OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Athletic Club Omonia Nicòsia

L'Athletic Club Omonia Nicòsia (en grec modern Αθλητικός Σύλλογος Ομόνοια Λευκωσίας) és un club xipriota de futbol de la ciutat de Nicòsia. Omonia significa harmonia en grec.

## Història

El club va ser fundat el 1948, provocat per les turbulències polítiques d'aquell període entre els esquerrans i els dretans. Alguns futbolistes de l'APOEL FC criticaren les posicions polítiques del club i en foren expulsats. Aquests amb altra gent van fundar l'Omonia Nicòsia. El club ingressà a l'Associació Amateur Xipriota de Futbol. El 1953, els clubs d'aquesta associació ingressaren a la Federació Xipriota i l'Omonia ingressà a primera divisió.
A més de futbol el club té seccions de basquetbol, voleibol, futbol sala i ciclisme.

## Estadi

L'APOEL juga al nou Estadi GSP (també conegut com a Estadi Pancypria) des del 1999, que comparteix amb els seus rivals APOEL i Olympiakos Nicòsia. Va jugar a l'Estadi Makario entre 1978 i 1999 i al vell Estadi GSP entre 1953 i 1978. El club té previst inaugurar un nou estadi propi.
La secció de bàsquet juga al Pavelló Eleftheria. La de voleibol al Pavelló Lefkotheo i la de futbol sala al Pavelló de l'Institut Melkonian.

## Jugadors destacats

Llistats segons l'any en què debutaren al club (entre parèntesis):
* Sotiris Kaiafas (1967)
* Mihai Mocanu (1972)
* Gregory Savva (1973)
* Giorgos Savvidis (1981)
* Spas Djevizov (1984)
* Georgios Christodoulou (1986)
* Emil Spasov (1988)
* Kostas Malekkos (1989)
* \ Nedim Dudic (1991)
* Joseph Juriac (1991)
* Gocha Gogrichiani (1993)
* Charis Nicolaou (1995)
* Petros Konnafis (1996)
* \ Rainer Rauffmann (1997)
* \ Vesko Mihajlović (1999)
* Dusan Tittel (1999)
* Anders Nielsen (2000)
* Efstathios Aloneftis (2001)
* Marco Haber (2002)
* Stefan Brasas (2003)
* Vlatko Grozdanovski (2004)
* Jozef Kozlej (2004)
* \ Paulo Rink (2006)
* Magno Mocelin (2005)
* Georgios Vakouftsis (2005)
* Antonis Georgallides (2006)
* Ioannis Okkas (2008)
* Claudiu Niculescu (2008)
* Clayton (2008)

## Entrenadors destacats

* Ígor Neto (1967)
* Iontso Arsof (1988)
* Helmut Senekowitsch (1991)
* Dušan Galis (1999)
* Asparuh Nikodimov (2000)
* Arie Haan (2000)
* Henk Houwaart (2000)
* Toni Savevski (2002)
* Franciszek Smuda (2004)
* Ioan Andone (2006)
* Dragomir Okuka (2007)
* Ioannis Matzourakis (2007)
* Giorgos Savvidis (2008)

## Palmarès
### Futbol

Associació Xipriota de Futbol
* Lliga xipriota de futbol (21): 1961, 1966, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1987, 1989, 1993, 2001, 2003, 2010, 2021
* Copa xipriota de futbol (16): 1965, 1972, 1974, 1980, 1981, 1982, 1983, 1988, 1991, 1994, 2000, 2005, 2011, 2012, 2022, 2023
* Supercopa xipriota de futbol (15): 1966, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1988, 1989, 1991, 1994, 2001, 2003, 2005, 2010
Associació Amateur Xipriota de Futbol
* Lliga (4): 1949, 1950, 1951, 1952
* Copa (5): 1949, 1950, 1951, 1952, 1953

### Voleibol

* Copa xipriota (3): 1999, 2006, 2009

## Referències

* ↑ «Omonia Stadium - Stadiumguide.com». Arxivat de l'original el 2007-09-22. [Consulta: 4 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Athletic Club Omonia Nicòsia - Lloc web oficial
# Callulops eurydactylus

Callulops eurydactylus és una espècie de granota que viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Callulops eurydactylus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Quetta (cràter)

Quetta és un cràter de l'asteroide del cinturó principal (253) Mathilde, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 45.6 ° de latitud nord i 165.5 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 3.2 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2000 i fa referència a Quetta, conca de carbó del Pakistan.

