OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fortune Gordien

Fortune Gordien (Spokane, 9 de setembre de 1922 - Fontana, 10 d'abril de 1990) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el llançament de disc i de pes, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va guanyar la medalla de bronze n la prova del llançament de disc del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, fou quart en la mateixa prova. El 1956, a Melbourne, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En ells guanyà la medalla de plata en la prova del llançament de disc.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles als Jocs Panamericans de 1955, d'or en el llançament de disc i de plata en el de pes. També va guanyar sis títols de l'AAU i tres de la NCAA. Durant la seva carrera esportiva va millorar en quatre ocasions el rècord del món de llançament de disc, fins a situar-lo en 59,28 metres el 1953. Aquest rècord es va mantenir fins al 1959, quan Edmund Piątkowski el situà en 59,91 metres.
Durant la dècada de 1950 va tenir alguns papers menors en pel·lícules i sèries de televisió, com ara The Cisco Kid (1950), Sinuhé, l'egipci (1954), Not for Hire (1959) i North to Alaska (1960).

## Millors marques

* Llançament de disc. 59,28 metres (1953)
* Llançament de pes. 16,51 metres (1947)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Fortune Gordien». [Consulta: 20 juny 2023].
* 1 2 Fitxa a trackfield.brinkster.net.
* ↑ Progression of IAAF World Records. 2015 Edition. IAAF, 2015, p. 191.
* ↑ Fortune Gordien. IMDb
# IEC 62133

IEC 62133 és una normativa internacional (creada per l'IEC) de seguretat elèctrica de bateries que contenen materials alcalins i altres electròlits no àcids. Cal evitar condicions que portin a estats potencialment perillosos. La darrera versió de la norma es pot esbrinar aquí.

## Part de la norma

* Part 1 : requeriments de seguretat per a bateries recarregables portables fabricades amb material níquel.
* Fig.1 Exemple de bateria de litiPart 2 : requeriments de seguretat per a bateries recarregables portables fabricades amb material liti.

## Assajos realitzats

| Apartat | Descripció de l'assaig |
| 8.2.1 | Càrrega contínua a voltatge constant |
| 8.2.2 | Stress d'alta temperatura ambiental de l'envolvent o encapsulat |
| 8.3.1 | Curtcircuit extern (de la cèl·lula) |
| 8.3.2 | Curtcircuit extern (de la bateria) |
| 8.3.3 | Caiguda lliure |
| 8.3.4 | Abús tèrmic |
| 8.3.5 | Compressió (de la cèl·lula) |
| 8.3.6 | Sobrecàrrega (de la bateria) |
| 8.3.7 | Descàrrega forçada (de la cèl·lula) |
| 8.3.8 | Transport |
| 8.3.9 | Curtcircuit intern (de la cèl·lula) |

## Referències

* ↑ «IEC 62133-1:2017 | IEC Webstore» (en anglès). https://webstore.iec.ch.+[Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «Global battery safety regulations harmonised as IEC 62133» (en anglès). http://www.newelectronics.co.uk. Arxivat de l'original el 2017-09-26. [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «Battery Safety Testing - IEC 62133 Standard» (en anglès). http://www.intertek.com.+[Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «IEC 62133 2nd Edition: All you need to know about the new standard» (en anglès). http://www.batterypoweronline.com. Arxivat de l'original el 2017-11-18. [Consulta: 26 setembre 2017].

## Vegeu també

* Seguretat elèctrica
# Porto Novo (Cap Verd)

Porto Novo és un dels tres concelhos en què està dividida administrativament l'illa de Santo Antão, a Cap Verd. És la principal ciutat de l'illa, i està localitzada en la sud de l'illa.
La cota més alta de Porto Novo és el Topo da Coroa (1.979 m). Posseeix també una important indústria pesquera i agricultura.

## Geografia física

El municipi està situat a la zona sud de l'illa, limita pel nord amb els municipis de Paul i Ribeira Grande, i amb l'oceà Atlàntic per la resta de punts cardinals.

## Història

El municipi de Porto Novo fou creat en 1971 quan l'antic municipi de Santo Antão fou dividit en 3 municipis: Ribeira Grande, Paul i Porto Novo.

