OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jian Shuo

Jian Shuo :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 蹇碩 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 寋硕 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Jiǎn Shuò |
Jian Shuo (mort el 189 EC) va ser el líder de la facció eunuc en la cort imperial del període tardà de la Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Juntament amb Zhang Rang, Jian Shuo finalment es va convertir en un líder dels Deu Assistents, un grup d'eunucs en la cort que mantenien gran influència sobre la cort imperial dels Han. Quan l'Emperador Ling de Han va transir en el 189, Jian Shuo volgué entronitzar al fill jove de l'Emperador Ling, Liu Xie, i matar el germà de l'Emperadriu Vídua He, He Jin (l'oncle del fill major de l'Emperador Ling, Liu Bian). Això no obstant, el complot va ser descobert per He Jin i frustrat. Quan Liu Bian va ascendir al tron com l'Emperador Shao, He Jin va fer arrestar a Jian Shuo i el va fer passar per les armes.

## Vegeu també

* Persones relacionades amb els Tres Regnes
# Caixa Sabadell Etnival

El Caixa Sabadell Etnival (abreviat Etnival) és un festival de música que se celebrà a la ciutat de Girona anualment des de l'any 2005 fins al 2011 durant tot un cap de setmana de juny promogut per l'Obra Social de Caixa Sabadell i el suport de l'Ajuntament de Girona i la Generalitat de Catalunya. La majoria d'actuacions musicals solien ser gratuïtes al Parc de les ribes del Ter, al costat del Pavelló de Fontajau.
Entre els artistes que han passat pel festival, hom pot destacar Diego el Cigala, Pirat's Sound Sistema, La Troba Kung-Fú, Raimundo Amador, Jarabe de Palo, Amparanoia, Orishas, Macaco, La Troba Kung-Fú, Kiko Veneno o Carlinhos Brown.

## Referències

* ↑ «Girona perd l'Etnival». El Punt Avui, 12-02-2029. [Consulta: 6 març 2014].
* ↑ «Ressenya a Festivaleros». Arxivat de l'original el 2010-04-07. [Consulta: 17 juny 2010].
* ↑ «Ressenya a Festivaleros». Arxivat de l'original el 2010-04-01. [Consulta: 17 juny 2010].
* ↑ Informació a Radiochango
# Matchmaking (programa de televisió)

Matchmaking és un programa de televisió d'esports de combat i arts marcials que des de 2006 s'emet per la cadena italiana La3. Està produït per Alan Group productions. “Matchmaking” és una marca registrada històrica a tot el món.
El programa, és presentat pel periodista esportiu i històric campió d’arts marcials Paolo Biotti, se centra en el "fighting sport".
Els episodis de Matchmaking tenen una duració de 52 minuts i ofereixen els esdeveniments històrics més importants de la boxa, el kick-boxing, les arts marcials mixtes, també conegudes per les sigles MMA, i les arts marcials.
El programa està dirigit por Domenico Raimondi i actualment, compta amb 5 temporades y 120 episodis.
Matchmaking s'ha convertit en un referent pels aficionats als esports de combat i a les arts marcials a Itàlia, oferint una gran cobertura dels esdeveniments més destacats i també entrevistes exclusives als protagonistes del món de la lluita.

## Curiositat

En termes d’audiència, el format ha aconseguit diversos rècords, incloent una visualització simultània d’1 milió d’espectadors a la primera edició (2006). El 2006, un episodi va ser la primera emissió en la història de la televisió a ser transmesa en dispositius mòbils mitjançant l’aplicació del DVB-H, que mai havia tingut aplicacions comercials reals. Paolo Biotti va desenvolupar el format estudiant una nova gramàtica audiovisual per a la fruïció en mobilitat a través del telèfon intel·ligent, amb codis font automatitzats propietaris innovadors, precursor de la intel·ligència artificial en els ajustaments automàtics dels codis font.

