rebre bones crítiques.
A Leipzig va conèixer el pianista i compositor alemany-holandès Julius Röntgen (1855–1932), fill del seu professor de violí. La parella es va casar el 1880 a Landskrona i es van traslladar a Amsterdam. El matrimoni va posar fi a les aparicions públiques d'Amanda, però ella va continuar component, i la parella arranjava salons musicals i concerts amb la flor i nata de la vida musical d'Europa, com ara Edvard Grieg, Anton Rubinstein, Joseph Joachim i Johannes Brahms.
El 1887 Röntgen-Maier va emmalaltir de tuberculosi. Durant la seva malaltia, la parella es va allotjar a Niça i Davos. La seva última gran obra fou el Quartet de piano en mi menor, en un viatge a Noruega en 1891. Va morir el 1894 a Amsterdam, Països Baixos.
Totes les obres conegudes d'Amanda Maier són objecte d'una sèrie d'enregistrament d'un total de tres CDs a la companyia discogràfica sueca dB Productions.

## Obres (selecció)

* Concert per a violí en re menor (1875)
* Sonata en si menor per a violí i piano' (Musikaliska Konstföreningen, Estocolm, 1878)
* Sis peces per a piano i violí (Breitkopf & Hartel, Leipzig, 1879)
* Diàlegs: Petites peces per a piano (amb Julius Röntgen, editor Breitkopf & Hartel, Leipzig, 1882)
* Quartet de piano en re menor (1891)

## Referències

* ↑ «Unjustly Neglected Composers: Amanda Maier» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ Sadie, Stanley; Tyrrell, John. The new Grove dictionary of music and musicians (en anglès). volum 21, 2001.
* ↑ Cohen, Aaron I.. International encyclopedia of women composers (en anglès). volum 2, 1987 [Consulta: 18 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Concert per a violí en re menor a YouTube
* Amanda Maier a International Music Score Library Project (IMSLP).
# Amanida de tonyina

L'amanida de tonyina és un barreja de típicament tres ingredients: tonyina, ou i algun tipus de maionesa o succedani, com aramostassa. La tonyina usada sol ser precuinada, enllaunada i conservada amb aigua o oli. És freqüent untar l'amanida entre dues llesques de pa per obtenir un sandvitx d'amanida de tonyina.

## Característiques

Una versió ràpida de l'amanida de tonyina es pot fer ometent l'ou i emprant anet o relish. La raó d'aquest canvi és que els ous s'han de coure, mentre que d'altres ingredients poden adquirir-se ja a punt per menjar. Aquesta versió procedeix de les receptes de sandvitx de tonyina que demanen barrejar la tonyina amb maionesa abans d'untar-a al pa. La tonyina sol procedir de conserves tonyinaires.
Es comercialitzen amanides de tonyina llestes per menjar en moltes botigues d'ultramarins. La qualitat d'aquests productes pot jutjar-se sovint per la quantitat de maionesa. Les versions barates contenen molta maionesa i ingredients picats finament, mentre les més cares porten molta menys maionesa i ingredients tallats més gruixuts.

## Variants

L'amanida de tonyina també pot usar-se com a farcit entre dos crackers, o com a acompanyament d'un altre plat. Al Japó l'amanida de tonyina es coneix com a ツ ナ サ ラ ダ Tsuna Sarada (de l'anglès tuna salad) o シ ー チ キ ン サ ラ ダ shīchikin Sarada (sea chicken salad). L'últim al·ludeix a sea chicken (シ ー チ キ ン), una marca de tonyina enllaunada produïda per Hagoromo Foods.
# Aliaksei Baltouski

Aliaksei Baltouski (Myslieŭščyna, 1 d'abril de 1937 - 18 d'abril de 1986) fou un atleta belarús, especialista en el llançament de martell, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa d'atletisme de 1962, rere Gyula Zsivótzky, així com el campionat soviètic de 1962.
Una vegada retirat va treballar com a professor en diverses centres educatius.