## Demografia

Població de Porto Novo (1940—2010) :
| 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 |
| 10.366 | 7.565 | 10.683 | 13.750 | 13.236 | 14.873 | 17.191 | 17.906 |
El municipi es divideix en dues freguesias, São João Baptista i Santo André. La meitat de la població resideix a Porto Novo (9.310 hab.), on es troba la seu del municipi. Altres localitats destacades són, Alto Mira (1.003 hab.), Tarrafal de Monte Trigo (841 hab.), Chã de Morte (746 hab.), Norte da Baía (595 hab.), i Lajedo (558 hab.)

## Agermanament

* Estarreja

## Política

Fins al 2012, el municipi era governat pel partit "Moviment per la Democràcia" però des d'aleshores ho és pel PAICV amb 10 escons de 17.

### Assemblea municipal

| | 2004 % | 2004 escons | 2008 % | 2008 escons | 2012 % | 2012 escons |
| PAICV | 47.2 | 8 | 41.5 | - | 55.2 | 10 |
| Moviment per la Democràcia | 49.86 | 9 | 50.9 | - | 42 | 7 |
| PCD-PRD | 2.94 | 0 | - | - | - | - |

### Municipalitat

| | 2004 % | 2004 seats | 2008 % | 2008 escons | 2012 % | 2012 escons |
| PAICV | 47.81 | 3 | 41.6 | - | 56.3 | 7 |
| Moviment per la Democràcia | 49.76 | 4 | 52.8 | - | 41.1 | 0 |
| PCD-PRD | 2.43 | 0 | - | - | | |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Font: Statoids
* ↑ Font: Instituto Nacional de Estatísticas Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine..
* ↑ «2010 Census results Santo Antão» (en portuguese). Instituto Nacional de Estatística Cabo Verde, 23-03-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 23 juny 2021].
# Almejas y mejillones

Almejas y mejillones és una pel·lícula de coproducció entre l'Argentina i Espanya dirigida per Marcos Carnevale i protagonitzada per Leticia Brédice, Jorge Sanz i Antonio Gasalla. Va ser estrenada el 17 d'agost de 2000.

## Argument

En plena època de festa i desenfrenament pels carnestoltes, Rolondo (Jorge Sanz), un biòleg marí, lloga una casa davant del mar a Tenerife, per estudiar el comportament sexual dels musclos en plena època d'aparellament.
No obstant això, degut un error, en arribar a la casa Rolondo no troba la casa buida sinó que encara hi viu la seva anterior arrendatària: Paula (Leticia Brédice), una periodista argentina que devia diversos mesos de renda però que, per misterioses raons, mai havia rebut l'ordre de desnonament.
Paula es nega a abandonar la casa al·legant que té problemes personals i a més falta de diners, per la qual cosa, malgrat la negativa de Rolondo, tots dos es veuran forçats a conviure sota el mateix sostre.
Ella és una noia de vida lliure, desprejuiciada, poc ordenada i molt promíscua, que es manté econòmicament gràcies als diners que obté jugant partides clandestines de pòquer juntament amb el seu amic homosexual Freddy (Antonio Gasalla). Totes aquestes característiques es contraposaran l'extrema netedat, prolixitat, meticulositat i els valors tradicionalistes de Rolondo, la qual cosa farà que hi hagi friccions i xocs entre ells permanentment.
No obstant això, malgrat les diferències entre ells, Rolondo a poc a poc anirà enamorant-se d'ella, sense saber sobre una particularitat de Paula: ella és lesbiana. Malgrat que Paula no té el més mínim interès en els homes, l'arribada de Rolondo tal vegada li farà replantejar-se per primera vegada en la seva vida la seva orientació sexual.

## Repartiment

* Leticia Brédice.... Paola
* Jorge Sanz.... Rolondo/Diana
* Antonio Gasalla.... Fredy
* Loles León.... Socorro
* Silke.... Inma
* Divina Gloria.... Samantha
* Gerardo Baamonde.... Cambrer
* Ernesto Claudio.... Quique

## Referències

* ↑ Almejas y mejillones a Fotogramas
* ↑ Almejas y mejillones a tenerifefilm

## Enllaços externs

* Almejas y mijellones a cinenacional.com
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Consuelo Madrigal Martínez-Pereda