## Estudi de televisió

L’estudi televisiu de les primeres edicions, situat a Milano Trezzano prop dels teatres de Wind Tre, constava d’un escenari elevat des del qual el presentador analitzava les imatges de la casa des d’una taula, amb el suport de nombrosos televisors de tub de raig catòdic. L’espai per al públic estava situat al voltant de l’escenari. A la segona edició, la escenografia es va traslladar al gran palastudio, també a Trezzano als estudis de la societat de telecomunicacions 3 Italia, i es va modificar durant les diferents edicions, arribant a ocupar una superfície de gairebé 180 m², amb capacitat per a 80 persones. Aquest espai, sempre amb un format d’arena, permetia al públic estar elevat sobre l’escenari, des d’on el presentador dirigia les transmissions. L’estudi es va transformar en una arena tecnològica i moderna, envoltada d’una impressionant escenografia creada amb videowalls.

## Referències

* ↑ «Matchmaking on air at La3 Sport, the first in the world H3G, Sitio web oficial», 07-08-2006.
* ↑ «BREAKING NEWS: Paolo Biotti, il nuovo Chairman di OKTAGON», 01-08-2023.

## Enllaços

* Matchmaking (videojoc)

## Enllaços externs

* Matchmaking on air at La3 Sport, the first in the world H3G
# Resolució 2058 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2058 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 19 de juliol de 2012. Després de reafirmar totes les resolucions sobre el conflicte de Xipre, en particular les resolucions 1251 (1999) i 1953 (2010), el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 30 de gener de 2013. La resolució fou aprovada per 13 vots a favor i cap en contra, i amb l'abstenció de l'Azerbaidjan i Pakistan. Azerbaidjan va considerar que la resolució era massa poc centrada en els resultats. Pakistan va trobar que s'havia negociat molt poc per arribar a un consens sobre la resolució.

## Resolució

El Consell de Seguretat va assenyalar que el govern de Xipre havia acceptat la presència contínua de la UNFICYP a l'illa. La solució al conflicte l'havien de trobar els propis xipriotes, i s'observaven avenços en les negociacions entre ambdues parts que havien de portar cap a una federació bicomunal. També va instar a treballar per implementar mesures per crear més confiança entre les dues parts. La desconnexió addicional de la Línia Verda encara estava bloquejada.
El Consell va instar a la part turcoxipriota a restaurar l'statu quo militar a Strovilia existent abans del 30 de juny del 2000 i va demanar accés als desminadors.

## Referències

* ↑ «Security Council Extends Until 30 January 2013 Mandate of UN Peacekeeping Force in Cyprus, Adopting Resolution 2058 (2012) by Vote of 13-0-2». United Nations, 19-07-2012.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Asciano

Asciano és un comune (municipi) de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana. Està situat al centre de la regió de Crete Senesi entre el riu Ombrone i el torrent Copra, a uns 30 km al sud-est de la ciutat de Siena. L'1 de gener de 2018 tenia 7.076 habitants.
Limita amb els municipis següents: Buonconvento, Castelnuovo Berardenga, Monteroni d'Arbia, Rapolano Terme, San Giovanni d'Asso, Siena, Sinalunga i Trequanda.

## Història

Asciano és d'origen etrusc, més tard fou romana i després llombarda. L'any 1898, durant unes excavacions, es va trobar una necròpolis etrusca i restes de banys romans, amb mosaics en el paviment. Durant el període medieval, va ser objecte de disputa entre Siena i Florència: la batalla de Montaperti va tenir lloc a la zona el 4 de setembre de 1260. La ciutat va ser comprada per la República de Siena el 1285 i envoltada de murs el 1351. Té algunes esglésies del segle xiv amb pintures del mateix període.