## Referències

* ↑ "Quetta (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ International Energy Agency. Concise Guide to World Coalfields, compiled by World Coal Resources and Reserves Data Bank Services, 1983.
# Mici

Els mititei o mici (també en singular, en romanès «menuts», pronunciats com mig en català) són un plat tradicional de la cuina romanesa, que consisteix en carn picada amb forma de rotlle que es prepara a la graella. La carn que s'empra en aquesta mena de mandonguilla és generalment de xai o de porc, amb all, pebre negre molt, herbes per donar-li gust i, a vegades, un toc de pebre vermell. També hi ha qui, a voltes, li afegeix una mica de hidrogencarbonat de sodi.
Se serveix normalment acompanyat de mostassa i cervesa per beure.
Els mici són un aperitiu molt popular a Romania, considerat per molts un dels seus plats nacionals.

## Història

La llegenda popular diu que els mici foren inventats una tarda en un bar de nom La Iordachi a Bucarest, un lloc molt conegut per les salsitxes. No obstant això, existeixen plats similars en altres països de l'Europa de l'est, essent els ćevapčići un dels més populars.
Durant el 2013 va haver-hi molt de renou a Romania per la possibilitat de prohibició de la comercialització d'aquest aliment en la Unió Europea per l'ús de l'hidrogencarbonat de sodi. Finalment el 2014 va ser-ne aprovat el seu ús.

## Referències

* ↑ «Strada Covaci este locul unde au fost inventati micii» (en romanès), 18-05-2007. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «UE nu vrea carne de mici cu bicarbonat de sodiu. Cum ar putea rămâne produsul tradiţional fără un ingredient esenţial» (en romanès), 01-05-2013. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «EC approves sodium bicarbonate use in Romania’s mici, product can be exported to EU» (en anglès), 11-03-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-21. [Consulta: 2 gener 2016].

## Enllaços externs

* Wikibooks Cookbook – 1920 recepta pel mititei (romanès)
* Recepta de Mici Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. (anglès)
# Auditori Pau Casals

L'Auditori Pau Casals és un auditori situat al barri Marítim de Sant Salvador al municipi del Vendrell, davant de la Casa Museu Pau Casals, inaugurat el 6 de juny de l'any 1981 amb capacitat per a quatre-centes quatre persones. L'edifici forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Auditori Pau Casals». Ajuntament del Vendrell. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «Auditori Pau Casals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ Montsalvatge i Bassols, Xavier. «Se inauguró el Auditori Pau Casals, página 40» (en castellà). La Vanguardia, 09-06-1981. [Consulta: 6 gener 2022].

## Enllaços externs

* «Auditori Pau Casals». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Alberto Bucciardi

Arturo Bucciardi, més conegut com Alberto Buccicardi Ferrari, (11 de maig de 1914 - 8 de desembre de 1970) fou un futbolista xilè.
Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1950. Fou jugador i entrenador del Club Deportivo Universidad Católica.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 2011-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ «ALBERTO BUCCICARDI: A 100 AÑOS DE SU NATALICIO | Cruzados».
* ↑ «Chile - Coaches of Championship Teams - First Level».
# Javier Rivas Escamilla

Javier Rivas Escamilla (Madrid, 1965) és un esportista, informàtic i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en l'onzena i desena legislatures.

## Biografia

Des de petit viu a la vall d'Aran. Ha treballat en els àmbits de l'esquí alpí i en la informàtica. En el primer ha estat esquiador de la Selecció Espanyola d'Esquí Alpí i ha estat entrenador de les seleccions d'esquí d'Espanya i d'Andorra. Darrerament ha estat consultor d'estacions d'esquí i desenvolupador de software.
Ha estat elegit diputat de Ciutadans - Partit de la Ciutadania a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 per la circumscripció de Lleida. També fou escollit regidor de Vielha e Mijaran pel mateix partit a les eleccions municipals de 2015.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou elegit diputat per Ciutadans, sent la llista més votada.

