OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chelon axillaris

Chelon axillaris és un peix teleosti de la família dels mugílids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 60 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Mar Roig fins a Transkei (Sud-àfrica), les Hawaii, les Illes Marqueses, sud del Japó i Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Clarias theodorae

Clarias theodorae és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Les Verres enchantés

Les Verres enchantés és una pel·lícula muda francesa en blanc i negre dirigida per Segundo de Chomón i estrenada el 1907. Julienne Mathieu és la intèrpret principal. Dura 3 minuts.

## Sinopsi

Un diable convoca una maga. Aquesta treu sis ballarins d'una capa i després els esborra amb el mateix procés. Ella els fa reaparèixer sobre pedestals i immediatament els liqua en una gran gerra.
El mag omple cinc gots amb el líquid així obtingut: de seguida el reflex de cadascun dels ballarins pren forma al got. Aleshores s'omple d'un altre líquid: de seguida desapareix el reflex dels ballarins.
La maga se'n va finalment, substituïda pel diable que, després d'algunes pallassades, desapareix.

## Repartiment

* Julienne Mathieu: la maga
* Un diable
* Sis dansaires

## Notes i referències

* ↑ «Fondation Jérôme Seydoux-Pathé - Les Verres enchantés». filmographie.fondation-jeromeseydoux-pathe.com. Arxivat de l'original el 2019-09-15. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ Les verres enchantés (1907), un film de Segundo de Chomón, Telerama
# Dipturus lemprieri

Dipturus lemprieri és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 52 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous tenen com unes banyes a la closca.

## Alimentació

Menja peixos i crustacis bentònics.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat (35°S-45°S) i demersal que viu entre 0–170 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Dipturus lemprieri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Last, P.R. i G.K. Yearsley, 2002. Zoogeography and relationships of Australasian skates (Chondrichthyes: Rajidae). J. Biogeogr. 29:1627-1641.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Whitley, G.P., 1938. The eggs of Australian sharks and rays. Aust. Mus. Mag. 1938:372-382.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Günther, A.C.L.G., 1880. An introduction to the study of fishes. Today & Tomorrow's Book Agency, Nova Delhi. 720 p.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Clot del Jaumet

El Clot del Jaumet és un indret del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, a l'antic terme d'Orcau, al Pallars Jussà.
El lloc és a l'extrem nord-oest del terme municipal, a l'extrem nord-est de la vall de Montesquiu, a la riba esquerra de la Noguera Pallaresa, al pantà de Sant Antoni. És al sud-est de l'antic poble de Puig de l'Anell, a la dreta del barranc de la Podega. Discorre paral·lel a la línia de terme municipal, entre Isona i Conca Dellà i Conca de Dalt (antic terme d'Aramunt.
Està emmarcat al nord-est pel Serrat de la Font de la O i al sud-oest pel darrer vessant de la mateixa muntanya de Sant Corneli.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cobaltzippeïta

La cobaltzippeïta és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la zippeïta. Rep el seu nom en al·lusió a la seva composició, amb cobalt com a element dominant, i la seva relació amb zippeïta.

## Característiques

La cobaltzippeïta és un sulfat de fórmula química Co(UO₂)₂(SO₄)O₂·3.5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de grans tabulars diminuts {010} i en agregats en forma de pètals. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cobaltzippeïta pertany a «07.EC: Uranil sulfats amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: magnesiozippeïta, niquelzippeïta, natrozippeïta, zinczippeïta, zippeïta, rabejacita, marecottita, sejkoraïta-(Y) i pseudojohannita.

## Formació i jaciments

En rares ocasions es troba com eflorescències a les parets de les mines en zones d'oxidació de dipòsits d'uraninita que contenen gersdorffita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: zippeïta sòdica, uranopilita, johannita, zeunerita, calcantita, antlerita, sideròtil, bieberita, eritrita, epsomita i guix. Va ser descoberta l'any 1976 a la mina Happy Jack (Blue Dike Mine), al White Canyon, al Comtat de San Juan (Utah, Estats Units). També ha estat descrita a la mina Lucky Strike No. 2, al districte de San Rafael (comtat d'Emery, Utah), i a Jáchymov (Bohèmia, República Txeca).