## Llocs d'interès

* Basílica de Sant'Agata (Santa Àgueda), construïda amb travertí. L'església té elements decoratius llombards. El campanar és del segle xiii.
* Museu d'Art Sacre, on s'exhibeixen obres de pintors de l'escola de Siena dels segles xiv i xv.
* Museu Arqueològic, que conté troballes de l'excavació de tombes de cambra del cementiri de Poggio Pinci.
* Monestir benedictí de Monte Oliveto Maggiore, casa mare dels Olivetans, fundat el 1320. Es troba a 10 km al sud de la població. El claustre és famós per la sèrie de frescos il·lustrant escenes de la llegenda de Benet de Núrsia, iniciada per Luca Signorelli i completada per Il Sodoma el 1505. L'església conté marqueteria fina en els seients del cor, obra de Fra Giovanni da Verona. El monestir va ser descrit pel Papa Pius II a la seva Commentaria.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Asciano entre 1861 i 2009
* Font: ISTAT - elaboració gràfica de Viquipèdia

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «GeoDemo Istat.it Població l'1 de gener de 2009». Arxivat de l'original el 2010-02-19. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Campionat sub-17 de l'OFC de 2013

El Campionat sub-17 de l'OFC de 2013 serà la catorzena edició del Campionat sub-17 de l'OFC, un torneig bianual de la Confederació de Futbol d'Oceania (OFC). L'edició de 2013 tindrà lloc a Vanuatu entre el 17 i 27 d'abril. El guanyador es classificarà per a la Copa del Món de futbol sub-17 de 2013.

## Classificació i participants
### Classificació

| Selecció | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Illes Cook | 3 | 2 | 0 | 1 | 9 | 5 | +4 | 6 |
| Samoa Nord-americana | 3 | 1 | 1 | 1 | 7 | 5 | +2 | 4 |
| Samoa | 3 | 1 | 1 | 1 | 6 | 6 | 0 | 4 |
| Tonga | 3 | 1 | 0 | 2 | 6 | 12 | −6 | 3 |

### Participants

| Selecció | Participacions en el torneig | Millor resultat |
| Classificació necessària |||
| Illes Cook | 5 | Primera fase (1997, 1999, 2003, 2005, 2011) |
| Classificació automàtica |||
| Fiji | 13 | Subcampió (1999) |
| Nova Caledònia | 7 | Subcampió (2003) |
| Nova Zelanda | 12 | Campió (1997, 2007, 2009, 2011) |
| Papua Nova Guinea | 5 | Quart lloc (1986) |
| Salomó | 8 | Subcampió (1993) |
| Tahití | 10 | Subcampió (2007, 2009, 2011) |
| Vanuatu | 11 | Subcampió (2005) |

## Fase de grups

Els grups de la fase de grups encara no han estat determinats, però el format ja es coneix: hi haurà dos grups de quatre i el primer i segon de cada grup passaran a jugar en les semifinals, amb els guanyadors de les semifinals enfrontant-se en la final. El guanyador de la final es classificarà per a la Copa del Món de futbol sub-17 de 2013.

## Referències

* 1 2 (anglès) «Schedule set for key competitions». Confederació de Futbol d'Oceania. [Publicació: 28/11/2012.] [Consulta: 21/01/2013.]
* 1 2 (anglès) «Oceania U-17 World Cup Qualifiers». RSSSF. [Consulta: 21/01/2013.]

## Vegeu també

* Campionat sub-20 de l'OFC de 2013
* Confederació de Futbol d'Oceania

## Enllaços externs

* (anglès) Informació sobre el Campionat sub-17 de l'OFC a la pàgina web de la Confederació de Futbol d'Oceania
# Jiang Fabin

Jiang Fabin (13 de novembre de 1968) és un esportista xinès que va competir en judo, guanyador d'una medalla de plata als Jocs Asiàtics de 1990 en la categoria de –95 kg.

## Palmarès internacional

Jocs Asiàtics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1990 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 2 | –95 kg |

## Referències

* ↑ Jiang Fabin en Judoinside.com (anglès)
# Cabana d'era de Carboneres

La Cabana d'era de Carboneres és una obra de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana d'era de planta rectangular (7 x 5 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia, davant la qual hi ha l'era caironada circular pràcticament coberta per herba. La façana principal presenta un portal rodó elevat fet de pedra basta. L'edifici presenta a la planta baixa el corral i al nivell superior la pallissa. Totes les altres façanes són cegues. Aquesta cabana s'aixeca vora un dels roures més monumentals de la zona.

