OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernat I de Queralt

Bernat Guillem de Queralt o Bernat I de Queralt per als genealogistes (?-1098/1111), va ser un noble català, senyor de Queralt, Gurb, Sallent i Oló.
Pertanyent al llinatge dels Queralt o Gurb, era fill de Guillem I de Queralt i Ermessenda.
Es va casar amb Teresa, i d'aquest matrimoni en sorgiren dos fills: Guillem, casat amb Aldonça, de Narbona, i Berenguer I de Queralt, hereu de les senyories.
Germà de Guisla de Queralt (senyora de Manlleu com a esposa d'Amat Elderic d'Orís), Pere, Miró i Berenguer (senyor de Santa Coloma). En morir Guisla el 1098, va rebre en herència el castell de Manlleu, que es disputava amb el monestir de Ripoll.

## Fets destacats

El 19 de maig de 1084 va firmar un conveni amb Ramon Folch, viscomte de Cardona, per venjar la mort de Ramon Berenguer II, presumiblement produïda pel seu germà Berenguer Ramon II "el Fratricida". Just un any més tard, va participar en una reunió de nobles catalans per designar el tutor del fill del comte assassinat (el futur Ramon Berenguer III), i prosseguir els intents d'atacar militarment Ramon Berenguer II. El comte aconsegueix que la majoria de nobles assistents en aquella reunió en reconeguin la sobirania i acceptin aquell mateix any la tutoria sobre el seu nebot; Bernat Guillem de Queralt no ho farà fins a 1089. En recompensa, Berenguer Ramon II li retorna els dominis perduts. En recompensa, Berenguer Ramon II li retorna els dominis perduts.
Bernat Guillem de Queralt també és conegut per haver estat el tutor de Ramon Berenguer III durant la seva infància i joventut. Gràcies a aquests serveis, va ser recompensat amb el Castell Nou de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa del llinatge dels Queralt». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 6 octubre 2016].
* ↑ «Castell de Manlleu». Ajuntament de Manlleu. [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Segura, Joan. Historia de la villa de Santa Coloma de Queralt (en castellà). Barcelona: Imprenta Vicente Magriñà, 1879, p. 33.
* ↑ Pujades, Jeroni. Crónica universal del principado de Cataluña, v. 8 (en castellà). Barcelona: Impremta de Josep Torner, 1832, p. 64.
* ↑ «Bernat Guillem de Queralt» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 18 març 2022].
# Rewa (ciutat)

Rewa (hindi: रीवा) és una ciutat i municipi de Madhya Pradesh, capital del districte de Rewa i de la divisió de Rewa i antiga capital del principat de Rewa. Està situada a 24° 32′ N, 81° 18′ E﻿ / ﻿24.53°N,81.3°E﻿ / 24.53; 81.3. Segons el cens del 2001 la població era de 183.232 habitants (la població cent anys enrere, el 1901 era de 24.608 habitants). És el lloc d'origen de Tar sen (o Tarsen) el gran músic indi contemporani d'Akbar el Gran.

## Llocs interessants

* Palau del maharaja Vishvanath Singh
* Palau de Kothi o palau Nou (de 1883)
* Muralles de 6 metres d'altura amb accés a l'est per la Jhula Darwaza (Porta Oscil·lant), portada de l'antifa ciutat de Gurgi Masaun, a 20 km a l'est. Gran part de la ciutat nova fou destruïda per una inundació el 1882.
* Jardins de Lakshman Bagh amb temples vaixnavites (a la meitat del segle xix el maharajà era un seguidor actiu d'aquesta secta)

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* Districte, lloc oficial
# Kampelita

La kampelita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de l'enginyer de mines rus Felix Borisovich Kampel, per la seva contribució al desenvolupament de tecnologies d'explotació minera i de processament de minerals complexos de magnetita-apatita-baddeleyita del dipòsit de Kovdor.