## Referències

* ↑ «Cobaltzippeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2016].
* 1 2 «Cobaltzippeite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 3 juliol 2016].
# Cobaltneustädtelita

La cobaltneustädtelita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per la seva composició química, contenint cobalt dominant, i per la seva relació amb la neustädtelita.

## Característiques

La cobaltneustädtelita és un arsenat de fórmula química Bi₂Fe$^{3+}$(Co,Fe$^{3+}$)(AsO₄)₂(O,OH)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2000. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cobaltneustädtelita pertany a «08.BK: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 2:1, 2,5:1» juntament amb els següents minerals: brasilianita, medenbachita, neustädtelita, curetonita, heyita, jamesita i lulzacita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Güldener Falk, a la localitat de Neustädtel, a l'estat de Saxònia, Alemanya. També ha estat descrita en diverses mines properes a la localitat tipus, així com a la mina Espuela de San Miguel, situada a la localitat de Villanueva de Córdoba (Andalusia, Espanya).

## Referències

* ↑ «Cobaltneustädtelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 maig 2019].
# Cobaltpentlandita

La cobaltpentlandita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la pentlandita. Rep el seu nom per la seva relació amb la pentlandita i el seu contingut en cobalt.

## Característiques

La cobaltpentlandita és un sulfur de fórmula química Co$_9$S₈. Cristal·litza en el sistema isomètric. Es troba en forma laminar exsolta, així com granular i com a cristalls separats, de fins a 4 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4 a 4,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la pentlandita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cobaltpentlandita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: horomanita, samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, bismutohauchecornita, hauchecornita, tel·lurohauchecornita, tučekita, argentopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, manganoshadlunita, pentlandita, shadlunita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Es troba en filons hidrotermals amb altres sulfurs i arsenats. Sol trobar-se associada a altres minerals com: pirita, marcassita, pirrotina, troilita, cubanita, bornita, calcocita, digenita, linnaeïta, siegenita, parkerita, bravoïta, langisita o magnetita. Va ser descoberta l'any 1959 al dipòsit de Varislahti, a Outokumpu (Finlàndia Oriental, Finlàndia).

## Referències

* ↑ «Cobaltpentlandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 febrer 2016].
* 1 2 «Cobaltpentlandite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 febrer 2016].
* ↑ «Cobaltpentlandite-Pentlandite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Columnarium

Columnarium era el nom d'una taxa romana establerta en temps de Juli Cèsar que gravava els pilars de les cases. Probablement va ser imposat per una de les leges sumtuariae i intentava fer disminuir la passió per la construcció de palaus i palauets que llavors proliferaven a l'antiga Roma. La taxa ostiarium sobre el nombre de portes era un impost similar.
A Síria Quint Cecili Metel Pius Escipió va establir una taxa semblant (cap a l'any 49 o 48 aC) que Juli Cèsar va criticar a la seva obra De bello civili com una de les moltes taxes (sobre les portes, el blat, els remers o «qualsevol altra exacció inventada només com excusa per recaptar diners».

## Referències

* ↑ Thurston Peck, Harry. «Columnarium». A: Harpers Dictionary of Classical Antiquities (en anglès). Nova York: Harper and Brothers, 1898.
* ↑ Smith, William. «Columnarium». A: A Dictionary of Greek and Roman Antiquities. Londres: John Murray, 1875.
* ↑ Cèsar, Juli. «LLibre III, 32». A: De Bello Civili (en llatí). «In capita singula servorum ac liberorum tributum imponebatur; columnaria, ostiaria, frumentum, milites, arma, remiges, tormenta, vecturae imperabantur; cuius modo rei nomen reperiri poterat, hoc satis esse ad cogendas pecunias videbatur.»
# Colón (Panamà)