Consuelo Madrigal Martínez-Pereda (Segòvia, 2 de novembre de 1956) és una fiscal espanyola, Fiscal General de l'Estat entre 2014 i 2016. Anteriorment, fou cap de la Fiscalia de Sala Coordinadora de Menors d'Espanya, popularment coneguda com a Fiscalia de Menors, des de la seva creació el 2007.
Després de la dimissió d'Eduardo Torres-Dulce com a fiscal general de l'Estat el desembre de 2014, el Govern va proposar a Madrigal per ocupar el seu lloc, pendent de l'informe d'idoneïtat que ha de realitzar el Consell General del Poder Judicial. Va fer la seva compareixença davant la Comissió de Justícia del Congrés dels Diputats el 8 de gener de 2015. Madrigal va ser la primera dona fiscal general de l'Estat.
Llicenciada en Dret per la Universitat Complutense el 1978, Madrigal va ingressar en la carrera fiscal el 1980. Ha estat destinada a les Fiscalies de Santa Cruz de Tenerife, Palència i Madrid, així com en la del Tribunal de Comptes. A la Fiscalia General de l'Estat va ser fiscal de la Secretaria General Tècnica durant el mandat de Carlos Granados. Va ser nomenada Fiscal de Sala Coordinadora de Menors el febrer de 2008 per l'anterior Fiscal General Cándido Conde-Pumpido i renovada en el seu càrrec el 2013 per Eduardo Torres Dulce. Fins a 2008 era Fiscal de la Sala penal del Tribunal Suprem.

## Referències

* 1 2 «Consuelo Madrigal, una fiscal conservadora y discreta para un tiempo convulso.» Público. Consulta: 19 de diciembre de 2014.
* ↑ «El Gobierno elige a Consuelo Madrigal como fiscal general del Estado.» El País. Consulta: 19 de diciembre de 2014.
* ↑ «El govern espanyol proposa Consuelo Madrigal com a nova fiscal general». Vilaweb.cat, 19-12-2014. [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ «Consuelo Madrigal sustituirá a Torres-Dulce al frente de la Fiscalía General, según 'La Razón'.» Europa Press. Consulta: 19 de diciembre de 2014.
* ↑ «Refuerzo de la Fiscalía de Menores. Conde-Pumpido propondrá a Consuelo Madrigal.» Diario de Cádiz. 13 de febrero 2008. Consultado 19 de diciembre de 2014.
# Escola Catalana d’Alta Muntanya

L'Escola Catalana d'Alta Muntanya (ECAM) és una escola de muntanyisme de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya amb seu a Guardiola de Berguedà que fou creada l'any 1978.
L'origen de l'ECAM es troba en el precedent de la delegació catalana de la Escuela Nacional de Alta Montaña (ENAM), que es va fundar l'any 1953. S'ocupà d'agrupar experts en muntanyisme i escalada, i va planificar els primers cursos de formació per a esportistes. Poc després, elaborà nous continguts per a la formació de tècnics d'escalada, alpinisme, esquí de muntanya i descens de barrancs. Aquestes formacions són reconegudes per la Unió Internacional d'Associacions d'Alpinistes. Actualment, la funció principal de l'ECAM, amb més de 150 instructors, és la formació de personal docent de les entitats i clubs excursionistes en totes les disciplines esportives que depenen de la FEEC, segons contempla els seus estatuts. Els seus membres s'encarreguen de la formació d'esportistes a les entitats i clubs associats a la Federació. L'Escola està formada per instructors federatius i tècnics d'esport en muntanya i escalada.

## Referències

* 1 2 «Escola Catalana d'Alta Muntanya». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 juny 2018].
# Híam

Híam (en grec antic Ὕαμος) fou un heroi grec, fill de Licoreu i net d'Apol·lo. Es casà amb una de les filles de Deucalió, Melanto amb qui tingué una filla, Celeno (de vegades anomenada Melenis). Una tradició considera que Celeno engendrà amb Apol·lo a Delfos, epònim de la ciutat de Delfos. Híam fundà, després del diluvi de Deucalió, la ciutat d'Hia.

## Referències

* 1 2 Diccionario de mitología clásica (en castellà), C. Falcón, E. Fernández-Galiano y R. López Melero, Alianza Editorial
* ↑ Diccionario de mitología clásica (en castellà), C. Falcón, E. Fernández-Galiano y R. López Melero, Alianza Editorial; Licoreo.
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 115. ISBN 8429741461.
# IEC 62196

* Per a altres significats, vegeu «Connector IEC».
IEC 62196 és una normativa internacional (creada per l'IEC) que especifica un rang de connectors i tipus de càrrega de vehicles elèctrics. IEC 62196 consisteix en diverses parts, la tercera part va ser publicada el 2014 i la quarta part s'ha iniciat a especificar el 2015. La darrera versió de la norma es pot esbrinar aquí.