## Característiques

La kampelita és un fosfat de fórmula química Ba₆Mg₃Sc₈(PO₄)₁₂(OH)₆·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016, sent publicada per primera vegada el 2017. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat Estatal de Sant Petersburg, a Sant Petersburg (Rússia), amb el número de catàleg: 1/19660.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kovdor Zheleznyi, situada al massís de Kovdor, dins l'óblast de Múrmansk (Rússia), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kampelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 maig 2020].
# La Cabanella (la Coma i la Pedra)

* Aquest article tracta sobre l'indret de la Coma i la Pedra. Vegeu-ne altres significats a «Cabanella».
La Cabanella és una costa que es troba al poble de La Coma al municipi de La Coma i la Pedra (Solsonès) situada a l'est i sota la urbanització d'El Port del Comte.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Ko

* Per a altres significats, vegeu «Ko (kana)».
La regla del ko (en japonès, 劫, tot i que s'acostuma a escriure en katakana, コウ, significa eternitat) és una regla especial del joc del go que prohibeix als jugadors repetir una posició prèvia del tauler. Això es tradueix en el fet que si un jugador captura una pedra en situació de ko, l'altre jugador no pot recapturar immediatament: ha de fer una altra jugada abans de recapturar.
* Situació de ko.
* Negre captura.
* Blanques no poden recapturar en aquest torn, han de jugar en un altre lloc.
* Negre prefereix respondre a la jugada que acaba de fer Blanc.
* Ara blanc pot tornar a capturar.
El ko es manté sobre el tauler, amb blanc i negre jugant alternativament successives amenaces i contraamenaces, fins que un dels dos jugadors decideix protegir-lo.
Existeixen diferents maneres de considerar els kos segons les regles que s'utilitzin. Així, si es dona un triple ko (tres kos sobre el tauler), la partida és cancel·lada si es juga en regles japoneses. Les regles ING i neozelandeses també preveuen regles especials respecte als kos.
Viccionari
# Elena Pirozhkova

Elena Pirozhkova (en rus: Елена Сергеевна Пирожкова, Ielena Serguéievna Pirojkova; 13 d'octubre de 1986), és una lluitadora estatunidenca d'origen rus de lluita lliure. Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012 aconseguint el 14è lloc en la categoria de 63 kg. Vuit vegades va competir en Campionats Mundials, aconseguint quatre medalles, d'or en 2012. Va guanyar la medalla de plata en els Jocs Panamericans de 2011. Va obtenir set medalles en Campionat Panamericà, d'or en 2008, 2009, 2010 i 2016. Set vegades va representar al seu país en la Copa del Món, en 2013 classificant-se en la 2a posició. Primera en el Campionat Mundial Universitari de 2008 i 2010.

## Referències

* ↑ ««Biography and Olympic Results»». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-13. [Consulta: 28 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Perfil en la página iat.uni-leipzig.de (anglès)
* Datos en la página teamusa.org Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine. (anglès)
* Datos en la página washingtonpost.com (anglès)
# Francesc Benages Sánchez

Francesc Benages Sánchez (segle XX) va ser un sindicalista català actiu a Badalona. Militant de la Unió Socialista de Catalunya, el juliol de 1935 va ser elegit vicepresident del comitè executiu de la Secció local de la USC a Badalona. Va militar a la Unió General de Treballadors i, en esclatar la guerra civil, al PSUC. El juliol de 1936 va formar part, en representació de la UGT, del Comitè de Milícies Antifeixistes i de Salut Pública de Badalona. Des del 19 d'octubre de 1936 va representar el PSUC a l'Ajuntament de Badalona, i es va ocupar del departament d'Abastaments. L'any 1939 es va exiliar a França.

