OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dayton (Washington)

Dayton és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2006 tenia 2.676 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dayton tenia 2.655 habitants, 1.081 habitatges, i 695 famílies. La densitat de població era de 697,3 habitants per km².
Dels 1.081 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.409 $ i la renda mediana per família de 40.714 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.395 $ mentre que les dones 21.339 $. La renda per capita de la població era de 15.925 $. Aproximadament el 10,3% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Unió Esportiva Sant Quirze de Besora

La Unió Esportiva Sant Quirze de Besora és el club de futbol català de la vila de Sant Quirze de Besora.

## Enllaços externs

* UE Sant Quirze a la federació catalana
# Múscul espleni

El múscul espleni (musculus splenius) és un conjunt de dos músculs present en la zona del coll i la part alta de l'esquena:
* Múscul espleni del cap.
* Múscul espleni cervical.
S'originen en la meitat inferior del lligament del clatell i en els processos espinosos de les últimes vèrtebres cervicals i les tres o quatre primeres vèrtebres dorsals, així com en el terç caudal del lligament cervical dorsal (septum nuchae). Des d'aquí les seves fibres es dirigeixen en direcció al crani i lateralment.
* Les que procedeixen de la part cranial formen un cos muscular aplanat, que s'insereix en els dos terços laterals de la línia occipital cranial i en la cara lateral de l'apòfisi mastoide; formen el múscul espleni del cap (esplenius capitis).
* Les que procedeixen de la part caudal, envolten la vora lateral del múscul espleni del cap i acaben inserint-se en el tubercle dorsal del procés costotransvers de la tercera cervical (C3) i, de vegades, de la segona (C2); reb el nom de múscul espleni cervical (esplenius cervicis).
Estan situats sota els músculs trapezi i esternoclidomastoidal. Són músculs amples i prims, que ocupen tota l'alçada del clatell i la part superior del dors. Tenen una funció unilateral i una altra bilateral: la primera és la d'inclinar i rotar el cap cap al mateix costat; la segona és d'extensió o hiperextensió del crani i el coll.
Estan innervats per les branques posteriors dels nervis cervicals i, en particular, pel nervi occipital major.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 1r març 2014].
* ↑ espleni a Optimot
* 1 2 TERMCAT, Centre de Terminologia. Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X
# Exigit Contumacium

Exigit Contumacium fou una butlla papal emesa per Juli II el 18 de febrer de 1513.
En ella el Papa excomunicava als reis de Navarra, Joan III d'Albret i Caterina de Foix, com a implicats en el cisma de l'Església per fer costat al rei de França Lluís XII en la guerra contra els Estats Pontificis. Els va desposseir del títol i dignitat reals i va confiscar les seves possessions, perquè passessin a ser legítima propietat dels qui "en la més justa i més santa" les haguessin adquirit. Legitimant, per tant la Conquista de Navarra realitzada l'any anterior per Ferran el Catòlic, alliberant als súbdits dels monarques navarresos del jurament de fidelitat prestada a ells.
En aquesta butlla es justifica per:
| « | els fills de perdició, Joan i Caterina, reis de Navarra en un altre temps, cedint també ells a les suggestions de l'esperit maligne, menyspreant el nostre mandat i les censures en ell contingudes (...) com a nous ministres de Satanàs, van tenir la gosadia d'unir-se al rei Lluís per ajudar els cismàtics i de prendre les armes contra els exèrcits dels reis Ferran II i Enric (d'Anglaterra), aliats nostres i de la Santa Església | » |
| — Recollida per Pedro Esarte a "Navarra, 1512-1530" |||
Aquesta butlla seguia a l'emesa pel mateix Papa a la fi de juliol de 1512, Pastor Ille Caelestis, en la qual s'excomunicava als aliats del rei francès, i que va ser utilitzada com una de les excuses per envair el Regne de Navarra que s'havia iniciat amb antelació.

## Bibliografia

* Esarte, Pedro. Navarra, 1512-1530. Pamplona: Pamiela, 2001. ISBN 84-7681-340-6.