## Parts de la norma

La norma IEC 62196 consta de quatre parts :
* Fiag 1. Connector tipus 1Part 1: requeriments generals.
* Fig.2 Connector tipus 2, MennekesPart 2 : requeriments i dimensions principals per a compatibilitat i intercanviabilitat de coonectors i endolls en el cas de corrent altern.
* Fig.3 Connector tipus 4, CHAdeMOPart 3 : requeriments i dimensions principals per a compatibilitat i intercanviabilitat de coonectors i endolls en el cas de corrent continu i corrent continu/altern.
Els següents estàndards són incorporats com a tupus de connectors :
* SAE J1772, conegut col·loquialment com a connector Yazaki, a nord Amèrica.
* VDE-AR-E 2623-2-2, conegut col·loquialment com a connector Mennekes, a Europa.
* Proposta EV Plug Alliance, conegut col·loquialment com a connector Scame, a Itàlia.
* JEVS G105-1993, amb el nom comercil CHAdeMO, al Japó.

## Versions i història

| Part | Edició | Data de publicació |
| IEC-62196-1 | 1.0 | 28 d'abril del 2003 |
| IEC-62196-1 | 2.0 | 13 d'octobre del 2011 |
| IEC-62196-1 | 3.0 | 19 de juny del 2014 |
| IEC-62196-2 | 1.0 | 13 d'octubre del 2011 |
| IEC-62196-2 | 2.0 | 18 de febrer del 2016 |
| IEC-62196-3 | 1.0 | 19 de juny del 2014 |

## Modes de càrrega

IEC 62196 no excedeix en tensió dels següents límits :
* 690 V AC 50–60 Hz amb corrent nominal màxima de 250 A.
* 1500 V DC amb corrent nominal màxima de 400 A.
IEC 62196 fa referència als modes de càrrega definits dintre de la norma IEC 61851, la qual especifica paràmetres elèctrics tal com segueix :
| Mode | Connexió | Voltatge | Corrent | Vies de control | Cable de terra | Notes |
| 1 | Passiva | Xarxa monofàsica de 250V o trifàsica de 480V | màx. 16A | No | Sí | Prohibit als EUA |
| 2 | Semiactiva | Xarxa monofàsica de 250V o trifàsica de 480V | màx. 32A | Sí | Sí | |
| 3 | Activa | Xarxa monofàsica de 250V o trifàsica de 480V | màx. 250A | Sí | Sí | Xarxa intel·ligent comunicada |
| 4 | Activa | 600V DC | màx. 400A | Sí | Sí | |

## Tipus de connector

| Tipus | Subministre | Normativa |
| 1 | Xarxa monofàsica | SAE J1772 |
| 2 | Xarxa trifàsica | VDE-AR-E 2623-2-2 |
| 3 | Xarxa trifàsica | EV Plug Alliance |
| 4 | Tensió DC | (JEVS) G105-1993 |

## Referències

* ↑ «IEC 62196-1:2014 | IEC Webstore | LVDC» (en anglès). https://webstore.iec.ch.+[Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ «IEC 62196-1» (en anglès). http://saso.gov.sa. Arxivat de l'original el 2017-09-20. [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ «Solutions for E-Mobility» (en anglès). https://www.phoenixcontact.com. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 setembre 2017].

## Vegeu també

* Normativa de connectors SAE J1772
* Sistema de càrrega ràpida CHAdeMO
* Sistema Tesla Supercharger
* Connector Mennekes
* Protocol Open Charge Point Protocol
* Norma ISO 15118
# Porto Gouveia

Porto Gouveia (crioll capverdià Purto Guvéa) és una vila al sud de l'illa de Santiago a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a 7 kilòmetres al nord-oest de Cidade Velha.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Amalur

* Aquest article tracta sobre deessa basca. Si cerqueu la coalició política, vegeu «Amalur (coalició)».
Amalur (a vegades Ama Lur o Ama Lurra, en basc, 'Mare Terra' o 'Terra Mare') és el "receptacle" de tot el que existeix, de tots els éssers vius i, en conseqüència, la que possibilita l'existència de el propi ésser humà. És una dea de la mitologia basca (relacionada i de vegades confosa amb Mari), creadora de la germana lluna (Ilazki, Ilargi), el germà sol (Ekhi, Eguzki) i l'Eguzkilore ('flor sol', carlina acaulis), flor semblant al card molt abundant al País Basc i que es col·loca a les portes de les cases per espantar els genis, les bruixotes (sorginak), les lamies i els esperits malignes, ja que es creia que si algun pretenia entrar a la casa i trobava una Eguzkilore, havia de parar-se per comptar els nombrosíssims pèls o bràctees de la inflorescència i el dia el sorprenia sense haver acabat la seva tasca.

