OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cerro Ancón

El Cerrro Ancón és una elevació de 199 m situada en la ciutat de Panamà, Panamà i forma part del corregiment d'Ancón. Va ser sota la jurisdicció dels Estats Units com a part de la zona del Canal de Panamà, durant gran part del segle xx. A pesar que es troba just al costat de la ciutat de Panamà, no és una zona urbanitzada.
A les seves faldes es troben algunes residències que formen part de la localitat de Balboa i l'antic Hospital Gorgas avui seu de l'Hospital Oncològic i de la Cort Suprema de Justícia. En la zona més alta es troba Quarry Heights, on estava la residència del governador de la Zona del Canal i antiga locació del Comando Sud. El nom de Quarry Heights prové de l'antiga pedrera que és visible des d'un costat del turó. El cerro Ancón posseeix un búnquer soterrani abandonat, que pertanyia al Comando Sud.
Donat el seu poc desenvolupament, aquesta elevació és una «illa» coberta de boscos, dintre d'una zona urbana, on existeixen una gran varietat d'espècies de flora i fauna salvatges per esmentar-ne alguns: peresóss, armadillos, tucans i cérvols poden ser vistos en el seu ambient natural; per tant aquesta zona és una àrea protegida.
Des de 1977, amb els Tractats Torrijos-Carter, Panamà va reprendre el control del turó i una de les seves primeres accions va ser la d'hissar una gran bandera al cim, com a símbol de la fi a l'enclavament colonial en l'anomenada Zona del Canal. També al cim s'observen algunes antenes de comunicació.
Al turó existeix una carretera d'una única via que és usada per vehicles, solament durant el dia i usada pels visitants que ho recorren a peu per observar la seva fauna i flora.
El turó és esmentat a la poesia de la poetessa Amelia Denis de Icaza nomenada Al Cerro Ancón, en el temps que formava part de la zona del canal dels Estats Units, i on mostra els seus sentiments en el poema.
El nom Ancón ha estat usat algunes vegades: va ser el nom donat al primer vaixell que va creuar el canal de Panamà, el 1914; és el nom que se'l va assignar al nou corregiment, al territori que conformava l'antiga Zona del Canal, a la província de Panamà; i és l'acrònim de l'Associació Nacional per a la Conservació de la Natura (ANCO), principal organització ambiental de Panamà.

## Referèncias

* ↑ Szok, Peter. Wolf tracks : popular art and re-Africanization in twentieth-century Panama. Jackson: University Press of Mississippi, 2012, p. 231. ISBN 1617032433.

## Enllaços externbs

* Foto del Cerro Ancón Arxivat 2008-08-10 at the Library of Congress
* Página no oficial, dedicada a la preservación del Cerro Ancón Arxivat 2019-12-01 a Wayback Machine.
# Absolution

Absolution és el tercer àlbum de la banda anglesa Muse. Va ser llançat el 29 de setembre del 2003 al Regne Unit. Va ser el primer disc de la banda en editar-se a Llatinoamèrica, sota el segell discogràfic Warner Bros. Una edició especial incloïa un DVD de 35 minuts que incloïa entrevistes i escenes de l'enregistrament, en les quals es pot observar els poc ortodoxos mètodes que es van usar per a la producció, com quan el bateria Dominic Howard submergit en una piscina fins a la cintura mentre colpeja dos tambors, o el cop de llaunes contra el terra per a simular una marxa. Van ser llançades com singles les cançons Stockholm Syndrome, Time Is Running Out, Hysteria, Sing For Absolution, Apocalypse Please i Butterflies and Hurricanes. Stockholm Syndrome i Apocalypse Please estan disponibles només a través de descàrrega online des del lloc oficial de la banda.

## Llista de cançons

* Intro
* Apocalypse Please
* Time Is Running Out
* Sing For Absolution
* Stockholm Syndrome
* Falling Away With You
* Interlude
* Hysteria
* Blackout
* Butterflies and Hurricanes
* The Small Print
* Endlessly
* Thoughts Of A Dying Atheist
* Ruled By Secrecy
Les pistes 1 i 7 són instrumentals i en algunes edicions, es va arribar a ometre la presència de la pista 7 en la part del darrere de la caixa del CD, figurant com que Hysteria era la setena pista i el disc comptava amb un total de 13 cançons.
L'edició japonesa incloïa una cançó addicional al final, titulada "Fury". Aquesta cançó va ser inclosa després per a la seva distribució en la resta del món com b-side del single Sing For Absolution.

