OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Consell de Ministres de l'URSS

El Consell de Ministres de l'URSS (en rus Совет Министров СССР, Sovet Minístrov SSSR) o Sovmín (Совмин) va ser el nom que va rebre entre 1946 i 1990 el braç administratiu del govern de la Unió Soviètica, que exercia el poder executiu. Prèviament s'havia anomenat Consell de Comissaris del Poble de l'URSS, abreujat Sovnarkom. El 26 de desembre de 1990 el Consell de Ministres va ser reemplaçat pel Gabinet de Ministres de l'URSS, òrgan que va perdurar fins a la dissolució de la Unió el 25 de desembre de 1991.
El Consell de Comissaris del Poble va ser creat el 8 de novembre de 1917, en plena Revolució d'octubre, durant el «II Congrés dels Soviets de totes les Rússies». El seu primer president va ser Vladímir Lenin. Tot i que ja des de la seva creació estava a càrrec del poder executiu, la Constitució soviètica de 1918 el va fer explícitament responsable de "l'administració general dels assumptes de l'Estat", permetent sancionar decrets amb força de llei quan el Congrés dels Soviets no es trobés en període de sessions. Temps després el Congrés dels Soviets va ser reemplaçat pel Soviet Suprem.
Amb la formació de la Unió Soviètica, a la darreria de 1922, es va crear un nou Consell de Comissaris del Poble que tindria autoritat a nivell federal -l'anterior pertanyia a la República Socialista Federativa Soviètica de Rússia-. Cada república administrava en forma autònoma els seus assumptes interns, de manera que cadascuna va mantenir el seu propi Consell de Comissaris del Poble. Finalment, el 1946 els comissariats del Poble van passar a ser ministeris i el Consell de Comissaris es va convertir llavors en Consell de Ministres.
Compost pels titulars de les desenes de ministeris de la Unió Soviètica, el Consell de Ministres elegia a un president, que exercia de cap de govern. El Presídium, cos col·legiat a càrrec de la prefectura d'Estat, era l'encarregat de nomenar i destituir ministres, decisions que podien ser convalidades o denegades pel Soviet Suprem, màxima autoritat legislativa de la Unió. En cas que algun decret del Consell de Ministres contrariés la legislació vigent, el Presídium també tenia potestat per a declarar-ne la nul·litat. Igual que d'altres institucions de govern, el Consell de Ministres tenia la seva seu al Kremlin de Moscou.

## Vegeu també

* President del Consell de Ministres de l'URSS
* Presídium del Soviet Suprem de l'URSS
* President del Presídium del Soviet Suprem de l'URSS

## Enllaços externs

* Foto de satèl·lit de la seu del Consell de Ministres de l'URSS
# Fujian

Fujian (?·pàg.) (xinès: 福建; Pinyin: Fújiàn; Wade-Giles: Fu-chien; Postal System Pinyin: Fukien, Foukien; transliteració local Hokkien de Min Nan Hok-kiàn) és una de les províncies a la costa sud-est de la Xina. Limita amb Zhejiang al nord, Jiangxi a l'oest, i Guangdong al sud. Taiwan es troba a l'est, al llarg de l'Estret de Taiwan.

## Geografia

El territori és muntanyenc, amb una orografia molt escarpada. Aquesta situació geogràfica ha dificultat les comunicacions terrestres de la província amb la resta del país. El primer ferrocarril no va arribar a la zona fins a mitjan anys cinquanta del segle xx i les carreteres existents fins a aquests anys no estaven condicionades per a facilitar la comunicació de la zona.
Aquest desenvolupament tardà de la regió ha fet que avui dia la província sigui la que té una major extensió de boscos i la biosfera més variada de tot Xina. La proximitat, cultural i geogràfica, amb Taiwan va facilitar el creixement econòmic de la regió a partir dels anys setanta. El ràpid desenvolupament de la província ha provocat l'emigració del camp a la ciutat i la construcció de nombrosos gratacels a les principals ciutats. Això ha motivat que el govern local adopti una sèrie de mesures per a preservar el patrimoni cultural de Fujian. La ciutat de Xiamen va ser una de les primeres de la República Popular Xinesa a aconseguir l'estatus de zona econòmica especial. La regió rep nombroses inversions procedents de Taiwan, cosa que l'ha convertit en una de les províncies més pròsperes del país. A les costes de Fujian hi ha alguns dels ports més antics de la Xina, com ara els de Xiamen, Fuzhou i Quanzhou.

