OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manel Figuera i Abadal

Manel Figuera i Abadal (Barcelona, 1957) és un escriptor català. Del 1999 al 2007 ha estat regidor a Bellver de Cerdanya. Alpinista i excursionista, és autor de nombroses guies d'excursionisme i escriu articles en revistes com Vèrtex i El Mundo de los Pirineos i ha col·laborat en alguns mapes de l'editorial Alpina, així com en l'actual Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. Ha participat en els programes "De Vacances" de TV3 i "Temps d'Aventura" del C33, i en diversos reportatges de TV Andorra. També ha treballat com a professor de català per a adults.

## Guies d'excursionisme

* Cerdanya, valls i carenes (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995).
* La Cerdanya, tots els cims [amb Alfons Brosel] (Institut d'Estudis Ceretans, 1995 [traduïda al castellà per SUA Edizioak, Bilbao, 1996).
* La Cerdanya, rutes i passejades [en català i castellà] (Sinopsis, 1997).
* Andorra, guia muntanyenca [amb Alfons Brosel] (Bilbao: SUA Edizioak, 1998 [en català i castellà].
* Cerdanya, circuits d'alta muntanya (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998).
* La Cerdanya, excursions amb raquetes de neu (Sinopsis, 1999).
* La Cerdanya [en castellà] (Ed. Alpina, 2000).
* Andorra [en castellà] (Ed. Alpina, 2002).
* Descobreix el Parc Natural del Cadí-Moixeró i la Cerdanya [en català i castellà] (Sinopsis, 2004).
* Circuits d'alta muntanya pel Pirineu Oriental Català (Cossetània Edicions, 2005).
* Excursions escollides per a raquetes de neu (Cossetània Edicions, 2005).
* Circuits d'alta muntanya pel Pirineu occidental català (Cossetània Edicions, 2006).
* Cerdanya [amb Alfons Brosel] (SUA Edizioak, 2007) [en català i castellà].
* 100 cumbres de los Pirineos [amb 5 autors més] (SUA Edizioak, 2007) [en castellà].
* Racons. Temps d'Aventura [diversos autors, que conté el text "El roc del Boc, una bella muntanya desconeguda" (Cossetània Edicions i Televisió de Catalunya, 2007).
* Cerdanya. Granollers (Ed. Alpina, 2008) [en castellà].
* Racons 08. Excursions a peu i en BTT proposades pels telespectadors [diversos autors] (Cossetània Edicions i Televisió de Catalunya, 2008).
* 50 ascensions fàcils pel Pirineu català (Cossetània Edicions, 2008)

## Premis

* Roser de Plata al Premi Vila de Puigcerdà 2004
* Premi Pirineu de les Homilies d'Organyà 2006.

## Referències

* 1 2 3 4 «Manel Figuera i Abadal». AELC. [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ «Biografia - Manel Figuera». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. [Consulta: 12 juny 2024].
# Thalenita-(Y)

La thalenita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Tobias Robert Thalén (28 de desembre de 1827 – 27 de juliol de 1905), físic i astrònom. Va desenvolupar un mètode per descobrir dipòsits de ferro mitjançant camps magnètics.

## Característiques

La thalenita-(Y) és un silicat de fórmula química Y₃Si₃O$_{10}$F. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la thalenita-(Y) pertany a «09.BJ: Estructures de sorosilicats amb anions Si₃O$_{10}$, Si₄O$_{11}$, etc.; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: orientita, rosenhahnita, trabzonita, fluorthalenita-(Y), tiragal·loïta, medaïta, ruizita, ardennita-(As), ardennita-(V), kilchoanita, kornerupina, prismatina, zunyita, hubeïta i cassagnaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat d'Österby, a Säter, dins el Comtat de Dalarna (Suècia). També ha estat descrita en altres indrets de Suècia, així com de Finlàndia, Noruega, Espanya, el Kazakhstan, Rússia, el Japó i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Thalénite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Peirussa

Peyrusse és un municipi francès situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 175 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Peyrusse era de 175 persones. Hi havia 64 famílies de les quals 20 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 28 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 171 habitatges, 76 eren l'habitatge principal de la família, 61 eren segones residències i 33 estaven desocupats. 166 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 76 habitatges principals, 67 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 5 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 51 en tenien cinc o més. 59 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 31 habitatges hi havia un automòbil i a 33 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Peyrusse el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 8 |
| 0 | 75 a 79 | 12 |
| 8 | 70 a 74 | 12 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 16 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 8 | 45 a 49 | 12 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 16 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 8 | 20 a 24 | 8 |
| 16 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 109 persones, 87 eren actives i 22 eren inactives. De les 87 persones actives 82 estaven ocupades (47 homes i 35 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 22 persones inactives 6 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Peyrusse hi havia 82 unitats fiscals que integraven 176 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 10.853 €.