## Referències

* ↑ «Bula pontificia de Julio II, Exigit contumacium, excomulgando a Juan» (en anglès). studylib.es.
# Cassen

Cast Sendra i Barrufet (Tarragona, 28 d'octubre de 1928 - Barcelona, 4 d'agost de 1991), conegut amb el nom artístic de Cassen, va ser un actor i humorista català de teatre, cinema i televisió.
És enterrat al Cementiri del Poblenou (Dep. III, illa 2a, tomba 28).

## Trajectòria professional
### Teatre

* 1956. Escàndol matrimonial. Amb Bella Dorita. Teatre Talia de Barcelona.
* 1962. Año nuevo, viuda nueva, revista. Estrenada al teatre Apol·lo de Barcelona.
* 1964. ¡Es broma!. Estrenada al teatre Victòria de Barcelona.
* 1970. Viva el amor (espectacle de revista). Estrenat al teatre Victòria de Barcelona.

### Cinema

* 1961. Plácido. Director: Luis García Berlanga.
* 1962. Bahía de Palma. Director: Juan Bosch.
* 1962. Atraco a las tres.
* 1963. El mujeriego.
* 1964. Piso de soltero.
* 1966. 07 con el dos delante (Agente: Jaime Bonet). Director: Ignacio F. Iquino
* 1967. La tía de Carlos en minifalda.
* 1967. El terrible de Chicago. Director: Joan Bosch
* 1968. El hueso. Director: Antonio Giménez Rico.
* 1969. El cronicón.
* 1971. En la red de mi canción.
* 1972. La liga no es cosa de hombres. Director: Ignacio F. Iquino.
* 1972. Busco tonta para fin de semana. Director: Ignacio F. Iquino.
* 1972. Ligue story.
* 1973. Celos, amor y mercado común.
* 1974. La furia española.
* 1984. La de Troya en el Palmar.
* 1988. Amanece, que no es poco.
* 1988. Pasodoble.
* 1991. Amo tu cama rica.

### Televisió

* 1988. De professió: A.P.I., sèrie escrita i dirigida per Esteve Duran. Producció de Televisió de Catalunya.
* 1989. Tot un senyor (personatge convidat), sèrie escrita i dirigida per Esteve Duran. Producció de Televisió de Catalunya. Va aparèixer juntament amb Marta Padovan interpretant els senyors Millet de De professió: A.P.I.

### Discografia

* 1959. Interferencias radiofónicas. Chistes telefónicos. En este mundo traidor. Historieta cuartelera. Regal, 1959. (Disc de vinil de 45 r.p.m.)
* 1966. Jaime Bonet en el banquillo
* 1967. Maria la molinera. Lección de inglés. Los programas TV. Sono Play. 1967. (Disc de vinil de 45 r.p.m)
* 1969. Maria la molinera. A un panal de rica miel. Escuela de analfabetos. Carnet de seducir. Orlador, 1969. (Disc de vinil de 45 r.p.m.)
* 1969. ¡Es broma!. Barcelona, Círculo de Lectores, DL 1969. (Disc de vinil de 45 r.p.m.)
* 1973. Qué risa tía Felisa. (Disc de vinil de 33 r.p.m.)
* Papitu Bragulat. Escuela de analfabetos. Como rellenan su quiniela. Sono Play. (Disc de vinil de 45 r.p.m.)

### Premis

* 1973. Moustache de Honor de La Garriga

## Referències

* 1 2 3 «Cassen». enciclopèdia.cat. [Consulta: 30 desembre 2018].
# Francesc Xavier Segura i Riu

Francesc Xavier Segura i Riu (Ivars d'Urgell, 28 de març de 1963) és sobreestant i enginyer tècnic industrial per la Universitat Politècnica de Catalunya. En les eleccions primàries de Solidaritat Catalana per la Independència, celebrades el 4 de setembre de 2010, va ésser escollit cap de llista per la circumscripció electoral de Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya 2010.