## Obres

* 1 del 1 del 2001, el esquí en el futuro (1985) amb dibuixos de Javier Navarro.
* 10 conceptos para aprender a aprender con el esquí nórdico : habilidades básicas de clásico y patinador : ¡esquía! : el aprendizaje asistido (2014)

## Referències

* ↑ Els teus representants al web de Ciutadans
* ↑ Composició del Ple de Vielha en 2015 Arxivat 2015-11-21 a Wayback Machine. a municat.gencat
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
# Astroide

En matemàtica, un astroide és un tipus particular d'hipocicloide, una corba amb quatre vèrtexs. Els astroides són també corbes de Lamé: tots els astroides són versions a escala de la corba especificada per l'equació:
    $x^{2/3}+y^{2/3}=1.\,$
El seu nom modern ve de la paraula grega asteros, "estrella". La corba tenia diversos noms, incloent-hi tetracúspide, cubocicloide, i paracicle. És gairebé idèntica en la forma a l'evoluta d'una el·lipse.
El camí que segueix un punt d'una circumferència de radi 1/4 rodolant dins d'una circumferència del radi 1 traça una astroide. Un segment de recta de la llargada 1 que llisqui amb un extrem a l'eix d'abscisses i l'altre a l'eix d'ordenades, és sempre tangent a l'astroide (que és per això un envolupant). Les seves equacions paramètriques són:
    $x=\cos ^{3}\theta ,\qquad y=\sin ^{3}\theta .$
L'astroide és el lloc geomètric real d'una corba algebraica plana del gènere zero. Té l'equació:
    $(x^{2}+y^{2}-1)^{3}+27x^{2}y^{2}=0.\,$
L'astroide és per això del grau sis, i té quatre singularitats de cúspide en el pla real, els vèrtexs de l'estrella. Té dues singularitats complexes de cúspide més a l'infinit, i quatre punts dobles complexos, en total té deu singularitats.
La corba dual de l'astroide és la corba cruciforme amb l'equació $\textstyle x^{2}y^{2}=x^{2}+y^{2}.$
L'evoluta d'una astroide és una astroide dues vegades més gran.
Una astroide creada en rodolar una circumferència dins d'una circumferència del radi $a$ tindrà una àrea de ${\frac {3}{8}}\pi a^{2}$ i un perímetre de 6a.

## Corbes relacionades

* Deltoide: corba amb tres cúspides.

## Referències

* J. Dennis Lawrence. A catalog of special plane curves. Dover Publications, 1972, p. 4–5,34–35,173–174. ISBN 0-486-60288-5.
* Wells D. The Penguin Dictionary of Curious and Interesting Geometry. Nova York: Penguin Books, 1991, p. 10–11. ISBN 0-14-011813-6.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Astroid» a MathWorld (en anglès).
* "Astroid" a The MacTutor History of Mathematics archive
* Article a 2dcurves.com
* Visual Dictionary Of Special Plane Curves, Xah Lee
* Bars of an Astroid per Sándor Kabai.
# Callulops comptus

Callulops comptus és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Parker, F. 2004. Callulops comptus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Miguel Muñoz

«Miguel Muñoz» té aquests significats:
* Biografies:
** Miguel Muñoz Mozún (Madrid, 1922 - 1990), futbolista i entrenador espanyol
** Miguel Muñoz Pantoja (Junín, Perú, 1975), jugador d'escacs instal·lat a Barcelona
** Miguel Ángel Muñoz (Madrid, 1983), actor de cinema i cantant espanyol
* Miscel·lània:
** Hoyos de Miguel Muñoz, municipi a la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Trofeu Miguel Muñoz, premi atorgat anualment pel diari esportiu espanyol Marca al millor entrenador de Primera i Segona divisió de la Lliga espanyola
# Josep Romaguera