## Història

Cabana relacionada amb l'antic mas Carboneres del segle xix, documentat des del 1124. Altres documents citen Carboneres d'Amunt i Carboneres d'Avall. S'ignora quin dels dos és l'actual, ja que no s'ha trobat rastre de l'altre. Probablement seria el d'Amunt, perquè en alguns documents ve esmentat com a Carboneres Sobirà. El mas fou cremat l'any 1653 durant la Guerra dels Segadors, segons el Diari de Joan de la Guàrdia.

## Referències

* 1 2 «Cabana d'era de Carboneres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Mas del Pier

El Mas del Pier és una masia de Reus (Baix Camp). De fet hi ha dos masos amb el mateix nom, que són de dos germans, separats l'un de l'altre pel camí dels Morts. L'un és a Bellissens, al sud del Mas del Freixe i del de les Bessones. L'altre és a l'oest del mas del Larrard Nou, a la Vinadera.

## Descripció

Del que parlarem és del situat al sud del camí dels Morts, que és el més significatiu. El mas és una construcció de planta rectangular molt allargassada, amb dues plantes d'alçada i coberta plana. Un exemple clar de creixement lineal. La resta de construccions auxiliars, que es troben davant del mas, són aïllades i de planta baixa, construïdes a poca distància, les unes de les altres, conformant un pati de treball entre aquestes i el mas, amb un gran arbre al centre. L'estat actual del mas, és deficient.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 435. ISBN 8486387655.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 125-126.
# Asheboro

Asheboro és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 24.176 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Asheboro tenia 21.672 habitants, 8.756 habitatges i 5.516 famílies. La densitat de població era de 545,5 habitants per km².
Dels 8.756 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,9% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 37% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.676 $ i la renda mediana per família de 39.397 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.280 $ mentre que les dones 21.834 $. La renda per capita de la població era de 17.382 $. Entorn del 12,5% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Asheboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Asheboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Campionat sergipano

El Campionat Sergipano és la competició futbolística de l'estat de Sergipe.

## Format

La màxima categoria s'anomena Sèrie A-1.
Lliga a doble volta, on cada equip juga enfront de la resta a casa i a fora. L'equip amb més punts esdevé campió. Els 2 clubs amb menys punts baixen a la Sèrie A-2.

## Campions

| 1918 Cotinguiba 1919 no es disputà 1920 Cotinguiba 1921 Industrial 1922 Sergipe 1923 Cotinguiba 1924 Sergipe 1925 no es disputà 1926 no es disputà 1927 Sergipe 1928 Sergipe 1929 Sergipe 1930 no es disputà 1931 no es disputà 1932 Sergipe 1933 Sergipe 1934 Palestra 1935 Palestra 1936 Cotinguiba 1937 Sergipe 1938 no es disputà 1939 Ipiranga 1940 Sergipe 1941 Riachuelo 1942 Cotinguiba 1943 Sergipe | 1944 Vasco 1945 Ipiranga 1946 Olímpico 1947 Olímpico 1948 Vasco 1949 Palestra 1950 Passagem 1951 Confiança 1952 Cotinguiba 1953 Vasco 1954 Confiança 1955 Sergipe 1956 Santa Cruz 1957 Santa Cruz 1958 Santa Cruz 1959 Santa Cruz 1960 Santa Cruz 1961 Sergipe 1962 Confiança 1963 Confiança 1964 Sergipe 1965 Confiança 1966 América 1967 Sergipe 1968 Confiança 1969 Itabaiana | 1970 Sergipe 1971 Sergipe 1972 Sergipe 1973 Itabaiana 1974 Sergipe 1975 Sergipe 1976 Confiança 1977 Confiança 1978 Itabaiana 1979 Itabaiana 1980 Itabaiana 1981 Itabaiana 1982 Sergipe i Itabaiana 1983 Confiança 1984 Sergipe 1985 Sergipe 1986 Confiança 1987 Vasco 1988 Confiança 1989 Sergipe 1990 Confiança 1991 Sergipe 1992 Sergipe 1993 Sergipe 1994 Sergipe 1995 Sergipe | 1996 Sergipe 1997 Itabaiana 1998 Lagartense 1999 Sergipe 2000 Sergipe i Confiança 2001 Confiança 2002 Confiança 2003 Sergipe 2004 Confiança 2005 Itabaiana 2006 Pirambu 2007 América 2008 Confiança 2009 Confiança 2010 River Plate 2011 River Plate 2012 Itabaiana 2013 Sergipe 2014 Confiança |