## Divisió administrativa

Fujian es divideix en nou prefectures:
* Fuzhou (xinès: 福州市; Hanyu Pinyin: Fúzhōu Shì)
* Xiamen (厦门市 Xiàmén Shì)
* Zhangzhou (漳州市 Zhāngzhōu Shì)
* Quanzhou (泉州市 Quánzhōu Shì)
* Sanming (三明市 Sānmíng Shì)
* Putian (莆田市 Pútián Shì)
* Nanping (南平市 Nánpíng Shì)
* Longyan (龙岩市 Lóngyán Shì)
* Ningde (宁德市 Níngdé Shì)

## Història

La dinastia Qing va incorporar l'illa de Taiwan a la província de Fujian el 1689. La majoria dels habitants del Taiwan actual són descendents d'emigrants procedents de Fujian. El 1885 Taiwan va esdevenir província independent i els límits de Fujian van quedar establerts tal com són actualment.

## Persones il·lustres

* Yan Fu, pensador, filòsof, sociòleg, traductor, poeta i cal·lígraf
* Bing Xin
# Frontó d'Èmesa

Frontó (grec antic: Φρόντων, llatí: Fronto) va ser un mestre i orador de l'antiga Grècia natural d'Èmesa que va ensenyar retòrica a Atenes i va escriure diversos discursos en el regnant d'Alexandre Sever. Va ser rival d'Àpsines i mestre de Cassi Longí. Es conserven dos epigrames a l'Antologia grega relatius a la gramàtica.

## Referències

* ↑ Suda, s. v. Φρόντων Ἐμισηνός.
* ↑ Smith, William (editor). «Fronto». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1870.
# Cultiu

«Cultiu» té aquests significats:
* Conreu, tasques realitzades sobre la terra per tal que es pugui desenvolupar la producció vegetal
* Cultiu en feixes, sistema de conreu que disposa el terreny en feixes altrament dits bancals o terrasses.
* Cultiu cel·lular, procés mitjançant el qual cèl·lules es poden cultivar en condicions controlades
* Cultiu tissular de plantes, pràctica utilitzada per a propagar plantes sota condicions estèrils per a produir clons
* Medi de cultiu líquid o un gel dissenyat per fer de suport al creixement de microorganismes, cèl·lules, etc.
* Cultiu microbià
Viccionari
# Museu del Dinosaure de Nalut

El Museu del Dinosaure de Nalut és un museu de Nalut, Líbia. Els fòssils que conté l'exposició daten del període Cretaci i foren descoberts per arqueòlegs libis i expedicions arqueològiques on van participar libis i americans. La col·lecció es conserva en una ala de l'edifici que la Creu Roja té a Nalut.

## Referències

* 1 2 «Nalut Dinosaur Museum». Temehu Tourism Services.
* ↑ Smith, Joshua B.; Lamanna, Matthew C.; Askar, Achmed S.; Bergig, Khalid A.; Tshakreen, Sefau O.; Abugares, Miloud M.; Rasmussen, D. Tab «A LARGE ABELISAUROID THEROPOD DINOSAUR FROM THE EARLY CRETACEOUS OF LIBYA». Journal of Paleontology. The Paleontological Society, 84, 5, 2010, pàg. 927–934. Arxivat de l'original el 2012-03-06. DOI: 10.1666/09-152.1 [Consulta: 23 gener 2017]. «Thus, although Cretaceous terrestrial sediments are common in Libya, dinosaurs from the nation remain virtually unknown.»
* ↑ Fitzpatrick, Tony «WUSTL researchers make discoveries in first collaboration with Libyan scientists: Goldmine of fossils found». Washington University in St. Louis, 07-12-2005.
# Fang Lizhi