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Peyrusse hi havia 31 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Curimata spixii

Curimata spixii és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Bosc L. A. G. 1816-1819. (Pisces accounts.) A Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle..., Nouv. Ed. Paris. Nouv. Dict. Hist. Nat. v. 1-36.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Feldberg, E., J.L.R. Porto i L.A.C. Bertollo, 1992. Karyotype evolution in Curimatidae (Teleostei, Characiformes) from the Amazon region. I. Studies on the Genera Curimata, Psectrogaster, Steindachnerina and Curimatella. Rev. Brasil. Genét. 15(2):369-383.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Vari, R.P. 2003. Curimatidae (Toothless characiforms). p. 51-64. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Uberaba

Uberaba és una ciutat i municipi de l'oest de l'estat de Minas Gerais al Brasil. La seva població estimada el 2021 va ser de 340.277 habitants amb una superfície de 4.529,7 km² i una densitat de 75.4 habitants per km². Es troba en un altiplà a una altitud de 823 metres, a la conca del riu Uberaba. Es va convertir en ciutat el 1856.

## Referències

* ↑ «Uberaba - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Uberaba - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
# Bassenkov

Bassenkov - Басенков (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 81 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Reis curonians

Els Reis curonians (en letó: kuršu ķoniņi; en alemany: Kurische Könige; en rus: Куршские короли) va ser un grup ètnic i social que vivien en set poblacions entre Goldingen (Kuldīga) i Hasenpoth (Aizpute) de Curlàndia.

## Història

Eren descendents dels curonians, la seva primera menció es va fer en un document de l'any 1320 i vivien en les poblacions de Ķoniņciems, Pliķu ciems, Kalējciems, Ziemeļciems, Viesalgciems, Sausgaļciems, i Dragūnciems -actualment el municipi de Kuldīga-. Els reis curonians pertanyien a les famílies (en letó modern): Tontegodu, Peniķu, Sirkantu, Šmēdiņu, Bartoltu, Dragūnu, Kalēju, Berghocu i Grinbergu.
Durant la conquesta per part de l'Orde Livonià, van conservar privilegis especials com el dret a la caça i l'exempció d'impostos. Tots ells eren pagesos i propietaris que posseïen finques independents -no pertanyien a cap senyor-, però no se'ls va permetre ser amos dels seus propis servidors. Tenien un sol comanador militar el Komtur de Kuldīga amb el que estaven relacionats amb ell en cas de guerra per al seu servei militar. Els reis curonians servien en general com una cavalleria lleugera de l'exèrcit de l'Orde Livonià. Hi ha fonts que esmenten els reis curonians com a lluitadors a la Guerra de Livònia contra la invasió dels russos, entre elles està la crònica de Johann Renner (1525-1583).
Amb la fundació del Ducat de Curlàndia i Semigàlia van perdre alguns dels seus privilegis, però encara hi eren com una classe especial. No van ser reconeguts com a terratinents però van mantenir una posició intermèdia entre terratinents i pagesos. Se sap que al segle xvii els reis curonians tenien el seu propi escut d'armes.
El 1854 van perdre la major part dels seus privilegis, però al cens de 1863 encara es tenien com una identitat separada, amb un total de 405 membres. Mentre que la tribu dels curonians havia estat assimilada pels letons, els reis curonians conservaven una identitat pròpia al no haver-se intercanviat pel mig del matrimoni amb altres grups ètnics. Això va succeir a partir de la dècada de 1920.
Totes les famílies abans esmentades encara es poden trobar a Letònia. Algunes d'elles poden rastrejar els seus orígens fins al segle xiv.

## Referències

* ↑ «Free Latvians at 1800» (en anglès). [Consulta: 9 maig 2015].
* ↑ Johann Renner, Lievländische Historien, 1556-1561, C. 124v