## Títols per equip

* Club Sportivo Sergipe (Aracaju) 33 títols
* Associação Desportiva Confiança (Aracaju) 19 títols
* Associação Olímpica Itabaiana (Itabaiana) 10 títols
* Cotinguiba Sport Club (Aracaju) 6 títols
* Esporte Clube Santa Cruz (Estância) 5 títols
* Vasco Esporte Clube (Aracaju) 4 títols
* Palestra Futebol Clube (Aracaju) 3 títols
* Ipiranga Futebol Clube (Maruim) 2 títols
* Olímpico Futebol Clube (Aracaju) 2 títols
* América Futebol Clube (SE) (Propriá) 2 títols
* Industrial Futebol Clube (Aracaju) 1 títol
* Atlético Clube Lagartense (Lagarto) 1 títol
* Passagem Futebol Clube (Aracaju) 1 títol
* Riachuelo Futebol Clube (Aracaju) 1 títol
* Olímpico Pirambu Futebol Clube (Pirambu) 1 títol
* Sociedade Esportiva River Plate (Carmópolis) 1 títol

## Enllaços externs

* FSF web oficial Arxivat 2006-04-24 a Wayback Machine.
* RSSSF

## Referències

* ↑ «Sergipe State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
# Jillali Ferhati

Jillali Ferhati (àrab: الجيلالي فرحاتي, al-Jīlālī Farḥātī) (Khémisset, Marroc, 3 d'agost de 1948) és un cineasta marroquí.

## Biografia

Ferhati va néixer l'any 1948 a Aït Ouahi, prop de Khémisset, però va créixer a Tànger. Va estudiar sociologia i literatura a París i després va iniciar la seva carrera al teatre, treballant com a actor i director al Theatre International de París. El 1982 va fundar Heracles Production, una productora.
El seu debut al cinema va ser l'any 1978 amb el llargmetratge Brèche dans le mur, seleccionat per a la Semana de la Crítica al 31è Festival Internacional de Cinema de Canes. El 1982 la seva pel·lícula Arais Min Kassab fou projectada a la Quinzena dels Directors del 35è Festival Internacional de Cinema de Canes, i el 1991 la seva pel·lícula Chateh al aftal ad-daï'ne va entrar en la secció competitiva de la 48a edició de la Mostra Internacional de Cinema de Venècia.
Està casat amb la directora i guionista Farida Benlyazid, que sovint col·laborava amb ell.

## Filmografia

* 1978: Charkhun fi-l hâ'it
* 1981: Poupées de roseau / Araïs min qasab
* 1986: The Dream of Tangiers
* 1991: Chateh al aftal ad-daï'ne / Shâtiu al-atfâl al-mafoûdin
* 1995: Kuius al-has
* 2000: Tresses
* 2004: Mémoire en détention
* 2009: Des l'aube
* 2013: Sarirou Al Assrar
* 2016-2017: Des l'aube