## Referències

* ↑ Cuyàs i Tolosa, Josep Maria. Diari de guerra de Josep Maria Cuyàs Tolosa (1936-1939). edició i notes de Joan Villarroya. Museu de Badalona, 2006, p. 200. ISBN 84-88758-30-8.
* ↑ Martínez de Sas, Teresa; Pagès, Pelai. Universitat de Barcelona. Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 308. ISBN 84-8415-2443-X.
# Lacides

Lacides (grec antic: Λακύδης, llatí: Lacydes), fill d'Alexandre, fou un poeta i filòsof grec nadiu de Cirene.
Era molt pobre de jove, però va treballar de valent. Reconegut per les seves maneres seductores, el seu caràcter afable i el seu enginy, va arribar a Atenes i es va afiliar a l'Acadèmia Mitjana. Fou deixeble d'Arcesilau al que va succeir com a escolarca de l'Acadèmia, presidència que va exercir durant vint-i-sis anys. Va donar les seves lliçons en un jardí anomenat Λακύδειον (Lacideion) que li havia concedit el seu amic Àtal III de Pèrgam Filometor. Va morir d'un excés de beguda l'any 241 aC, segons Diògenes Laerci, una anècdota contradita per Eusebi de Cesarea, que diu d'ell que era moderat en tot A la seva mort el van succeir com a escolarques Tèlecles i Evànder de Fòcida. Un deixeble seu va ser Euforió de Calcis.
En general era frugal i va rebre el renom de οἰκονομικός. Suides esmenta els seus escrits sota el nom general de φιλόσοφα o περὶ φύσεως. Diògenes d'Enoanda el cita en un treball sobre la relativitat de les sensacions.

## Referències

* ↑ Plutarc. Obres morals IV
* ↑ Diògenes Laerci. περὶ βίων, δογμάτων καὶ ἀποφθεγμάτων τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων (Sobre les vides, les opinions i les sentències dels filòsofs il·lustres) IV, 60
* 1 2 Suides. Λακύδης
# La Cabeza de Béjar

La Cabeza de Béjar és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 146 | 121 | 101 | 89 |
# Kir

El Kir és un popular còctel francès elaborat amb licor de cassis i vi blanc que es pren com a aperitiu.

## Història

Encara que es tendeix a pensar que el còctel va ser inventat per Félix Kir (1876-1968) al final de la Segona Guerra Mundial, Kir només va prestar el seu nom el 1951 per a una campanya publicitària de l'empresa Lejay Lagoute que va patentar la marca Kir el març de 1952. Nascut a Borgonya, Kir va ser un sacerdot i canonge que el 1940, després de la fugida de l'alcalde de Dijon per l'arribada dels nazis, va ser nomenat al seu lloc. Com a alcalde de la ciutat, va divulgar el famós aperitiu per a promocionar el vi blanc de la regió que servia a les recepcions municipals. Fins llavors el Kir era una beguda aperitiva molt popular no només a Borgonya, i era coneguda amb el nom de blanc cassis. Posteriorment es va crear la seva variant Kir Royal, que s'elabora amb xampany en lloc de vi blanc. Al segle XXI, el kir és la segona beguda aperitiva preferida pels francesos després del pastís.

## Preparació

Segons la International Bartenders Association, la proporció de vi respecte a la de licor de cassís és de 10 a 1. Tot i aquesta proporció, predomina el color vermell del cassís, encara que segons algunes receptes del segle xix, el blanc cassis ha de tenir una proporció d'1/5 de cassís.
El Kir es prepara directament en una copa de vi. S'aboca a la copa el licor de cassís i, posteriorment, s'omple amb el vi blanc que ha d'estar molt fred.
Originalment es realitzava amb vi de la Borgonya de la varietat aligoté. Avui dia s'utilitzen diversos vins blancs francesos segons la regió i la preferència del cambrer. També existeixen algunes versions del còctel elaborades amb vi negre o sidra enlloc de vi blanc.