## Vegeu també

* Curonians
# Tomàs Monserrat Ginard

Tomàs Monserrat Ginard (Llucmajor, Mallorca, 1873-1944), fou un prevere i fotògraf mallorquí.
Monserrat estudià al Seminari Conciliar de Sant Pere de Palma. Residí sempre al seu poble, on potencià les associacions catòliques i fou un dels mestres de l'escola catòlica del Pòsit de Nova Creació. Entre 1909 i 1925 tengué cura dels serveis religiosos de s'Arenal. Afeccionat a la fotografia, retratà un gran nombre de personatges de Llucmajor. Normalment eren retratats els diumenges. Les imatges eren fetes al pati de ca seva. Cobria la terra amb un domàs i col·locava al fons un rellotge o una cadira amb dos llibres. En alguna ocasió, fotografià la gent amb la roba de feina i davant un escenari natural. Se situa al marge de tot corrent estètic.
La major part del material utilitzat per Tomàs Monserrat ha desaparegut. El fotògraf llucmajorer Toni Catany pogué recuperar unes 150 plaques de vidre de 9x12 i 13x18, que reproduí en el llibre Tomàs Monserrat. Retratista d'un poble, 1873-1944 (Palma 1983). Catany el considera allò que en pintura hom anomena un naïf. Moltes altres plaques havien desaparegut, així com els decorats i les diverses càmeres de tipus estàndard que usà.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
* ↑ «Llucmajor i les Arts Plàstiques. Edificis representatius». Ajuntament de Llucmajor. Arxivat de l'original el 10 d’abril 2010. [Consulta: 28 abril 2010].
# Romanogobio tanaiticus

Romanogobio tanaiticus és un peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Ucraïna.

## Referències

* 1 2 Torres, Armi G. «Romanogobio tanaiticus Naseka, 2001 Don whitefin gudgeon» (en anglès). FishBase.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol. 646 p.

## Bibliografia

* Naseka, A.M. i J. Freyhof, 2004. Romanogobio parvus, a new gudgeon from River Kuban, southern Russia (Cyprinidae, Gobioninae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 15(1):17-23.
* Page, Lawrence M.; Burr, Brooks M. A field guide to freshwater fishes : North America north of Mexico (en anglès). Boston: Houghton Mifflin, 1991, p. 131. ISBN 0395353076.
# Curly Top

Curly Top és la vint-i-novena pel·lícula de Shirley Temple, llavors amb set anys, dirigida per Irving Cummings i estrenada el 1935; és una adaptació del llibre Daddy Long Legs de Jean Webster.

## Argument

Elizabeth Blair (Shirley Temple) és òrfena i viu amb la seva gran germana Mary (Rochelle Hudson) en un sever orfelinat. Edward Morgan, (John Boles) que és molt ric, ajuda el pensionat donant diverses sumes de diners. En una d'aquestes visites, coneix Elizabeth que està castigada, ja que ha cantat al refectori. Després d'haver-hi parlat, Edward l'anomena Curly Top (Sivella d'Or), malnom que els pares de la petita noia li havien posat. Un dia, Edward torna a l'orfelinat que és menys trist per l'arribada de gronxadors. Marxa amb Elizabeth i la seva germana a una vil·la a la vora del mar dient que és un desconegut Hiram Jones qui les ha adoptat i que paga totes les seves despeses. Mary s'enamora d'un aviador. Està a punt de casar-se amb ell però s'adona que la persona que estima no és altra que Edward Morgan. Aquest li diu que Hiram Jones no existeix i que és ell qui ho ha fet tot.

## Repartiment

* Shirley Temple: Elizabeth Blair (Curly Top)
* John Boles: Edward Morgan (Hiram Jones)
* Rochelle Hudson: Mary Blair
* Jane Darwell: Sra. Denham
* Rafaela Ottiano: Sra. Higgins
* Esther Dale: Tia Genevieve Graham
* Etienne Girardot: M. Wyckoff
* Arthur Treacher: L'amo de l'hotel

## Cançons

* Animal Crakers in My Soup
* When I'm Grow Up
# Ube

Ube (宇部市, Ube-shi) és una ciutat de la prefectura de Yamaguchi, al Japó.
El març de 2016 tenia una població estimada de 169.178 habitants. Té una àrea total de 287,69 km².

## Geografia

Ube està situada al sud de la prefectura de Yamaguchi. Fa frontera amb el mar interior de Seto pel sud.

## Història

Ube fou fundada l'1 de novembre de 1921.
L'1 de novembre de 2004 Ube annexà el poble de Kusunoki del districte d'Asa.

## Agermanament

* Newcastle, Nova Gal·les del Sud, Austràlia, des del 21 de novembre de 1980
* Weihai, Shandong, Xina, des del 18 de maig del 1992

## Persones notables

* Naoto Kan, ex-primer ministre del Japó

## Referències

* ↑ «住民基本台帳人口 (Cens)» (en japonès). Ajuntament d'Ube, 01-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-23. [Consulta: 17 març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament d'Ube (japonès)
# Saló de la Rue des Moulins