Josep Romaguera (1642-1723) és l'autor de l'únic llibre d'emblemes en català, l'Atheneo de grandesa. Les seves altres obres consten de diversos sermons en castellà i alguns plecs solts poètics; les altres obres (com la segona i tercera part de l'Atheneo) s'han perdut. L'estil de la seva obra és típic del barroc.
Romaguera naix a Barcelona durant la Guerra dels Segadors l'any 1642 i viu fins a 1723, segons el seu epitafi publicat pel mercedari i historiador Pere Serra i Postius. No en tenim cap notícia fins a 1661 quan comença la seva carrera eclesiàstica i rep el seu primer benefici. Va formar part del Sant Ofici i va ser professor de llei canònica a la Universitat de Barcelona. Segons l'epitafi de Serra i Postius, Romaguera va ser un predicador famós i va representar l'Església a les Corts Catalanes convocades per Felip V a 1701-1702. Per a Postius, Romaguera va ser un individu singular, «uno de los Varones más insignes, que en Letras, Prudencia y Govierno a la fin del passado Siglo y principio del presente, ha tenido Catalunya» (f.104r).
Romaguera va ser defensor del català i al «Pròleg al lector» de l'Atheneo reivindica l'ús del català com llengua literària, afirmant que el seu llibre és un intent de «dar un aliento a las plomas catalanas.» (s.n.) A més a més, es queixa de l'estat del català del temps:
| « | "Totas las nacions anellan en embellir sa llengua, y en propagarla, perquè es credit de sos ingenis, gosar Alumnos de sa facundia los alienigenos curiosos; pero la paciò, que en las demes se estrema en la alaba[n]ça, en la nostra inadvertidament se precipita al despreci, ab impaciencia de quants ò adverteixan." (i-ii [s.n.]) | » |

## Referències

* ↑ Lo llibre dels poetes
* Romaguera, Josep. Atheneo de grandesa sobre eminencias cultas, cathalana facundia, ab emblemmas illustrada.... Barcelona: Joan Jolis, 1681. [Facsímil: Barcelona, Lletra Menuda, 1980].
* Reza, Alma “Atheneo de Grandesa, un ejemplo de literatura emblemática catalana” Imagen y cultura (Gandía 16 al 18 d'octubre 2007) Universitat Internacional de Gandia – Generalitat Valenciana, 2008 pp. 1325 -1336
* Serra y Postius, Pedro, O. Merc.: Historia Eclesiástica del principado de Cataluña. S. XVIII. Biblioteca Universitària de Barcelona, MS 186-97, Tomo XII.

## Enllaços externs

* Imatges i discussió de l'Atheneo en una exhibició del Museu Frederic Marès, Barcelona Arxivat 2006-12-25 a Wayback Machine.
# Can Simon (Sant Pere de Ribes)

Can Simon és una obra del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, format per planta baixa i un pis. La façana presenta una distribució simètrica d'obertures. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, d'arc rebaixat de pedra i una finestra rectangular amb reixa; al primer pis s'obren dos balcons amb barana de ferro i obertures rectangulars emmarcades per trencaaigües sinuosos dins dels quals hi ha decoració floral. La façana acaba en cornisa esglaonada, decorada amb motius florals i coronada per un element ornamental.

## Història

Segons Ramon Artigas, autor de la fitxa que sobre aquest edifici hi ha a l'Arxiu Històric del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya, és probable que l'autor del projecte fos el mestre d'obres Gaietà Miret. Consultat l'Arxiu Històric del Comú de Robes no ha estat possible confirmar aquesta dada.
La data de 1886 que hi ha a la clau de la porta permet situar la construcció de la casa Quadres vers la fi del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Can Simon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Cangur arborícola de Lumholtz

El cangur arborícola de Lumholtz (Dendrolagus lumholtzi) és un cangur arborícola de constitució robusta que viu a les selves pluvials de la regió de la meseta Atherton, a Queensland (Austràlia). La UICN el classifica com a espècie gairebé amenaçada, tot i que les autoritats locals el classifiquen com a espècie rara. Fou anomenat en honor de l'explorador noruec Carl Sofus Lumholtz (1851-1922).