## Millors marques

* Llançament de martell. 69,32 metres (1968)

## Referències

* ↑ «BALTOVSKII ALEXEY IVANOVICH» (en rus, anglès). Comitè Executiu Regional de Mogilev, 03-05-2007. Arxivat de l'original el 4 de desembre 2021. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «Berlín 2018 Leichtathletik - EM Statistics Handbook» p. 519. European Athletics, 14-09-2019. Arxivat de l'original el 2019-09-14. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «Soviet Championships». [Consulta: 6 octubre 2022].
* 1 2 «Балтовский Алексей Иванович | Спорт-страна.ру» (en rus), 27-05-2019. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 6 octubre 2022].
# Ambur

Ambur és una antiga ciutat de Tamil Nadu a l'Índia, avui una municipalitat del districte de Vellore, al peu del pas de Kadapanatham i a la riba sud del riu Palar, famosa per la fabricació de pell i sabates, i per algunes especialitats gastronòmiques. La seva situació és: 12° 47′ N, 78° 42′ E﻿ / ﻿12.78°N,78.7°E﻿ / 12.78; 78.7. La seva població segons el darrer cens de 2001 és de 99.855 habitants encara que en els darrers anys molts emigrants de les zones veïnes s'han instal·lat a la ciutat i encara no estan censats.

## Llocs interessants

* Temple Nageswaran
* Temple de Kalikambal o Kamatci amman
* Temple Sri Anchineyar
* Església Luterana Immanuel
* Hospital Bethestha (Bethesda)
* Jamia Mesjid
* La Petita Mesquita
* Chowk Masjid
* Khaderpet Masjid
* Noorullah Pet Masjid
* Mohammed Pura Masjid
* Mohideen Pura Masjid
* Pudumanai Masjid
* Neilfield Masjid
* Kangartakiya Masjid.

## Història

La vila tenia un fort situat a l'inaccessible pic de Ambur Drug i dominava un pas que permetia l'accés al Carnàtic. El 1750 la primera gran batalla de les guerres del Carnàtic es va lliurar sota les seves muralles i Anwar al-Din, nawab d'Arcot, fou derrotat pel nizam Muzaffar Jang. El 1768 fou defensada pel 10è Regiment de la Infanteria de Madras. El 1888 fou assetjada per Haidar Ali que finalment la va ocupar però la va haver de restituir pel tractat de Mangalore. En les expedicions britàniques del 1792 i 1799 contra Mysore la fortalesa fou ocupada com a punt estratègic. La ciutat fou part del districte d'Arcot a la presidència de Madras, a la taluka de Vellore. Fou coneguda també com a Amburdrug i com Petambur.

## Referències

* ↑ Falling Rain Genomics, Inc - Ambur
# Aliwal

Aliwal és una vila del districte de Tarn Taran (i abans al de Ludhiana) al Panjab, a la riba esquerra del riu Sutlej a uns 15 km a l'oest de la ciutat de Ludhiana. Les seves coordenades són 30° 57′ N, 75° 37′ E﻿ / ﻿30.950°N,75.617°E﻿ / 30.950; 75.617.
En aquest lloc es va lliurar la batalla d'Aliwal a la primera guerra Sikh, a finals de juny de 1846 Ranjur Singh que era a Aliwal va travessar el riu i es va dirigir a Ludhiana; el 28 de juny Sir Harry Smith, amb l'objecte de netejar la riba esquerra del riu, els atacà i els va derrotar; després de la batalla els fortins sikhs a la riba britànica del Sutlej foren evacuats i tot el territori a l'est del riu va quedar dominat.