## Referències

* ↑ «Jilali Ferhati | IFFR».
* ↑ «Africiné - Jillali Ferhati» (en francès).
* ↑ L'observateur. «Le FIFM rend hommage à Jilali Ferhati» (en francès), 26-11-2018.
* 1 2 3 De Franceschi, Leonardo «Jillali Ferhati: Figures de/dans l'espace». CinémAction, 01-01-2004, pàg. 169–73.
* 1 2 Leaman, Oliver. Companion Encyclopedia of Middle Eastern and North African Film (en anglès). Routledge, 2003. ISBN 978-1-134-66251-7.
* ↑ «Jillali Ferhati Archives» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-11-20.
* ↑ «:: CENTRE CINEMATOGRAPHIQUE MAROCAIN ::».
# Cabana agrícola (Vilanova i la Geltrú)

La Cabana agrícola és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca de planta circular, excepte en una de les seves cares, que presenta una alineació plana. Fabricada amb paraments de pedra irregular travats amb calç i sorra. Presenta un accés i coberta de falsa cúpula, actualment en procés de ruïna. La vegetació impedeix notablement el seu accés. Es tracta d'una construcció relacionada tradicionalment amb les activitats agràries, concretament amb el cultiu de vinyes.

## Referències

* ↑ «Cabana agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Azraquisme

L'azraquisme (de l'àrab الأزارقة, al-azāriqa, del nom del seu fundador, Ibn al-Àzraq) va ser una branca molt radical de l'islam sorgida del kharigisme a Pèrsia l'any 685, fundada per Nafi ibn al-Àzraq al-Hanafí al-Handhalí. Aquest va declarar apòstates tots els altres musulmans, considerant el territori que ocupaven com a part de Dar al-Kufra, o territori dels no-creients, en què es permet atacar persones i béns. Com a tals, podien ser assassinats en tota impunitat, així que llurs dones i fills.

## Història

Després de dominar Bàssora va haver de sortir de la ciutat cap al Khuzestan i va morir el 685 a la batalla de Dulab i el va succeir Ubayd-Al·lah ibn al-Màhuz.
Durant mesos la regió entre Bàssora i Ahwaz fou teatre de saquejos i destruccions; el general Al-Muhàl·lab ibn Abi-Sufra el va derrotar a prop de Sillabra a l'est del Dujayl i Ubayd-Al·lah ibn al-Màhuz va morir a la lluita (686). Li succeí el seu germà Zubayr ibn al-Màhuz, que va reorganitzar les seves forces, retornant a l'Iraq d'on es va haver de retirar i va morir en un atac a Isfahan (687 o 688) i els seus homes es van dispersar per Fars i Kirman.
La direcció va passar a Qatarí ibn al-Fujaa, que va saber reorganitzar les forces i al cap d'un temps va ocupar Ahwaz i va tornar cap a l'Iraq, en direcció a Bàssora. Muhallab ibn Abi Sufra, ara governador de Mossul va ser cridat per fer front al perill però no va acosneguir cap èxit decisiu. A partir del [694] els azraquites foren expulsats primer cap a Fars i després al Kirman on es van establir a Djiraft, que fou el seu quarter durant uns tres o quatre anys. Les divisions que van esclatar entre àrabs i mawalis van obligar a Qatarí a fugir cap al Tabaristan amb els seus seguidors, mentre els mawali van prendre el control de Djiraft dirigits per Abd-Rabbih al-Kabir. Aquesta divisió va facilitar la tasca a Muhallab que va poder massacrar a tots els azraquites de Kirman en pocs mesos. Qatarí, perseguit al Tabaristan, fou derrotat i mort (698/699).
Les restes dels azraquites que es van refugiar a Sadhawwar a prop de Kumis, foren assetjats i exterminats quan van intentar una sortida desesperada.
El moviment va rebrotar més tard al Màgrib.

## Llista d'imams azraquites

* Nafi ibn al-Àzraq al-Hanafí al-Handhalí 684-685
* Ubayd-Al·lah ibn al-Màhuz 685-186
* Zubayr ibn al-Màhuz, 686-687/688
* Qatarí ibn al-Fujaa 687/688-698/699
* Abd-Rabbih al-Kabir 697-698

## Bibliografia

* Lewinstein, Keith. «Azāriqa». Encyclopaedia of Islam, THREE. Editada per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. 12 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-3/azariqa-COM_0171>