Fang Lizhi (xinès tradicional: 方勵之, xinès simplificat: 方励之, pinyin: Fāng Lìzhī) (Pequín, 12 de febrer de 1936 - Tucson, 6 d'abril de 2012) fou un astrofísic i activista polític, dissident del govern de la República Popular de la Xina i parcialment responsable de les protestes de la Plaça de Tian'anmen de 1989.
El 1957 fou expulsat del Partit Comunista Xinès per un document que desacreditava la posició marxista sobre la física. Després impartí classes a la Universitat de Ciència i Tecnologia de la Xina (Keda) a Pequín i l'any 1966 fou enviat a una granja comunal per a ser reeducat.
Després de la mort de Mao Zedong el 1976, la seva militància al partit fou restituïda. Designat com a vicepresident d'un mòdul de la Keda el 1985, començà a treballar sobre la reestructuració i modificació de la política educativa. Durant les manifestacions a la plaça de Tian'anmen, es refugià a l'ambaixada dels Estats Units d'Amèrica i el 1990 fou autoritzat amb la seva esposa a abandonar el país. Posteriorment realitzà recerques al Regne Unit i als Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ AP. «Muere Fang Lizhi, que inspiró a los disidentes chinos» (en castellà). El Siglo, 07-04-2012. [Consulta: 8 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fāng Lìzhī a Physics.arizona.edu Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine.
# Catisa

Catisa (Carretero y Timoner S.A.) fou una empresa menorquina que es dedicava a la producció de bijuteria, fornitures i objectes de regal.

## Història

L'empresa fou fundada per Rafel Timoner Sintes i Miquel Carretero Gomila l'agost de 1954 a Maó, Menorca, una de les zones de major producció de bijuteria d'Espanya. Ràpidament es va convertir en una de les empreses més importants de la indústria bijutera espanyola, i un referent per a la societat maonesa, arribant a ocupar a 154 treballadors.
Durant diverses dècades s'ha caracteritzat per ser una de les empreses més dinàmiques i avançades del sector, representant un sòlid pilar en la creació i implantació de les fires sectorials de la bijuteria a nivell estatal, mitjançant l'organització de SEBIME (Setmana de la Bijuteria Menorquina), de la qual Catisa fou fundadora.
Va introduir elements socials revolucionaris per a l'època: la creació d'una guarderia per als fills dels treballadors, un club social amb saló d'actes inclòs, habitatges socials i àrees esportives (camp de bàsquet i tennis); sense oblidar la creació de botigues pròpies per a la comercialització de part de la seva producció i l'obertura d'una fàbrica a Mèxic.
Catisa ha introduint al mercat maquinària especialitzada de fabricació pròpia, pensada per facilitar i perfeccionar el procés de producció de les delicades peces de la bijuteria.
El setembre de 2003 l'exdirector General d'Economia del Govern de les Illes Balears Antoni Monserrat Moll s'incorporà com a Director General de Catisa. S'inicià així una nova etapa de modernització de l'estructura productiva i organitzativa. Gestiona la compra de tots els actius de l'empresa Indagui (empresa de Bilbao especialitzada en la fabricació de fornitures), planifica el complex trasllat de tota la fàbrica a les actuals instal·lacions i aconsegueix renovar la confiança en el projecte empresarial.
Antoni Monserrat morí el 2006 sense poder veure acabat aquest projecte de renovació, que culminà amb l'esforç de tots els integrants de l'empresa. A finals de l'any 2006 acabà el trasllat a les noves instal·lacions al carrer S'Olivar 9-11, al Polígon de Maó. La nova nau tenia una superfície total de 2050 m².