Saló de la Rue des Moulins és un quadre d'Henri de Toulouse-Lautrec. Està realitzat a l'oli sobre llenç. Fa 111,5 cm d'alt i 132,5 cm d'ample. El pintà cap a 1894, i es troba actualment al Museu Toulouse-Lautrec, Albi, Occitània, estat francés. També és conegut com Al saló del bordell de la rue des Moulins.
Toulouse-Lautrec freqüentava els prostíbuls, com aquest del carrer des Moulins de París. Acudia com a client, però també com a testimoni, en companyia del seu cosí, el doctor Tapié de Celeyran. A vegades hi passava setmanes senceres, pintant la vida quotidiana de les prostitutes. És un dels seus temes favorits, com les ballarines, les actrius o els cantants, una representació de la vida nocturna del París de finals del XIX.
Toulouse-Lautrec en feu alguns esbossos abans d'executar la pintura definitiva. En aquest oli representa el decadent interior d'un bordell luxós. S'hi veu algunes prostitutes esperant els clients als divans de vellut roig. La figura amb el monyo enlaire i vestit rosa de coll alt, que contrasta amb el lleu vestit de les altres dones, és la «governanta» o la «madame», que dirigeix a les prostitutes una mirada avaluadora, però quasi compassiva; està en una posició tibant i sembla preocupada.
Al seu costat és Mireille, la preferida del pintor, amb vestit blau i sabates de taló, seguda relaxada. Toulouse-Lautrec representa amb més simpatia les prostitutes que els proxenetes.
El quadre està dominat pel color. La composició està descentrada, deixa espais buits. Això, unit a una obertura al fons per on entra la llum, aconsegueix donar sensació de profunditat al quadre. La llum dona als escots de les prostitutes, mentre que les cares queden en ombra.

## Referències

* 1 2 P. F. R. Carrassat, Maestros de la pintura, Spes Editorial, S.L., 2005. ISBN 84-8332-597-7
* 1 2 3 4 L. Cirlot (dir.), Museos Toulouse-Lautrec • Van Gogh, Col. «Museos del Mundo», Tomo 2, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3805-5, pp. 180-181 125
* 1 2 Christa von Lengerke, «Del Impresionismo al Art Nouveau» en Los maestros de la pintura occidental, Taschen, 2005, pàg. 518, ISBN 3-8228-4744-5

## Enllaços externs

* Article sobre el Salon de la rue des Moulins a la pàgina web del Museu Toulouse-Lautrec.
# Ringsted (Iowa)

Ringsted és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 436 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ringsted tenia 436 habitants, 208 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 155,9 habitants/km².
Dels 208 habitatges en un 23,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,2% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 40,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 21,8% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 25,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.286 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.958 $ mentre que les dones 17.250 $. La renda per capita de la població era de 16.375 $. Entorn del 7,3% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ringsted». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ringsted». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Albareda

* Per a altres significats, vegeu «Josep Albareda».
Albareda és una masia del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Les primeres notícies històriques daten del segle xiii. La fesomia actual respon a les reformes del segle xvii. En aquest mateix segle es construí una capella dedicada a Sant Roc a pocs metres del mas.
És un edifici civil, una masia orientada a migdia, de planta rectangular amb un cos que sobresurt destinat a galeria. El portal d'entrada és dovellat, les finestres i alguns portals interiors són de tipus goticitzant. L'edifici està cobert a quatre vessants. Hi ha un mur que tanca la masia i la lliça, el qual té dos portals d'accés, el de migdia datat el 1584 i el de tramuntana el 1710. Els materials constructius són bàsicament la pedra unida amb morter i la fusta.

## Notes

* 1 2 «Albareda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Tours Société Générale

Les Tours Société Générale són dos gratacels de despatxos bessons situats al barri de negocis de La Défense, a França (precisament a Puteaux, al barri de La Défense 7).
Construïdes el 1995 per a la Société Générale, pels arquitectes Michel Andrault, Pierre Parat, Nicolas Ayoub, mesuren totes dues 167m d'alçària, les torres més altes construïdes des de la tour Total el 1985. La torre sud es diu tour Chassagne i la torre nord tour Alicante, la primera contenint pedra blanca de Chassagne mentre que la segona conté marbre vermell d'Alacant. Les dues torres estan separades una quarantena de metres. Totes dues tenen un terrat fortament inclinat.
Una tercera torre ha estat construïda entre el 2006-2007. Projecte sortit del Taller Christian de Portzamparc, aquesta torre mesura 180m d'alçària i pot acollir 4800 persones sobre una superfície de 68000 m².
Abans d'instal·lar-se en aquestes torres, la Société Générale ocupava la tour Ariane. Malgrat la gran superfície disponible, el banc ha encarregat la tour Granite, actualment en construcció justa al costat de les torres bessones, i que hauria d'enllestir-se el 2008 amb 183m d'alçada.

## Enllaços externs

* Tours Société Générale (Emporis)