## Referències

* ↑ Xavier Segura encapçalarà la llista de Solidaritat Catalana per la Independència per Lleida, VilaWeb Mollerussa.
* ↑ Francesc Xavier Segura i Riu Arxivat 2010-09-25 a Wayback Machine., Voota.
# Emilia Falcón y Marín

Emilia Falcón y Marín (Madrid, ?–desembre de 1867) va ser una pintora espanyola.
Nascuda a Madrid, filla d'un general. Va ser deixebla d'Eusebio Rey i d'Emilio Soubrier. Va participar en l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1866, on van presentar un retrat del seu pare, pel que val ser guardonada amb una menció honorífica. Va morir el desembre de 1867.

## Referències

* 1 2 Catálogo de la Exposición Nacional de Bellas Artes de 1866 (en castellà). Madrid: Imprenta del Colegio de Sordo-mudos y de Ciegos, 1867, p. 26.
* 1 2 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta de Ramón Moreno, 1868, p. 228.
* ↑ AADD. Dona i artista. La col·lecció del Museu de Terrassa. Ajuntament de Terrassa, 2019, p. 102.
# Frontera entre Mauritània i el Sàhara Occidental

La Frontera entre Mauritània i el Sàhara Occidental separa la Mauritània i el territori reivindicat pel Sàhara Occidental. Té una extensió de 1.561 km.

## Història

El seu recorregut data de començaments del segle xix entre la colònia de Mauritània i el Sàhara Espanyol. El 27 de juny de 1900 França i Espanya va signar el Tractat de París, que defineix la frontera entre Riu d'Or (espanyol) i Mauritània (francès). El 4 d'octubre de 1904, la convenció de Paris fixava les fronteres de Saguia el Hamra i de Cap Juby.
Després de la sortida dels espanyols en 1975-1976 com a resultat de l'acord tripartit de Madrid, el Marroc i Mauritània es repartiren el Sàhara Occidental, però el moviment independentista sahrauí, el Polisario, armat principalment per Algèria i Líbia, s'oposa a l'annexió. El juliol de 1979, després d'un cop d'estat, el Comitè Militar de Salvació Nacional (CMSN) de Mauritània signa un tractat de pau amb el Front Polisario, a través del qual es renuncia a qualsevol reclamació de la tercera part de Sàhara occidental concedit en els acords de Madrid, i reconèixer el Polisario com a únic representant dels sahrauís. El Marroc s'annexà la part sud del territori.
En la dècada de 1980, el Marroc va construir en diverses etapes el mur marroquí al desert per tal d'impedir els atacs del Polisario. Després de l'alto el foc el 1991, el mur marroquí és la línia que separa el territori controlat pel Marroc, i la controlada pel Polisario.
A la pràctica, la frontera actual es troba controlada pel Marroc al sud (Guerguerat, Bir Guenduz, Tichla) i pel Front Polisario a l'est.
És possible creuar aquesta zona per algunes àrees buidades, seguint pistes obligatòries. La ruta més segura és la que uneix Nouadhibou a Mauritània amb Guerguerat, sota control marroquí. Aquest és l'únic camí obert de moment per les autoritats marroquines.

## Referències

* ↑ Jensen, page 24
* ↑ No-man's-land, Morocco-Mauritania border per Jon Evans, 1998

## Enllaços externs

* Ramdani, Redouane «Enquête. Aux frontières du réel». Telquel, 248, novembre 2008. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2013 [Consulta: 22 setembre 2011].
# Vega de Pas

Vega de Pas és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Limita al nord amb Selaya, Villacarriedo i Santiurde de Toranzo, a l'oest amb Luena i San Pedro del Romeral, al sud amb Espinosa de los Monteros de la Província de Burgos i a l'est amb San Roque de Riomiera.