## Concurs de creditors i tancament

Catisa es va veure obligada a presentar un concurs de creditors a finals de febrer de 2009, que va abocar a la liquidació de la firma el setembre de 2010.

## Referències

* ↑ «Catisa echa el cierre» (en castellà). Menorca Diario, 17-06-2009. Arxivat de l'original el 27 de juny 2010. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ El País. Mort d'en Rafael Timoner [31 de març de 1995]
* ↑ Es Diari. Compra Indagui Arxivat 2010-12-15 a Wayback Machine. [23 de gener de 2005]
* ↑ Cercle d'Economia de Mallorca. Mort d'Antoni Monserrat Arxivat 2010-12-05 a Wayback Machine. [Memòria 2005]
* ↑ Menorca Diario Insular. Concurs de creditors Arxivat 2010-12-14 a Wayback Machine. [26 de febrer de 2009]
* ↑ Menorca Diario Insular. Tancament de Catisa Arxivat 2010-12-22 a Wayback Machine. [18 de juny de 2009]
* ↑ Menorca Diario Insular. Liquidació Arxivat 2010-12-15 a Wayback Machine. [16 de setembre de 2010]

## Enllaços externs

* http://catisamenorca.blogspot.com
# Museu del Ferrocarril d'Aguascalientes

El Museu del Ferrocarril d'Aguascalientes és un recinte museogràfic a la ciutat d'Aguascalientes (Estat d'Aguascalientes). Fundat en 2003 en el Complejo Ferrocarrilero d'aquesta ciutat, va ser allotjat en l'antiga estació de trens de la ciutat. Mostra tant unes 10 mil peces de restes materials de l'activitat ferrocarrilera (locomotores, vagons, riells) com els testimoniatges dels qui van treballar en aquest sector quan va existir.
El museu està en dos edificis, l'estació de trens de la ciutat i el magatzem de càrrega, tots dos inaugurats el 20 de novembre de 1911. Tots dos van ser construïts en els terrenys de la Hisenda de Ojocaliente, a partir de 1893. Els edificis van ser obra de l'arquitecte italià G.M. Buzzo. La part inferior de l'estació comptava amb les sales d'espera per als passatgers i un restaurant, i la part superior van ser oficines. Els edificis van ser renovats per l'arquitecte José Luis García Ruvalcaba per al seu funcionament com a museu en 2003.

## Referències

* ↑ «Museo Ferrocarrilero de Aguascalientes» (en castellà). [Consulta: 10 juny 2016].
* 1 2 «Museo Ferrocarrillero de Aguascalientes». [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «Uno de los museos más importantes el Ferrocarrilero de Aguascalientes» (en castellà), 02-03-2010. [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «Parque Temático Tres Centurias». [Consulta: 10 juny 2016].
# Newick

En matemàtiques, el format d'arbre Newick —també notació Newick o format d'arbre de Nou Hampshire— és una manera de representar arbres teòrics amb longituds de vora tot utilitzant parèntesis i comes. Va ser adoptat per James Archie, William H. E. Day, Joseph Felsenstein, Wayne Maddison, Christopher Meacham, F. James Rohlf, i David Swofford, després de dues trobades durant el 1986, la segona de la qual va ser al restaurant Newick de Dover (Nou Hampshire). El format adoptat és una generalització del format desenvolupat per Meacham el 1984 pel primer programa que dibuixava arbres en el paquet PHYLIP de Felsenstein.

## Exemple

L'arbre següent:
pot ser representat en el format Newick de diverses maneres
El format Newick és típicament utilitzat per eines com PHYLIP i és una definició mínima per a un arbre filogenètic.