## Versió Instrumental

Una versió instrumental de la totalitat de l'àlbum està disponible per a descarregar gratuïtament des de diversos llocs de fans.

## Enllaços externs

* Lloc Oficial de la banda (descàrrega de singles)
* Muse Download Arxivat 2006-11-08 a Wayback Machine. (descàrrega versió instrumental)
# Cascades Texolo

Les cascades Texolo són unes cascades situades a l'est de Veracruz, Mèxic. Està localitzada a 3 km al sud del poble de Xico, en l'estat de Veracruz, i, aproximadament a 19 km de Xalapa-Enríquez.
La cascada principal té una altura aproximada de 18-24 metres. Hi ha un pont sobre el barranc que connecta les dues parts del bosc. A l'altra banda, hi ha dues cascades més petites que es poden veure a partir d'alguns dels senders a la zona.
Les cascades i els seus voltants han estat utilitzats per filmar diverses pel·lícules, incloent Darrere el cor verd (1984) i Perill imminent (1994). En Darrere el cor verd, la joia està amagada en una cova darrere de la cascada, i les cascades de Texolo van ser utilitzades per a aquesta escena.

## Referències

* ↑ «Xico y las Cascades de Texolo» (en castellà). Xalapa.net. Arxivat de l'original el 2008-10-19. [Consulta: 13 març 2018].
* ↑ Darrere el cor verd
* ↑ Perill imminent

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Cascades Tin Mine

Les cascades Tin Mine són unes cascades situades a la remota àrea de Pilot Wilderness, dins del Parc Nacional de Kosciuszko, a la regió de les Muntanyes Snowy de Nova Gal·les del Sud, Austràlia.
Descrites de dalt a baix, les cascades consisteixen en petites caigudes d'aigua entre nivells no segmentats sobre la roca mare, seguits d'una sola gran caiguda cap a una piscina. L'aigua cau per un terreny tan accidentat que fa que sigui impossible de veure tota la cascada des d'un sol lloc des del terra.

## Localització i característiques

Les cascades es troben en un indret remot dins del Parc Nacional de Kosciuszko. El punt d'accés més proper és el Cascade Fire Trail, una ruta de senderisme que va cap al sud de la Alpine Way, a l'oest de Thredbo.
Es diu que l'altura de les cascades Tin Mine és de 360 m o 459 m, i segons una història sobre l'origen d'aquesta xifra: «les cascades van ser mesurades al 1990 per un Dr. John Pease ... utilitzant un plomall». Segons la base de dades mundial de cascades, Tin Mine Falls és la 462a cascada més alta del món, amb una altura total de 213 m.
Les dades oficials de Geoscience Australia mostren les caigudes d'aigua més significatives a Austràlia com:
* Cascades Wallaman - Queensland, 305m
* Cascades Wollomombi - Nova Gal·les del Sud, 220 m amb una caiguda de 100 m d'altura.
* Cascades Ellenborough - Nova Gal·les del Sud, 160 m en una sola caiguda.
L'altura estimada de 160 a 180 m de les cascades Tin Mine correspon a la topografia, però contradiu a la llista de Geoscience Australia de les cascades més altes d'Austràlia (això fa que les cascades Tin Mine Falls siguin les terceres més altes del continent). Llevat que el límit superior de les cascades es fixi bé a la part anterior, per incloure una secció llarga de pendents poc profunds, la altura suposada de 360 a 459 m no es pot confirmar.