## Localitats

* Candolías, 123 hab., d'ells 106 al nuclu de Candolías i 17 disseminats.
* La Gurueba, 82 hab. disseminats.
* Guzparras, 22 hab. disseminats.
* Pandillo, 173 hab. disseminats.
* Vega de Pas (Capital), 311 hab., d'ells 284 al nucli de Vega de Pas i 27 disseminats.
* Viaña, 65 hab. disseminats.
* Yera, 133 hab. disseminats.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 | 2022 |
| 2.066 | 2.015 | 2.059 | 2.032 | 2.072 | 1.897 | 1.858 | 1.493 | 1.343 | 1.293 | 1.004 | 916 | 730 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 23 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 381 | 54,27% | 6 |
| PP | 119 | 16,95% | 1 |
| PSOE | 107 | 15,24% | 1 |
| Ucn | 81 | 11,54% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 378 | 53,54% | 4 |
| PP | 117 | 16,57% | 1 |
| PSOE | 104 | 14,73% | 1 |
| AIDP | 102 | 14,45% | 1 |

## Personatges il·lustres

* José Manteca Oria, diputat per Xelva a les eleccions de 1886 a 1901.

## Referències

* ↑ «Ayuntamiento Vega de Pas – Ayuntamiento Vega de Pas Cantabria CP 39685 Tlf: 942 59 50 53» (en castellà). [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Población por sexo, municipios, nacionalidad (español/extranjero) y edad (grandes grupos)(33747)» (en castellà). [Consulta: 10 abril 2023].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Vega de Pas
# Nahor (fill de Tèrah)

* Aquest article tracta sobre el fill de Tèrah. Vegeu-ne altres significats a «Nahor».
Nahor o Nacor (en hebreu נָחֹור בן-תָּרַח Nahor ben Térah i en àrab Nakhour ibn Tarikh) és un personatge del Gènesi que és fill de Tèrah (i per tant net d'un anterior Nahor). Era germà d'Abraham i Haran, i casat amb la seva neboda Mildà filla d'Haran. Amb ella va tenir:
* Us, el seu primogènit
* Buz
* Quemuel
* Quèssed
* Hazó
* Pildaix
* Idlaf
* Betuel, pare de Rebeca, l'esposa del patriarca Isaac i mare d'Esaú i Jacob.
Amb la seva concubina anomenada Reüma, va infantar:
* Tèbah
* Gàham
* Tàhaix
* Maacà

## Referències

* ↑ Gènesi. 11:27, 29
* ↑ Gènesi. 22:21-22
* ↑ Gènesi. 22:24
# Francisco de Melo Castro

Francisco de Melo e Castro (Colares, Sintra, vers 1600 — Goa, 1664) va ser un administrador colonial portuguès. Per dues vegades va ser membre del Consell de Govern de l'Índia (1651-1652 i 1656-1661) i fou també governador de Ceilan (1653-1655).
Va ser el pare de António de Melo e Castro, també administrador colonial portuguès (membre del consell per dues vegades, virrei i governador de Moçambic).

## Referències

* ↑ Borges, Charles J. The Economics of the Goa Jesuits, 1542-1759: An Explanation of Their Rise and Fall (en anglès). Concept Publishing Company, 1994, p. 43. ISBN 978-81-7022-505-8.
* ↑ «India» (en anglès). World Statesmen. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Bala, Poonam. Learning from Empire: Medicine, Knowledge and Transfers under Portuguese Rule (en anglès). Cambridge Scholars Publishing, 2019-01-15, p. 82,88. ISBN 978-1-5275-2556-6.
# Cossiers de Son Sardina

Els cossiers de Son Sardina són un grup de cossiers de la barriada de Son Sardina que ballen per les festes patronals de la localitat, el dia de la Mare de Déu de Setembre (8 de setembre). A diferència dels cossiers de la resta de viles, els cossiers de Son Sardina no suposen la recuperació d'una antiga tradició estroncada, ans d'una creació de bell nou. Els cossiers de Son Sardina també destaquen per la particularitat que tots els dansaires són dones.
La iniciativa sortí de Francesc Vallcaneras, que engrescà un grup de joves sardineres de l'Escola de Ball de Bot i, inspirat en els vestits, els balls i les tonades d'altres pobles, forjaren una tradició pròpia de cossiers, que ballà per primera vegada el dia del Corpus de l'any 1981; anys més tard començaren a ballar també pel dia de la patrona, i d'ençà del 2004-2005 sols ballen per les festes patronals. Duen a terme un ball dins l'església, un ball a la plaça de l'església amb el dimoni i acaben acompanyant les canyes fins al lloc on es duen a terme les tradicionals carreres de joies. El 2001 incorporaren la figura del dimoni.
Els cossiers de Son Sardina tenen quatre balls. El ball de l'Oferta és inspirat en la tonada de la Balanguera dels cossiers de Manacor i és el primer ball que ballaren, pel Corpus de 1981. El ball de Defora l'estrenaren el 2001, i el 2019 estrenaren dos balls més, el ball del Cós i el ball del Vuit.