## Referències

* ↑ Winter, J.; Burnett, S.; Martin, R. Dendrolagus lumholtzi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 octubre 2008.
* ↑ «Lumholtz's tree-kangaroo». Queensland Government, 30-08-2005. Arxivat de l'original el 2009-04-27. [Consulta: 9 octubre 2006].
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Auto-descàrrega

L'autodescàrrega és un fenomen de les bateries en què les reaccions químiques internes redueixen la càrrega emmagatzemada a la bateria sense cap connexió entre els elèctrodes o cap circuit extern. L'autodescàrrega disminueix la vida útil de les bateries i fa que tinguin menys d'una càrrega completa quan s'utilitzen.

## Rapidesa

La rapidesa amb què es produeix l'autodescàrrega depèn del tipus de bateria, de l'estat de càrrega, del corrent de càrrega, de la temperatura ambient i d'altres factors. Les bateries primàries no estan dissenyades per a la recàrrega entre la fabricació i l'ús, per tant, tenen una química de bateria que ha de tenir una taxa d'autodescàrrega molt més baixa que els tipus més antics de cel·les secundàries, però han perdut aquest avantatge amb el desenvolupament de cel·les secundàries recarregables amb molt baixa velocitat d'auto-descàrrega, com les cel·les de NiMH.
L'autodescàrrega és una reacció química, igual que la descàrrega de circuit tancat, i tendeix a produir-se amb més rapidesa a temperatures altes. Emmagatzemar les bateries a temperatures baixes redueix així la velocitat d'autodescàrrega i conserva l'energia inicial emmagatzemada a la bateria. També es creu que l'autodescàrrega es redueix a mesura que es desenvolupa una capa de passivació als elèctrodes amb el pas del temps.

## Autodescàrrega típica per tipus de bateria

| Química de la bateria | Recarregable | Autodescàrrega típica o vida útil |
| Metall de liti | No | 10 anys de vida útil |
| Alcalina | No | 5 anys de vida útil |
| Zinc-carboni | No | 2-3 anys de vida útil |
| Ió de liti | Sí | 2-3% per mes; ca. 4% pm |
| Polímer de liti | Sí | ~5% al mes |
| NiMH d'autodescàrrega baixa | Sí | Tan baix com el 0,25% al mes |
| lom-àcid | Sí | 4-6% al mes |
| Níquel-cadmi | Sí | 15-20% al mes |
| Níquel/Hidrur de metall (NiMH) | Sí | 30% al mes |

## Referències

* 1 2 Garche, Jurgen. Encyclopedia of Electrochemical Power Sources. Newnes, 2013, p. 407. ISBN 978-0-444-52745-5.
* ↑ Moseley, Patrick T. Electrochemical Energy Storage for Renewable Sources and Grid Balancing (en anglès). Newnes, 2014-10-27, p. 440, 441. ISBN 9780444626103.
* ↑ Umweltbundesamt: "BATTERIEN UND AKKUS" (3,65 MB PDF), October 2012; visited 2018-02-14
* ↑ «Lithium Polymer Battery Technology». [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Panasonic

## Bibliografia

* Wu i White, " Model d'autodescàrrega d'una cèl·lula de níquel-hidrogen ". Journal of the Electrochemical Society, 147 (3) 901-909 (2000)

## Enllaços externs

* Descarregadors de bateries Descripció i tractament de bateries sulfatades
# Alberto Bueno Calvo

Alberto Bueno Calvo (Madrid, 20 de març de 1988) és un exfutbolista professional madrileny que jugava com a davanter centre o de segon punta. Ha estat internacional amb les seleccions juvenils espanyoles. Es va formar al Reial Madrid CF, club que es va guardar dues opcions de recompra sobre el jugador quan se'n va desprendre.

## Biografia

Va començar a jugar en categoria aleví a l'Escola de Futbol Concepción, fitxant pel planter del Reial Madrid, on va arribar amb 15 anys a la categoria cadet i pujà al Juvenil A a la temporada 2005-06, marcant 37 gols en 37 partits. A la temporada següent formà part del Reial Madrid Castella de la Segona Divisió, jugant 31 partits, encara que 26 d'ells com a suplent i marcant 2 gols.
L'agost de 2007 va signar un contracte professional amb l'entitat blanca, sent convocat a la pretemporada amb el primer equip entrenat per Bernd Schuster. Debutà a un amistós contra el Lokomotiv de Moscou.
Les temporades 2007-08 i 2008-09 continuà jugant al Reial Madrid Castella a la Segona Divisió B, arribant a debutar amb el primer equip en partit oficial a la Copa del Rei el 30 d'octubre de 2008 i marcant el seu primer gol l'11 de novembre també en Copa del Rei.