## Vegeu també

* Deessa mare

## Referències

* ↑ «Mitologia - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en basc).

## Bibliografia

* Andrés Ortiz-Osés, Antropología simbólica vasca, Anthropos Editorial del Hombre, 1985, ISBN 84-85887-84-0.
* Patxi Xabier Lezama Perier, Mitología vasca, Euskadiko Irakurketa Publikoko Sarea.
# Confederació d’Associacions Veïnals de Catalunya

La Confederació d'Associacions Veïnals de Catalunya (CONFAVC) és una organització del moviment veïnal que coordina 460 associacions veïnals i 22 federacions i que a través dels seus projectes, campanyes i serveis, treballa per millorar la qualitat de vida dels veïns des dels barris de Catalunya. No té ànim de lucre. La seva seu és a Barcelona, Carrer Doctor Aiguader, 18.

## Història

L'entitat va néixer el 1988 sota l'impuls d'una sèrie de federacions d'associacions de veïns (AV) de Badalona, el Baix Llobregat, Barcelona, L'Hospitalet, Lleida, Manresa i Tarragona, que varen decidir recuperar i institucionalitzar les trobades d'AV que s'havien fet a Catalunya anteriorment. Inicialment foren sis federacions que posteriorment van anar creixent fins a arribar a 22.

## Dirigents

En un inici la Presidència era rotatòria i l'assumia la persona representant de cada federació fundadora. Amb el creixement de l'organització, aquest òrgan va derivar a un Secretariat, que juntament amb membres de les federacions veïnals, formaven la Junta Directiva. Amb l'ingrés de moltes federacions, la Junta Directiva va a passar a ser només assumida per a persones a títol individual, i es va crear el Consell Federal, que reuneix totes les federacions associades. Per tant, els òrgans de govern de la CONFAVC van canviar amb l'aprovació de la modificació d'estatuts el 10 de febrer de 2007.

## Presidents

* Alfredo Vela, 1988-2006
* Joan Martínez 2006-2012
* Jordi Giró, 2012 -

## Federacions membres

* Badalona
* Barberà del Vallès
* Barcelona
* Baix Llobregat
* Figueres
* L'Hospitalet
* Lleida
* Manresa
* Mataró
* Mollet del Vallès
* Montcada i Reixac
* Olot
* Reus (retirada el 2017)
* Sabadell
* Sant Adrià de Besòs
* Sant Cugat del Vallès
* Santa Coloma de Gramenet
* Santa Perpètua de Mogoda
* Tarragona
* Tarrega
* Terrassa
* Viladecans

## Enllaços externs

* CONFAVC

## Referències

* ↑ Notícia
# Hídria

A la Grècia antiga, una hídria (del grec antic: υδρία) (de vegades anomenat calpis de κάλπις, tot i que era diferent) era un vas tancat que tenia tres nanses, dues laterals per a transportar-la, i la tercera darrere per a vessar l'aigua que contenia. A la seva decoració s'hi poden trobar tant figures vermelles com figures negres. Generalment s'hi han dibuixat escenes de la mitologia grega per a destacar diversos deures morals i socials.
Cap a mitjan segle V abans de Crist, els artesans grecs van crear aleshores hídries amb un altre material, el bronze, i alguns d'aquests recipients tenien escenes decorades molt minuciosament amb gran precisió dels detalls a les figures representades.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Calpis». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.291. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
# Font del Xalet

La font del Xalet era una font del poble de Riells del Fai, al terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. Estava situada a 278 m d'altitud, al nord del Xalet Blau, a l'esquerra del torrent de la Bassella. Desaparegué en les riuades del 1982.
# Hubert Wołąkiewicz

Hubert Wołąkiewicz (Skarżysko-Kamienna, Santa Creu, 21 d'octubre de 1985) és un futbolista polonès que actualment juga de defensa pel Lech Poznań de l'Ekstraklasa.

## Carrera de clubs

El 2011 va signar contracte amb el Lech Poznań.

## Internacional

Va debutar a nivell internacional amb la selecció polonesa el 12 d'octubre de 2010 en un empat 2 a 2 contra Equador.