## Referències

* ↑ «Els cossiers de Son Sardina». Informatiu IB3, 27-04-2016.
* ↑ «Sin miedo a bailar». Última Hora, 08-01-2021 [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ «Les cossieres de Son Sardina, tradició i reivindicació». Ara Balears, 21-08-2019 [Consulta: 3 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Els quatre balls
# Enric I de Savoia-Nemours

Enric I de Savoia-Nemours (en francès Henri Ier de Savoie-Nemours) va néixer a París el 2 de novembre de 1572 i va morir a la mateixa capital francesa el 10 de juliol de 1632. Era un noble francès de la Casa de Savoia, fill del duc de Nemours i comte de Ginebra Jaume de Savoia-Nemours (1531-1585) i de la duquessa d'Aumale Anna d'Este (1531-1607)
Conegut com el «Marquès de Saint-Sorlin», va rebre el 1588 del seu cosí, el duc Carles Manuel I de Savoia el comandament d'un exèrcit amb el qual conquerí el Marquesat de Saluzzo. A continuació, es va unir a la Santa Lliga de París que el nomenà governador del Delfinat el 1591. Va donar suport a Enric IV el 1594 i va heretar a la mort del seu germà gran Carles Manuel els ducats de Ginebra i de Nemours. El 1597 va establir la seu dels ducats a Amiens. Després de barallar-se amb el duc de Savoia es va retirar a Borgonya i es va unir als espanyols en la guerra contra Savoia. Després de la pau proclamada el 14 de novembre de 1616 es va retirar a la cort francesa.

## Matrimoni i fills

El 18 d'abril de 1618 es va casar amb Anna de Lorena (1600 - 1638), que va rebre llavors el ducat d'Aumale que havia estat confiscat per la corona el 1595 (reunint els drets d'herència del ducat d'Enric per part de la seva mare a causa del seu enllaç amb la casa de Guisa, i d'Anna de Lorena, del seu pare, duc al que s'havia confiscat el ducat), filla del duc Carles I de Lorena (1555-1631) i de María de Lorena (1555-1605). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Lluís (1615-1641).
* Francesc Pau (1619-1627).
* Carles Amadeu (1624-1652), casat amb Elisabet de Borbó-Vendôme (1614-1664).
* Enric II (1625-1659), casat amb Maria d'Orleans-Longueville (1625-1707).

## Enllaços externs

* http://www.geneall.net
* http://genealogics.org
# Emilia Cantón Salazar y Zaporta

Emilia Cantón Salazar y Zaporta (Madrid, 20 de juny de 1848-1908) va ser una professora de música espanyola.
Matriculada el setembre de 1869 com a alumna del Reial Conservatori Superior de Música de Madrid, on va ser deixebla de Juan Gil. Participà en els concursos públics de solfeig realitzats el juny de 1870 i va obtenir el primer primer d'aquest ensenyament. Quan va acabar la carrera de música, va exercir com professora a diversos centres educatius i entitats; va assolir molt d'èxit com gràcies a les seves condicions artístiques i un mètode d'ensenyament propi. Cantón va morir a Madrid el 1908.

## Referències

* ↑ Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 2. Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1880, p. 564.
* ↑ «Estadística de la Escuela Nacional de Música». Boletín-Revista de la Universidad de Madrid, vol. 2, 1870, pàg. 1571.
* ↑ Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 116.
# Copa i paquet de tabac

Copa i paquet de tabac és una pintura a l'oli sobre tela amb motllura policromada realitzada per Pablo Picasso el 1924 i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona. Es mostra a la Sala 11 de la col·lecció permanent del museu i prové de la col·lecció personal de Jaume Sabartés.