Colón és la capital de la província panamenya de Colón, situada en la costa del Carib de Panamà. La població estimada per a 2016 és d'unes 206 553 persones en la seva conurbació, sent la tercera concentració urbana més poblada del país després de la ciutat de Panamà i San Miguelito. Està comunicada amb la capital, San José, per mitjà de la Carretera Transístmica (autopista Panamà-Colón), que la uneix en 78,9 km amb la costa de l'oceà Pacífic. És la segona ciutat més poblada del Carib de Centreamèrica. El seu nucli urbà té uns 79 000 habitants. Posseeix un dels ports més grans d'Amèrica Llatina.
Colón està situada prop de l'entrada del Carib del Canal de Panamà. És d'importància comercial per al país degut a la Zona Lliure de Colón (la segona més gran del món) i per l'activitat en els diferents ports. És la principal entrada al país pel Carib.

## Referències

* ↑ «Superficie, población y densidad de población en la República según provincia, comarca, distrito y corregimiento». Censos de 1990 a 2010. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ «Población de Panamá». Arxivat de l'original el 2016-04-24. [Consulta: 31 desembre 2020].consulta: 5/5/12
* 1 2 3 Panama at the Crossroads. Pg 65-68
# Comunitat de comunes de Zuberoa

La comunitat de comunes de Zuberoa (oficialment anomenada Communauté de communes de Soule-Xiberoa) és una antiga estructura intercomunal francesa que agrupava 35 de les 43 comunes zuberotarres. Administrativament era dins el departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió d'Aquitània. Fou creada el gener de l'any 2000. La seva capital administrativa (chef-lieu en francès) era Maule-Lextarre, considerada altrament capital històrico-cultural del conjunt de Zuberoa. Va desaparèixer el 2016.

## Comunes membres

* Ainharbe
* Aloze-Ziboze-Onizegaine
* Altzai-Altzabeheti-Zunharreta
* Altzürükü
* Arrokiaga
* Atharratze-Sorholüze
* Barkoxe
* Berrogaine-Larüntze
* Bildoze-Onizepea
* Ezpeize-Ündüreine
* Etxebarre
* Gamere-Zihiga
* Garindaine
* Gotaine-Irabarne
* Hauze
* Idauze-Mendi
* Iruri
* Lakarri-Arhane-Sarrikotagaine
* Larraine
* Lexantzü-Zünharre
* Ligi-Atherei
* Liginaga-Astüe
* Maule-Lextarre
* Mendikota
* Mitikile-Larrori-Mendibile
* Montori
* Muskildi
* Ospitalepea
* Ozaze-Zühara
* Sarrikotapea
* Sohüta
* Urdatx-Santa-Grazi
* Urdiñarbe
* Ürrüstoi-Larrabile
* Zalgize-Doneztebe

## Enllaços externs

* (francès) Soule-Xiberoa Arxivat 2014-04-17 a Wayback Machine.
# Comunitat de comunes de Nozay

La Comunitat de comunes de Nozay (en bretó Kumuniezh-kumunioù Nozieg) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Loira Atlàntic a la regió País del Loira però a la Bretanya històrica. Té una extensió de 273,48 kilòmetres quadrats i una població de 15.877 habitants (2017).

## Composició

Agrupa 7 comunes :
* Abbaretz
* La Grigonnais
* Nozay
* Puceul
* Saffré
* Treffieux
* Vay

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Loira Atlàntic

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes de la Regió de Nozay
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Comes Vell