## Referències

* ↑ Anne-Laure Pham. «Petite histoire de la crème de cassis de Dijon» (en francès). L'EXPRESS, 10-07-2009. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ «Kir ou Blanc-cassis». [Consulta: 1r març 2022].
# Grammomys macmillani

Grammomys macmillani és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Etiòpia, Kenya, la República Centreafricana, la República Democràtica del Congo, Sierra Leone, el Sudan del Sud, Tanzània i Uganda. Es tracta d'un animal nocturn i arborícola. Els seus hàbitats naturals són els boscos i els aiguamolls i herbassars que continguin arbres. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. L'espècie fou anomenada en honor del caçador escocès William Northrop Macmillan.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Grammomys macmillani. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 gener 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 256-257. ISBN 978-0801893049.
# Boophis brachychir

Boophis brachychir és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis brachychir. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Dayton (Nevada)

Dayton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nevada. Segons el cens del 2000 tenia 5.907 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dayton tenia 5.907 habitants, 2.198 habitatges, i 1.675 famílies La densitat de població era de 71,93 habitants per km².
Dels 2.198 habitatges en un 37,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,6% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 18,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 29,0% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 64 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37,4 anys. Per cada 100 dones hi havia 102,57 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,25 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.599 $ i la renda mediana per família de 46.859 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.038 $ mentre que les dones 26.140 $. La renda per capita de la població era de 18.417 $. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 22 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Agnes Block

Agnes Block, també coneguda com a Agneta Block, (Emmerich am Rhein, 29 d'octubre de 1629 - Amsterdam, 20 d'abril de 1704) fou una mennonita neerlandesa, col·leccionista d'art i horticultora. És coneguda com a recopiladora d'una sèrie d'àlbums amb pintures de flors i insectes de dibuixants famosos que van treballar per a ella.

## Vida i obra

Agneta Block era la filla d'un pròsper mercader tèxtil mennonita. Es va casar a Amsterdam el 1649 amb Hans de Wolff (1613-1670), un mercader de la seda, i després d'enviduar, el 1674 va tornar a casar-se amb Sijbrand de Flines (1623-1697). A Amsterdam, residia a Herengracht, a la vora d'on vivia el cèlebre poeta i dramaturg Joost van den Vondel (1587-1679), qui es va convertir en un visitant habitual de casa seva.
Vondel s'havia casat amb Mayken de Wolff, germana del pare del primer marit d'Agnes, i acostumava a dinar a casa de Block els divendres. Probablement va ser una de les seves influències més grans.

### Vijverhof

Després de la mort del seu primer marit, Agneta va comprar una propietat de camp al costat del riu Vecht a Loenen, i la va decorar amb una gran col·lecció de curiositats, incloent els jardins, on es conreaven plantes exòtiques. Gaudia dibuixant i pintant amb aquarel·la, i els curiosos motius presents en el seu jardí li permetien cultivar aquesta afecció -de fet, està registrada per l'Institut Holandès d'Història de l'Art com a artista plàstica i pintora, encara que no ha sobreviscut cap dels seus treballs-. Block contractava artistes que treballaven per embellir els seus àlbums. Desgraciadament, la seva col·lecció i el jardí no han sobreviscut, però recerques posteriors han localitzat moltes de les pàgines originals dels seus tres àlbums en col·leccions posteriors.
Alida Withoos era -amb el seu germà Pieter Withoos- un dels nombrosos artistes d'Hoorn que van pintar plantes mentre residien a Vijverhof. El fillastre d'Agnes Block era propietari d'una casa d'estiu a Purmerend, a prop de Hoorn. Altres pintors d'Hoorn eren Johannes Bronkhorst, Herman Henstenburgh, i un amic del pare d'Alida, Otto Marseus van Schrieck.
Pintors d'altres ciutats que van viure a Vijverhof i van fer contribucions als àlbums de Block van ser Maria Sibylla Merian, la seva filla Johanna Helena Herolts-Graff, Pieter Holsteyn II, Nicolaas Juweel, Jan Moninckx, Maria Moninckx, Herman Saftleven, Rochus van Veen, Marino Benaglia Venetiano, i Nicolaes de Vree. Agnes Block mantenia correspondència regular amb altres horticultors com Jan Commelin.