## Descripció

En el decurs de 1924 i l'any següent, Picasso torna a experimentar amb força el gènere de la natura morta, que havia iniciat a principis de segle, i que serà tan important al llarg de tota la seva vida artística. Al Museu Picasso també es pot contemplar la primera pintura de natura morta feta per Picasso, un oli de 1901.
Les natures mortes picassianes dels anys vint manifesten un marcat viratge vers l'abstracció, alhora que entronquen amb els postulats surrealistes creats recentment, que proclamaven la necessitat d'una renovació de les manifestacions estètiques.
La composició de Copa i paquet de tabac és molt sintètica i molt breu. La va fer amb línies ondulades, més fines en uns indrets i més gruixudes en altres. La simplificació amb què tracta els elements situa l'oli a un pas de l'abstracció.
L'obra respon a allò que Alfred H. Barr anomenà cubisme curvilini: el geometrisme de plans verticals i horitzontals desapareix a favor de les línies corbes i fluides i de la voluntat de simplificar les formes tendint a un alt grau d'abstracció, però sense perdre mai la referència de la realitat.
És destacable la lluminositat que atorga als objectes i al seu espai immediat, resolta amb una harmoniosa combinació de tons ocres i blaus, que destaquen del fons fosc.
La pintura sobrepassa el límit de la tela i envaeix el seu contorn: la subtilesa de l'autor també es deixa sentir en el marc, que pinta amb tonalitats suaus.

## Referències

* ↑ «Fitxa de l'obra al web del museu». Museu Picasso, 2007. [Consulta: 12 juliol 2011].
* ↑ MPB 4.273

## Bibliografia

* Rafart i Planas, Claustre. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1998. DL B.2.887-1998. ISBN 84-7609-869-3.
# Enric I de Reuss-Schleiz (1639 - 1692)

Enric I de Reuss-Schleiz (en alemany Heinrich I Reuß zu Schleiz) va néixer a Schleiz (Alemanya) el 26 de març de 1639, i va morir a Köstritz el 18 de març de 1692. Era un noble alemany, fill del comte Enric III 1603-1640 i de Juliana Elisabet de Salm-Neufviller (1602-1653).

## Matrimoni i fills

El 9 de febrer de 1662 es va casar a Viena amb Esther de Hardegg (1634-1676), filla de Juli III de Hardegg Glatz Marchlande (1594-1684) i de Joana Susanna de Hardegg (1600-1639). Fruit d'aquest matrimoni nasqueren:
* Maria Caterina, nascuda i morta el 1663.
* Magdalena Juliana (1664-1665).
* Eva Maria (1666-1667).
* Emília Agnès (1667-1729), casada amb Frederic de Saxònoa-Weissenfels (1673-1715).
* Enric XI (1669-1726), casat primer amb Joana Dorotea de Tattenbach-Geilsdorf (1675-1714) i després amb Augusta Dorotea de Hohenlohe (1678-1740).
* Enric XII, nascut i mort el 1670.
* Sofia Magdalena, nascuda i morta el 1671.
* Susanna Maria (1673-1675).
El 22 d'octubre de 1677 es casà per segona vegada, a Regensburg, amb Maximiliana de Hardegg (1644-1678), filla de Felip de Hardegg i d'Eva Maria de Sinzendorf, amb qui va tenir un fill, Enric XIX nascut i mort el 1678.
I el 16 de maig de 1680 es casà finalment a Asch (Bohèmia), amb Anna Elisabeth von Sinzendorf (1659-1683), filla de Rodolf I de Sinzendorf (1636-1677) i d'Eva Susanna Sinzendorf Pottendorf (1636-1709). Aquest tercer matrimoni va tenir tres fills més:
* Enric XXIV (1681-1748), casat amb Emma Elionor de Promnitz-Dittersbach (1688-1776).
* Eva Elisabet (1682-1683).
* Eva, nascuda morta el 1683

## Enllaços externs

* http://familypedia.wikia.com
* http://awt.ancestrylibrary.com