## Referències

* Imperial Gazetteer of India
# Andris Keišs

Andris Keišs (RSS de Letònia, 26 de novembre de 1974) és un actor de cinema, teatre i televisió letó. En el món del teatre ha aparegut en obres dirigides per Alvis Hermanis i Māra Ķimele. També ha participat en diverses pel·lícules.
L'any 2000 fou premiat amb el Premi Nacional Letó Lielais Kristaps al millor actor per la seva interpretació a la pel·lícula Kāzas. Dotze anys més tard, el 2012, fou premiat ex aequo amb el mateix guardó pel seu paper a la pel·lícula Seržanta Lapiņa atgriešanās. A nivell teatral, va rebre en dues ocasions el premi Spēlmaņu nakts gada aktieris, que s'atorga anualment al millor actor de teatre. La primera vegada fou l'any 2005 per Latviešu stāsti, Mēnesis uz laukiem, Līze Luīze, i la segona vegada l'any 2011 per Otello, ambdues obres interpretades al Teatre Nou de Riga. L'any 2015 fou nomenat oficial (IV grau) de l'Ordre de les Tres Estrelles i, el 2017, rebé el premi Harry Liepins. Està casat amb la cantant d'òpera Kristīne Zadovska i té dos fills.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Paper | Data d'estrena | Notes |
| 1997 | Vienas vasaras zieds | | 1997 | |
| 1999 | Jaunsaimnieks un velns | | 1999 | |
| 2000 | Pa ceļam aizejot | Vilnis | 2000 | |
| 2002 | Inspektors Grauds | Inspektors Grauds | 2002 | Minisèrie de TV |
| 2005 | Krišana | marit de l'Alina | 5 de juliol 2005 | |
| 2007 | Neprāta cena | Raimonds | 2007 | Sèrie de TV (165 episodis) |
| 2007 | Rīgas sargi | Ernests Savickis | 11 de novembre 2007 | |
| 2009 | Medības | Gints | 11 de setembre 2009 | |
| 2010 | Rūdolfa mantojums | | 15 de gener 2010 | |
| 2010 | Seržanta Lapiņa atgriešanās | Krists | 26 de novembre 2010 | |
| 2011 | Kolka Cool | Gvido | 16 de desembre 2011 | |

## Referències

* ↑ «Zināmi teātra dienas balvu laureāti» (en letó). LA.lv, 09-03-2017. [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «Andris Keišs» (en letó). Spotnet.lv. Arxivat de l'original el 14 març 2012. [Consulta: 6 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Andris Keišs al web del Nou Teatre de Riga Arxivat 2010-04-12 a Wayback Machine. (letó)
# Amandus Adamson

Amandus Adamson Paldiski, 12 de novembre de 1855-Paldiski, 26 de juny de 1929 fou un escultor i pintor, acadèmic, un dels fundadors de l'art nacional d'Estònia.

## Biografia

Amandus Adamson va ser escultor i tallista de fusta. El 1873 va arribar a Sant Petersburg a estudiar amb el tallista V.P.Shutova i a l'Acadèmia de Belles Arts. Va treballar a Sant Petersburg fins a 1918, després a Paldiski. El 1907 va rebre el títol d'acadèmic de l'Acadèmia de les Arts. Va ser professor en l'Escola de Dibuix de la Societat per al Foment de les Arts (1886-1887) en la classe d'escultura i modelatge i en l'Escola Central de Dibuix Tècnic del baró Stieglitz (1879, 1901-1904) en la classe de talla en fusta. Va crear retrats, composicions al·legòriques, monuments i escultures decoratives per a molts edificis de Sant Petersburg. Entre d'altres, els adorns de bronze dels obeliscs del Pont de la Trinitat i la decoració escultòrica de la façana de la casa Singer (Avinguda Nevsky, 28).

## Obres
### Monument al Russalka

El Monument al Russalka és un monument de pedra i bronze realitzat per Amandus Adamson i erigit el 7 de setembre de 1902 a Kadriorg, Tallin, amb motiu del novè aniversari de l'enfonsament del vaixell de guerra rus Russalka, o "la Sirena", que es va enfonsar en el camí de Finlàndia el 1893.
El monument representa un àngel que sosté una creu ortodoxa marcant la direcció del lloc del naufragi. La model per a l'àngel va ser la seva serventa Juliana Rootsi.

### Casa Singer (Sant Petersburg)

La casa Singer és un edifici singular de Sant Petersburg acabat de construir el 1904 en estil Modernista. Situat en [la cantonada | el cantó] d'avinguda Nevski amb el canal Griboyédova és conegut com la Casa del llibre ([a | en] rus: Дом книги, Dom Knigi). L'edifici va ser dissenyat per l'arquitecte rus Pavel Siuzor per a la filial russa de la companyia Singer de màquines de cosir i les escultures de l'edifici van ser creades per l'escultor estonià Amandus Adamson.