## Referències

* ↑ «Waterfalls 101: What Types Of Waterfalls Are There?». World of Waterfalls. Johnny T. Cheng. [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ «Cascade Hut trail». Parks: Kosciuszko National Park. National Parks and Wildlife Service. [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ «World's Tallest Waterfalls». Arxivat de l'original el 2008-10-06. [Consulta: 12 maig 2018].
* 1 2 «Tin Mine Falls». World Waterfall Database, 21-05-2011. [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ «World Waterfall Myths». World Waterfalls Database. Arxivat de l'original el 5 de gener 2010. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ «World's Tallest Waterfalls by total overall height». World Waterfall Database. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ «Significant Waterfalls in Australia». Geoscience Australia. [Consulta: 15 maig 2014].
* 1 2 3 «Geosciences Australia». Arxivat de l'original el 2010-05-25. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ «Tallest waterfalls in Australia». Geoscience Australia. Government of Australia. Arxivat de l'original el 25 de maig 2010. [Consulta: 15 maig 2014].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
# Cascades Sutherland

Les cascades Sutherland són unes cascades que es troben prop de Milford Sound, a l'illa sud de Nova Zelanda. Amb 580 m d'altura, es va creure que aquestes cascades eren les més altes de Nova Zelanda. No obstant això, les cascades Browne, on l'aigua cau 843 m d'altura per un vessant de muntanya en Doubtful Sound, fan que aquestes siguin les més altes.
L'aigua cau des del llac Quill en tres cascades: la cascada superior té 229 m d'altura, la central té 248 m, i la inferior té 103 m. Un desnivell vertical de 580 m al llarg de 480 m de distància horitzontal fa que la inclinació de les cascades és d'aproximadament 56º.
La base de les cascades Sutherland és a 90 minuts (tornada) a peu des del refugi públic de Quintin per la Milford Track.

## Història

Les cascades Sutherland van ser descobertes per primera vegada per un colonitzador escocès, Donald Sutherland, el 1880. Inicialment va afirmar que les cascades tenien més de 1000 m d'altura, la qual cosa les hauria convertit en les més alt del món amb diferència. Els messuraments posteriors van demostrar que aquesta afirmació es va inflar significativament, i s'han confirmat que en realitat tenen 580 m d'altura.
El llac Quill, que és la font de les cascades, va ser nomenat en honor de l'explorador que va pujar per primer cop al cingle per accedir al llac el 1890.

## Referències

* 1 2 3 Natural Wonders of the World. United States of America: Reader's Digest Association, Inc, 1980, p. 363. ISBN 0-89577-087-3.
* ↑ Jock Phillips. Waterfalls - A land of waterfalls, Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand, Ministry for Culture and Heritage. ISBN 978-0-478-18451-8. Updated 1 March 2009. (anglès)
* ↑ Milford Track - Track description, New Zealand Department of Conservation. (anglès)
* ↑ «The Sutherland Falls.». Poverty Bay Herald, 15-05-1907, p. 2.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* World of Waterfalls: Sutherland Falls (anglès)
# ASD Sassari Torres

El ASD FC Sassari Torres Femminile és un club de futbol femení italià amb seu a Sàsser. És l'equip més llorejat de la modalitat a Itàlia, amb set Lligues i 8 Copes La seva especialment des del 2009 al 2014, amb nou títols i dues arribades als quarts de final de la Lliga de Campions.
Va ser un club femení independent amb diferents noms: Delco Sassari (1980), SS Woman Sassari (1988), SS Torres FoS (1992), Torres Terra Sarda (2000), Eurospin Torres (2005), ASD Torres Calcio (2007) fins al 2014, quan es va convertir en la secció femenina del SEF Torres 1903. Però l'any següent el SEF es va haver de retirar de les competicions per problemes financers. L'any següent l'equip femení va renàixer amb el seu nom actual.