## Referències

* ↑ Hubert Wołąkiewicz podpisał umowę z Lechem Poznań Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine. 3.01.2011, onet.pl
* ↑ Polska zremisowała z Ekwadorem 2:2. Cały mecz Wołąkiewicza! 13.10.2010, gdansk.naszemiasto.pl

## Enllaços externs

* Hubert Wołąkiewicz a 90minut.pl (polonès)
# Prosper Alfonsi

Prosper Alfonsi (Albertacce, 1920 - 1991) fou un polític cors. Milità al Partit Radical d'Esquerra, amb el que fou conseller general de Niolu (1955-1973) i alcalde d'Albertacce de 1965 a 1989. El 1975 fou escollit membre del Consell Regional de Còrsega i quan li fou concedit l'estatut particular, després de les eleccions a l'Assemblea de Còrsega de 1982, fou elegit president de l'Assemblea de Còrsega. El 1984 va dimitir i es convocaren noves eleccions, en les que fou reescollit com a conseller, però no com a president. El 1986 va dimitir dels seus càrrecs i continua només com a alcalde d'Albertacce

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2008-10-10 a Wayback Machine.
| Precedit per: Jean Filippi | President de l'Assemblea de Còrsega 1982 - 1984 | Succeït per: Jean-Paul de Rocca-Serra |
# Enzim digestiu

Els enzims digestius són enzims que degraden macromolècules polimèriques en les seves unitats menors, per tal de facilitar la seva absorció en el cos. Els enzims digestius es troben al tracte digestiu dels animals incloent els humans i en les plantes carnívores, on ajuden a la digestió dels aliments i també es troben dins les cèl·lules, especialment en els lisosomes, on la seva funció és mantenir la supervivència de la cèl·lula. Hi ha gran diversitat d'enzims digestius i es troben en la saliva secretada per les glàndules salivals, en l'estómac, en el suc pancreàtic i en les secrecions intestinals.
Els enzims digestius es classifiquen basant-se en els seus substrats enzimàtics:
* proteases i peptidases divideixen les proteïnes en petits pèptids i aminoàcids.
* les lipases divideixen el greix en tres àcids grassos i glicerol.
* les carbohidrases divideixen els carbohidrats com el midó i sucres en sucres simples com la glucosa.
* les nucleases divideixen els àcids nucleics en nucleòtids.
En el sistema digestiu humà, els principals llocs de digestió són la cavitat oral, l'estómac i l'intestí prim. Els enzims digestius se secreten per diferents glàndules exocrines incloent:
* Glàndules salivals
* Cèl·lules secretores en l'estómac
* Cèl·lules secretores en el pàncrees
* Glàndules secretores en l'intestí prim
# Historiografia catalana de l'edat mitjana

Si ens remuntem als inicis de la historiografia catalana (pels volts de l'any 1000), trobarem que el monestir de Ripoll, amb la figura de l'abat Oliba, esdevé el centre historiogràfic "oficial" de la dinastia barcelonina. Es considera que el seu moment més brillant s'inicia amb el Carmen Campidoctoris (1098-99) i la Brevis historia monasterii Rivipullensis (1147), i culmina amb les diverses redaccions llatines i catalanes dels Gesta comitum Barchinonensium et Regum Aragonum (XII-XIV), autèntiques històries del casal d'Aragó.
La traducció al català del De rebus Hispaniae (1268) de l'arquebisbe de Toledo Rodrigo Ximénez de Rada i dels Gesta comitum constitueixen els textos històrics en català més antics que conservem, malgrat que són obres sense intenció literària.
Paral·lelament, a finals del XIII i durant el XIV, apareix un tipus d'història popular, en català, molt diferent d'aquestes cròniques monacals i mancades d'estil literari. La culminació d'aquesta nova historiografia ve representada per les Quatre grans cròniques, que constitueixen, ara sí, autèntiques peces narratives de gran valor creatiu: ens referim al Llibre dels fets del rei en Jaume, a la Crònica de Bernat Desclot, a la de Ramon Muntaner i a la del rei Pere el Cerimoniós. Totes quatre historien l'època de plenitud de la Catalunya medieval.
En un primer estadi, aquest nou tipus d'historiografia va conviure amb aquella altra d'erudita. De mica en mica, però, aquesta historiografia més popular va anar cobrant protagonisme i esdevingué una eina eficaç per a l'ensenyament de la moral, la política i l'art militar, i per això tingué un públic cada vegada més ampli i fidel.

## Bibliografia

Coll i Alentorn, Miquel: Historiografia, Barcelona, 1991.