## Referències

* ↑ «Flora Batava» fa referència a Flora, la deessa clàssica de la primavera -i per extensió, de les plantes-, i a Batàvia, el nom amb el qual els romans coneixien la regió dels Països Baixos
* ↑ Biography Agnes Block in 1001 Vrouwen uit de Nederlandse geschiedenis
* 1 2 Alida Withoos and her work - Digital exhibitions of Bibliotheek Wageningen UR
* ↑ Agnes Block a Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie
* ↑ L. Missel, ‘Agnes Blok en Vijverhof’, a: Vrouwen in de botanie en kunst
# Francesc Magrinyà Solé

Francesc Magrinyà Solé (Reus, 1883 - ? segle XX) va ser tipògraf i periodista.
El biògraf reusenc Josep Olesti dona algunes dades de la seva vida. Va treballar molts anys a la impremta del diari possibilista Las Circunstancias, on quasi feia de director. Quan finalment en va ser director, va tenir enfrontaments personals amb periodistes d'altres publicacions reusenques. Entre el 1906 i el 1909 i després el 1922 va col·laborar al diari republicà catalanista Foment. Va col·laborar també als setmanaris modernistes Foc Nou (1910-1911) i El Rossinyol (1908), que va dirigir. Va participar en diversos certàmens de poesia, i n'obtingué premis. Va ser funcionari municipal i treballà al Museu de Reus en la seva fase de formació durant la República. Es desconeix la data i el lloc de la seva mort.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 411.
# Labiè (família)

Labiè (en llatí Labienus) va ser el nom d'una família romana que apareix al segle i aC. Els historiadors pensen que era una branca de la gens Àtia, però no hi cap prova en aquest sentit. El primer que els va incorporar a la gens Àtia va ser Publi Manuci, i després va continuar en aquesta gens.
Els personatges principals van ser:
* Quint Labiè (polític), polític romà.
* Tit Labiè (tribú), tribú de la plebs el 63 aC, llegat de Cèsar i finalment pompeià.
* Quint Labiè (general), fill de Tit Labiè i general romà dissident.
* Tit Labiè (orador), orador i historiador romà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 696.
# La Cabanya (Moià)

La Cabanya és una masia del municipi de Moià, a la comarca catalana del Moianès. És al nord de la vila, en el sector proper al terme municipal de l'Estany, pertanyent a l'antic poble rural de Ferrerons. És a la carena de la Foguerola, un contrafort nord-occidental del Puig Rodó, a la dreta del Torrent Mal de la Cabanya i a l'esquerra del Torrent Mal del Riu. Es va construir al segle xviii.
Hi ha la capella de Santa Anna de la Cabanya, d'una sola nau.

## Referències

* ↑ La Cabanya en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.
* ↑ GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
# Kyle Korver

Kyle Elliot Korver (17 de març de 1981, Lakewood, Califòrnia), és un jugador de bàsquet professional estatunidenc que juga als Utah Jazz de l'NBA.
Kyle Korver es va formar com a jugador a la Universitat de Creighton, on va arribar a ser el cinquè màxim encistellador de la història de la universitat. Anteriorment va jugar en l'equip de bàsquet de l'Institut Pella, en Pella, Iowa, on la seva samarreta amb el nombre 25 ha estat retirada. Al draft de l'NBA de 2003 va ser seleccionat en la segona ronda en 51é lloc pels New Jersey Nets, qui dies després el van traspassar als Philadelphia 76ers.
El seu rol als Hawks era ser un tirador de triples. En la temporada 2004-2005 Korver va compartir el primer lloc quant a triples anotats juntament amb Quentin Richardson, ja que ambdós van sumar 226 cadascun. La seva màxima anotació és de 31 punts en dues ocasions.
Durant un partit a la temporada 2014-2015 contra els Milwake Bucks, Korver va anotar 11 punts en poc mes d'un minut.

## Referències

* 1 2 NBA.com : Kyle Korver Info Page
* ↑ New Jersey Nets Transactions 2002–03
* ↑ Sixers Trade Korver to Jazz for Giricek, Future First-Rounder
* ↑ Korver's 31 Points Lifts 76ers Over Bucks
* ↑ Gelston, Dan. «Korver Lights Up to Propel Sixers Past Knicks». NBA.com, 21-02-2007. [Consulta: 9 abril 2007].