### Selecció espanyola

Ha estat internacional amb Espanya des de la selecció sub-16 fins a la sub-21, guanyant el Campionat d'Europa de futbol Sots-19 el 2006, on va ser el màxim golejador del torneig, amb una actuació brillant a la final.
També forma part del combinat espanyol a la Copa del Món sub-20 del 2007 disputat al Canadà. Va marcar un gol a la pròrroga dels vuitens de final contra Brasil, assolint la classicació per a quarts de final.

## Referències

* 1 2 «Alberto Bueno» (en portuguès). Mais Futebol. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ Julia del Mar. «Mendilibar ya tiene el delantero que quería: Alberto Bueno» (en castellà). Marca.com, 15-07-2009. [Consulta: 15 juliol 2009].
* ↑ «Temporada 2006-07 del Real Madrid Castilla». LFP. [Consulta: 11 novembre 2008]. (castellà)
* ↑ «La nit destinada a Bueno va ser del Real Unión». Marca. [Consulta: 12 novembre 2008]. (castellà)
* ↑ «Bueno, fonamental a l'èxit d'Espanya». UEFA. Arxivat de l'original el 2009-01-10. [Consulta: 11 novembre 2008]. (castellà)

## Enllaços externs

* Alberto Bueno: l'última perla de la Fábrica comença a brillar - Diari Marca (castellà)
* Fitxa del jugador - Web oficial del Reial Madrid (castellà)
* Estadístiques del jugador - transfermarkt.de (alemany)
# Pierre Emmanuel

Pierre Emmanuel (Gant, 3 de maig de 1916 - 7è districte de París, 22 de setembre de 1984) va ser un poeta occità en llengua francesa, conegut amb el nom de Pierre Emmanuel. Va ser elegit membre de l'Acadèmia Francesa el 1968 però hi va renunciar el 1975 com a protesta per la incorporació de Félicien Marceau, acusat de col·laboracionista durant la Segona Guerra Mundial. Va ser president del PEN Club Internacional entre 1969 i 1971 i president de l'Institut Francès de l'Audiovisual.
En la seva poesia, de forta inspiració cristiana, hi destaca la idea del món modern amenaçat pel desastre. Posteriorment va alternar la poesia amb la prosa i el periodisme.

## Obres

* Tombeau d'Orphée (1941)
* Combats avec tes défenseurs (1942)
* Sodome (1944)
* La liberté guide nos pas (1945)
* Babel (1952)
* Visage nuagé (1956)
* Versant de l'âge (1958)
* Le goût de l'un (1963)
* Notre Père (1969)
* Jacob (1970)
* La vie terrestre (1975)
* Tu (1978)
* L'autre (1980)
* Baudelaire, la femme et Dieu (1982)
* Grand Oeuvre (1984)

## Referències

* ↑ «Pierre Emmanuel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
# Josep Romero

Josep Romero (1734-1739) fou el setè mestre de capella de la capella de Música de Sant Esteve d'Olot. És molt probable que substituís Tomàs Martí entre finals de 1731 i 1738, sent nomenat mestre de capella de Sant Esteve, el 5 de juny de 1739. Romero actuà en qualitat de mestre de capella en el tribunal examinador de les oposicions al magisteri de l'orgue de la col·legiata de Sant Joan de les Abadesses.
Era fill de Josep Romero, sombrerer de la vila d'Esparreguera, i d'Elisabet. El seu oncle Jaume Romero era prevere i beneficiat de la parroquial d'Esparraguera, i fou el marmessor del seu testament. Fou enterrat al vas dels beneficiats de Sant Esteve.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Monells, Carme «Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012, pàg. 41.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Monells, Carme «Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012, pàg. 42.