Comes Vell és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada al nord del terme de Moià, a prop del límit amb l'Estany. És al sud-est del Serrat del Llamp i al sud de l'Empedrat, a llevant de la carretera C-59, al sud de la masia de Comes Nou.
És una masia de planta rectangular d'un sol pis amb teulada restaurada, a dues vessants. Conserva la porta de la cort amb fusta original i dos petits coberts, possiblement paller i quadres. La façana oest de la cort, que dona al camí, té una gran part reconstruïda amb ciment i maó. Dins de la cort s'observa un arc apuntat d'estil gòtic que dona accés a l'habitatge, que roman tancat.
Originàriament la Casanova de l'Heura formava part d'aquesta masia al segle xi

## Referències

* ↑ «Comes Vell». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 22 desembre 2022].
* 1 2 Casinos, Cristina. «Comes Vell. Moià». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 22 desembre 2022].
# Baobab Ombalantu

El Baobab Ombalantu o Arbre de Vida és un baobab africà gegant situat al nord de Namíbia, a la Carretera Principal 123 de Tsandi. Fa 28 metres d'alt, 26.5 metres de perímetre, i es calcula que té uns 800 anys.
El tronc de l'arbre té una porta on poden entrar 35 persones. Ha servit com a capella, oficina de correus, casa, i un lloc per amagar-se durant diverses etapes de la Història de Namíbia. El 2014 l'arbre és una atracció turística, a més de servir com un element de cohesió de la comunitat Ovambo i un element per recordar la història de la lluita per la independència de Namíbia.

## Referències

* ↑ Bause, Tanja «Namibia: History of the Ombalantu Baobab Tree». The Namibian, 31-08-2010.
* ↑ Amukwaya, Yvonne «The Baoba tree, Outapi's gold mine». The Namibian. Focus on the North supplement, page 7, 21-08-2014.
* ↑ «North (Omusati): Ombalantu Baobab Tree Heritage Centre and Campsite». Namibia Travel Online. Arxivat de l'original el 2011-05-11. [Consulta: 16 març 2011].
# Baralla (Lugo)

Baralla és un municipi de la Província de Lugo a Galícia. Pertany a la Comarca dos Ancares.

## Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| 1981 | 2004 |
| 4.484 | 3.193 |
| Fonts: INE i IGE ||

## Situació

Als marges del riu Neira, limita amb les poblacions de Becerreá a l'est i Sobrado a l'oest. Bell paisatge, la població aquesta situada en la vall del riu.

## Història

A l'origen va ser un poblat cèltic es va romanitzar completament amb la fundació de la ciutat de Lugo. En l'edat mitjana els senyors d'Espiña, de Gallego i altres gentilhomes van evitar la penetració en les valls de les razzias dels moros al comandament de Almanzor.

## Monuments

* Pazo d'Espiña
* esglésies romàniques
* Obelisc monument a Magín Espiña.

## Referències

Viccionari
# Barilius lairokensis

Barilius lairokensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Manipur (Índia).

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405. Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Arunkumar, L. i H.T. Singh, 2000. Bariliine fishes of Manipur, India, with the description of a new species: Barilius lairokensis. J. Bombay Nat. Hist. Soc. 97(2):247-252.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barilius mesopotamicus

Barilius mesopotamicus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca dels rius Tigris i Eufrates.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Bianco, P.G. i P. Banarescu, 1982. A contirbution to the knowledge of the Cyprinidae of Iran (Pisces, Cypriniformes) (3). Cybium 6(2):75-96.

## Bibliografia

* Coad, B.W., 1996. Zoogeography of the fishes of the Tigris-Euphrates basin. Zoology in the Middle East 13:51-70.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Garsa arbòria de Sumatra

La garsa arbòria de Sumatra (Dendrocitta occipitalis) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae). Habita dels boscos de les muntanyes entre 400 i 2300 m, a Sumatra.

## Referències

* ↑ «Garsa arbòria de Sumatra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Phrynobatrachus fraterculus

Phrynobatrachus fraterculus és una espècie de granota que viu a Costa d'Ivori, Guinea, Libèria, Sierra Leone i, possiblement també, a Guinea Bissau.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rödel, M.-O. & Schiøtz, A. 2004. Phrynobatrachus fraterculus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.