## Palmarès

* 7 Lligues d'Itàlia
** 93/94, 99/00, 00/01, 09/10, 10/11, 11/12, 12/13
* 8 Copes d'Itàlia
** 90/91, 94/95, 99/00, 00/01, 03/04, 04/05, 07/08, 10/11
* 7 Supercopes d'Itàlia
** 99/00, 03/04, 08/09, 09/10, 10/11, 11/12, 12/13
* 2 Italy Women's Cups
** 2004, 2008
Trajectòria a la Lliga de Campions de la UEFA :
| Edició | | 1ª Fase previa ¹ | 2ª Fase previa ¹ | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 01/02 | | | Helsinki |
| Edició | Fase previa ¹ | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 09/10 | Slovan Duslo Sala | Valur Reykjavík | SV Neulengbach | Olympique Lió |
| 10/11 | | FC Zürich | FCF Juvisy |
| 11/12 | | ASA Tel Aviv | Brøndby IF |
| 12/13 | | Apollon Limassol | Olimpia Cluj | Arsenal FC |
| 13/14 | | ASV Spratzern | FK Rossiyanka | Turbine Potsdam |
| 14/15 | | ZNK Pomurje | 1.FFC Frankfurt |
* ¹ Fase de grups. Equip classificat pillor possicionat en cas d'eliminació o equip eliminat millor possicionat en cas de classificació.
Trajectòria a la Lliga italiana :
| | 80/81 | 81/82 | 82/83 | 83/84 | 84/85 | 85/86 | 86/87 | 87/88 | 88/89 | 89/90 | 90/91 | 91/92 | 92/93 | 93/94 | 94/95 | 95/96 | 96/97 | 97/98 | 98/99 | 99/00 |
| Serie A | | | | | | | | | | | 5 | 4 | 5 | 1 | 2 | 4 | 2 | 8 | 2 | 1 |
| Serie B | | | | | | | | | | 1 | | | | | | | | | | |
| Serie C | | | | | | | | | 1 | | | | | | | | | | | |
| | 00/01 | 01/02 | 02/03 | 03/04 | 04/05 | 05/06 | 06/07 | 07/08 | 08/09 | 09/10 | 10/11 | 11/12 | 12/13 | 13/14 | 14/15 | 15/16 |
| Serie A | 1 | 4 | 3 | 2 | 2 | 4 | 4 | 2 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 6 |
| Serie B |

## Referències

* ↑ RSSSF
* ↑ RSSSF
* ↑ Corriere dello Sport
* ↑ Olimpiazzurra
# ASCII Media Works

ASCII Media Works (アスキー・メディアワークス, Asukī Media Wākusu), abans anomenada ASCII Media Works, Inc. (株式会社アスキー・メディアワークス, Kabushiki gaisha Asukī Media Wākusu), és una editorial japonesa i una companyia que forma part de Kadokawa Corporation amb seu principal a Nishi-Shinjuku, Shinjuku (Tòquio), Japó. Originalment es va formar l'1 d'abril de 2008 com a resultat d'una fusió entre ASCII Corporation i MediaWorks en la qual MediaWorks absorbí legalment ASCII Corporation.
Les seues publicacions (llibres i revistes) tracten coses com el modelisme de plàstic, les tecnologies de la informació i la comunicació (com la revista Monthly ASCII), videojocs, manga i hobbies. Publica llibres baix el segell editorial Dengeki. Les revistes sobre manga, videojocs i hobbies són: Dengeki PlayStation (videojocs), Monthly Comic Dengeki Daioh(manga) i Dengeki Hobby (modelisme). També publica manga i guies de mecha de Gundam.

## Història

L'1 d'abril de 2008 va aparèixer ASCII Media Works fruit de la fusió entre ASCII Corporation i MediaWorks. Es va considerar el 2007 unir Enterbrain (una companyia que també forma part de Kadokawa Corporation) amb ASCII Media Works i finalment es rebutjà la idea.
Una revista d'aquesta empresa, Dengeki G's Magazine va col·laborar amb la productora d'anime Aniplex el 22012 per a crear un anime.
ASCII Media Works es convertí en una divisió interna de Kadokawa Corporation l'1 d'octubre de 2013.
Des del 2015 fins al 2018 publicà una revista dirigida a dones anomenada Comic IT.