### Casa Ielisseiev
## Referències

* ↑ «Адамсон, Амандус-Генрих» (en rus). salon-petersburg.ru. [Consulta: 17 abril 2016].
* 1 2 «Soomuslaev sai mälestusmärgi üheksa aastat pärast hukku» (en estonià). Postimees. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2013. [Consulta: 17 abril 2016].
# Angélica Nené Curita Ihungo

Angélica Nené Curita Ihungo és una pedagoga i política angolesa. Afiliada al Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (MPLA), és diputada d'Angola per la província de Lunda-Nord des del 28 de setembre de 2017.
Curita es va llicenciar en pedagogia. Del 2006 al 2008, va ser la directora provincial de família i promoció de la dona. També va ocupar els càrrecs d'administradora municipal de Chitato (entre 2008 i 2010) i Xá-Muteba (entre 2010 i 2012).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Angélica Nené Curita» (en portuguès). Assembleia Nacional de Angola, 2018.
* ↑ «Deputados tomam posse na Assembleia Nacional de Angola» (en portuguès). DW, 28-09-2017.
* ↑ «MPLA - Lista de Candidatos a Deputados – Eleições 2017» (en portuguès). Info Angola, 2017. Arxivat de l'original el 2018-03-11. [Consulta: 12 octubre 2020].
# Anamniota

Un anamniota ('desproveït d'amnios') és aquell animal vertebrat, l'embrió del qual es desenvolupa sense membrana que l'envolta, coneguda com a amnios. Els vertebrats anamniotes són els peixos i els amfibis; la resta de vertebrats, que sí que posseeixen aquesta membrana, es denominen amniotes.
L'absència d'amnios es considera la condició ancestral en els vertebrats, de manera que el terme no té cap significat taxonòmic ni filogenètic.

## Vegeu també

* Amniota
# Antoni Pere Miralles

Antoni Pere Miralles (S.XIX- XX) fou un compositor de Mataró. Es conserva un obra seva en el fons musical Lluis Viada dins el Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró.

## Referències

* ↑ «Obra d'Antoni Pere Miralles». Inventari dels Fons Musicals de Catalunya (IFMuC). Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 2 setembre 2018].
# Antoni Perulles i Estivill

Antoni Perulles i Estivill (Cornudella de Montsant, 5 de maig de 1892 - el Molar, prop de Marçà, 12 de maig de 1936) fou un sacerdot, mort màrtir en començar la Guerra civil espanyola. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascut a Cornudella, va estudiar al Col·legi de Sant Josep de Tortosa i al seminari de Tortosa. En acabar el quart curs, va ingressar a la Fraternitat dels Sacerdots Operaris Diocesans del Sagrat Cor de Jesús. Va continuar al col·legi de San José de Burgos (1916-1924), on fou ordenat sacerdot el 20 de desembre de 1916, i al seminari d'aquesta ciutat (1924-1929). De nou al col·legi de San José, en fou vicerector entre 1929 i 1932, quan fou traslladat al seminari d'Oriola, d'on fou nomenat rector en 1933. Tenia fama de savi, humil i sacrificat.
En començar la Guerra civil espanyola i durant la persecució de religiosos era a Catalunya, on havia anat a visitar la seva família. S'amagà durant vuit dies al camp, però fou apresat i morí afusellat prop de Marçà, a la carretera del Molar, el 12 d'agost de 1936.
El papa Joan Pau II el va beatificar l'1 d'octubre de 1995 juntament amb 27 màrtirs més de la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ Beat Antoni Perulles Estivill, operari diocesà, a llaurado.info
* ↑ Beat Antonio Perulles Estivill al web del Bisbat de Tortosa
* ↑ Beat Antoni Perulles a santiebeati.it
* ↑ Beato ANTONIO PERULLES ESTIVILL. (1892-1936)., hagiopedia
* ↑ Pedro Ruiz de los Paños y 8 compañeros, Beatos, catholic.net