## Referències

* 1 2 Niimura, Hiroshi «角川グループホールディングス、子会社のメディアワークスとアスキーを合併». CNET Japan, 29-02-2008 [Consulta: 25 octubre 2009].
* ↑ Kawamura, Hironari «角川HD: ｢アスキー・メディアワークス｣4月1日発足へ 合併を正式承認» (en japanès). Mainichi Shimbun, 28-02-2008 [Consulta: 6 octubre 2013].
* ↑ Gill, Bill. Pojo's Unofficial Total Gundam Wing. Triumph Books, 2000, p. 122. ISBN 1-57243-417-1.
* 1 2 «Kadokawa Group to Merge ASCII, MediaWorks Subsidiaries». Anime News Network, 2007 [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ «Aniplex, Dengeki G's Magazine Join Forces on New Anime». Anime News Network, 2012 [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ «Kadokawa to Merge 9 Subsidiaries Into 1 Company». Anime News Network, 28-03-2013 [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Kadokawa's COMIC it Magazine Ceases Publication». Anime News Network, 2018 [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ «Nouveau magazine pour ASCII Media Works». Manga-news, 13-11-2014 [Consulta: 8 maig 2018].
# Albericus darlingtoni

Albericus darlingtoni és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Albericus darlingtoni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 1 de febrer del 2008.
# Albericus brunhildae

Albericus brunhildae és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S., Menzies, J. & Kraus, F. 2006. Albericus brunhildae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Abu-Rakwa

Al-Walid ibn Hixam (àrab: الوليد بن هشام, al-Walīd b. Hixām), conegut pel sobrenom d'Abu-Rakwa (àrab: أبو ركوة, Abū Rakwa; ‘el de la Carabassa’), fou un pretendent al califat que es reclamava com a príncep omeia i es va revoltar contra el califa fatimita al-Hàkim. En realitat sembla que només era un àrab cordovès que havia donat classes a Kairuan (Tunísia) i a Fustat (Egipte) i que va entrar al servei del clan Banu Qurra, dels Banu Hilal, que tenien les seves pastures a la Cirenaica, al sud-est de la ciutat de Barka, la moderna al-Mardj; va ensenyar a llegir i escriure als infants dels clan.
Quan el 1004 va esclatar un conflicte entre els Banu Qurra i els fatimites, Abu-Rakwa, que llavors estava a la vintena d'anys, va agafar la direcció de la revolta i es va fer passar per un descendent del califa omeia cordovès Abd-ar-Rahman III i a finals de març de 1005 va adoptar el títol califal d'amir al-muminín i el nom de regne d'an-Nàssir li-din-Al·lah («el vencedor per la religió de Déu») que havia portat el seu suposat ancestre Abd-ar-Rahman III; es va declarar defensor del sunnisme contra els xiïtes; als Banu Qurra, dirigits per Mahdí ibn Muqàrrab van rebre el suport dels amazics zenetes, mazates i luwates; la ciutat de Barca fou assetjada durant cinc mesos i un exèrcit fatimita de socors, dirigit pel general turc Yinal at-Tawil, va ser derrotat pels rebels; la guarnició fatimita assetjada va haver d'abandonar finalment la ciutat de Barca (setembre del 1005).
El 1006 les bandes rebels es van dirigir a Egipte i l'avantguarda va derrotar un contingent fatimita prop de l'Alamein i va avançar cap a Alexandria, però com que estava sòlidament fortificada, Abu-Rakwa va llençar les seves forces cap al sud; els fatimites controlaven el pont de Guiza i els rebels van haver d'avançar pel desert per arribar a l'oasi del Faium; llavors els fatimites, dirigits pel general al-Fadl ibn Sàlih els va atacar i els va derrotar Ras al-Birka (30 d'agost del 1006). Abu-Rakwa va fugir a Núbia, on es va refugiar a un monestir cristià, però el rei nubi el va lliurar a al-Hàkim a canvi d'un rescat considerable; fou portat al Caire, on fou executat el març de 1007.
La seva carrera va anar acompanyada de l'aparició d'un cometa (que també es va veure a Europa) de maig a agost del 1006, i va desaparèixer després; la superstició popular va lligar l'aparició i desaparició del cometa a la d'Abu-Rakwa.

## Referències

* ↑ Halm, H. "al-Walīd b. His̲h̲ām". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 22 de maig de 2016
# Abu-Sad at-Tustarí

Abu-Sad ibn Sahl at-Tustarí, més conegut senzillament com a Abu-Sad at-Tustarí (mort el 1047) fou un home de negocis i polític fatimita a Egipte, de religió jueva. Va emigrar des d'Ahwaz amb dos germans (Abu-Nasr i Abu-Mansur) i va fundar un negoci molt pròsper al Caire, de teixits i joieria i en part també com a banquers.
En el tractat o armistici entre fatimites i romans d'Orient va tenir una participació essencial i és anomenat com a «virrei» (mudabbir ad-dawla) i es considerava que era de fet el visir mentre del que tenia aquest càrrec, Fallahi, es diu «que té el nom però no el poder del seu càrrec». Fallahi va aixecar contra ell als regiments turcs que el van matar l'octubre/novembre del 1047 i després al seu germà Abu-Nasr.
El seu fill Hàssan ibn Abi-Sad es va fer musulmà i va esdevenir visir per poc temps el 1064.

## Bibliografia

* X. D. Goitein, Letters of Medieval Jewish Traders, Princeton, 1974
* W. J. Fischel, Jews in the Economic and Political Life of Medieval Islam, New York, 1969.
* Marina Rustow. "Tustarī Family." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Editor executiu Norman A. Stillman. Brill Online, 2016. Referència. 22 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopedia-of-jews-in-the-islamic-world/tustari-family-SIM_0018910>
# Adolf Reubke

Adolf Reubke (Halberstadt, 6 de desembre de 1805 - Hausneindorf, 3 de març de 1875) fou un constructor d'orgues alemany.

## Biografia

El seu pare va ser empleat a Halberstadt per la Cambra de Guerra i Dominis i va ser traslladat a Hausneindorf el 1809 com a empleat de dominis. Allà Adolf va rebre les seves primeres lliçons de piano. Al principi va desenvolupar una afició especial per l'orgue, però sense rebre cap formació específica.
Reubke va assistir al "Domgymnasium" a Halberstadt des dels onze anys, però va haver d'acabar els seus estudis el 1819 després de la mort sobtada del seu pare. Un aprenentatge posterior com a torner d'art també va quedar inacabat després de baralles amb el professor.
Construí, entre d'altres, l'orgue de la catedral (53 jocs) i el de l'església de "Jakobikirche" de Magdeburg (1853–58), així com el de la "Marienkirche" de Kyritz (Brandeburg). Dels seus tres fills, el segon Emile (n. 1836 i m. 1885), es dedicà també a la construcció instrumental, associant-se al seu pare el 1860 sota la mateixa raó social Reubke und Sohn i continuant després com a únic propietari, i que va continuar dirigint el negoci fins a la seva mort el 1885, quan Ernst Röver se'n va fer càrrec i la continuà fins al 1921.
Reubke aportà millores importants al mecanisme de l'orgue (entre d'altres el sistema neumàtic tubular)
Adolf Reubke va sobreviure a un altre fill, el compositor Julius (1834-1858). El seu tercer fill, Otto (1842–1913), fou també un compositor, pianista i organista en la Universitat de Halle.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 1462. (ISBN-84-239-4550-2)
# Alba Lactància Materna

Alba Lactància Materna és una associació que ofereix informació i suport a la lactància materna per mitjà de reunions de grup, fulletons informatius i atenció telefònica. L'associació es va formar el 1992 per un grup de mares del districte de Sant Martí de Barcelona, i ha editat un llibre sobre el tema. És membre de FEDECATA (Federació Catalana de Grups de Suport a la Lactància Materna), FEDALMA (Federació Espanyola d'Associacions i Grups pro Lactància Materna), IBFAN (Red Internacional pro Alimentació) Infantil), WABA (Aliança Mundial pro Lactància Materna amb col·laboració amb UNICEF) i altres.

## Llibres editats

* Alba Lactància Materna. Lactancia materna: recursos para asesoras y grupos de apoyo, 7 de enero de 2008 (en castellà). Federació Catalana Grups de Suport a la Lactància Materna, 2008.

## Referències

* ↑ «Claves para amamantar con éxito» (en castellà). Alba Lactància Materna.
* 1 2 «Què és ALBA?». Alba. [Consulta: 16 juliol 2011].
* ↑ Alba Lactància Materna. Lactancia materna: recursos para asesoras y grupos de apoyo, 7 de enero de 2008 (en castellà). Federació Catalana Grups de Suport a la Lactància Materna, 2008.

## Enllaços externs

* Web d'Alba Lactància Materna