## Arbres arrelats, desarrelats i binaris

Quan un arbre desarrelat és representat en notació Newick, un node arbitrari és escollit com la seva arrel. Tant si és arrelat com desarrelat, típicament la representació d'un arbre és arrelada en un node intern i és rar (però legal) arrelar un arbre en un node de fulla.
Un arbre binari arrelat que és arrelat en un node intern té exactament dos nodes descendents immediats per cada node intern. Un arbre binari desarrelat que és arrelat en un node intern arbitrari té exactament tres nodes descendents immediats pel node d'arrel, i cada altre node intern té exactament dos nodes descendents immediats. Un arbre binari arrelat d'una fulla té com a màxim un node descendent immediat pel node d'arrel, i cada node intern té exactament dos nodes descendents immediats.

## Referències

* ↑ The Newick tree format.
# Nicolas Vouilloz

Nicolas Vouilloz (Niça, França, 8 de febrer de 1976) és un ciclista de muntanya i pilot de ral·lis francès.
En el món de la bicicleta, ha guanyat en el Campionat Mundial de Ciclisme de Muntanya els anys 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001 i 2002, aconseguint la Copa del Món de Descens els anys 1995, 1996, 1998, 1999 i 2000. També fou Campió del Món Júnior els anys 1992, 1993 i 1994. A Europa fou Campió d'Europa de descens júnior l'any 1993 i Campió d'Europa de descens absolut els anys 1994, 1997 i 1998.
Pel que fa als ral·lis, va guanyar el Volant Peugeot francès i la Copa Peugeot de Terra l'any 2003. L'any 2006 guanyà el Campionat de França de Ral·lis amb un Peugeot 307 WRC. A partir de l'any 2007 decidí provar sort a l'Intercontinental Rally Challenge i aconseguí el 2007 el subcampionat per darrere d'Enrique García Ojeda, però guanyant-lo el 2008.

## Palmarès en ciclisme

* 1992
** Campió del món júnior en Descens
** Campió de França en Descens
* 1993
** Campió del món júnior en Descens
** Campió d'Europa júnior en Descens
** Campió de França en Descens
* 1994
** Campió del món júnior en Descens
** Campió d'Europa en Descens
** Campió de França en Descens
* 1995
** Campió del món en Descens
** 1r a la Copa del món en Descens
* 1996
** Campió del món en Descens
** 1r a la Copa del món en Descens
** Campió de França en Descens
* 1997
** Campió del món en Descens
** Campió d'Europa en Descens
** Campió de França en Descens
* 1998
** Campió del món en Descens
** Campió d'Europa en Descens
** 1r a la Copa del món en Descens
* 1999
** Campió del món en Descens
** 1r a la Copa del món en Descens
** Campió de França en Descens
* 2000
** 1r a la Copa del món en Descens
* 2001
** Campió del món en Descens
** Campió de França en Descens
* 2002
** Campió del món en Descens

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Nicolas Vallet

Nicolas Vallet (Corbeny, c. dècada del 1580 - Amsterdam, c. dècada del 1640) va ser un llaütista i compositor francès que va emigrar a les províncies unides calvinistes.
Vallet, un hugonot, va néixer a Corbeny, (Aisne), però va fugir cap al 1613 de França cap als Països Baixos per una raó realment desconeguda. A Amsterdam va treballar com a músic autònom, professor de llaüt i propietari d'una escola de dansa.
La seva obra principal, Secretum Musarum (Le Secret des Muses), conté composicions i instruccions per al llaüt renaixentista de 10 plats. Va aparèixer, en dues parts, el 1615 i el 1616. Va ser de les darreres composicions que van aparèixer per a aquest instrument, abans de ser suplantat pel llaüt barroc.
També va escriure els Salms de David (el 1615) i la Regia Pietas (el 1622).
Segons Frederick Neumann, Vallet podria haver estat dels primers a introduir ornaments en la tabulatura de llaüt.

## Referències

* Bailes, Anne (1984). Nicolas Vallet (1583-1642): Peces per a 4 llaüts. Lübeck; Münich: Tree Edition. OCLC 11938111 .
* Vallet, Nicolas; Souris, A .; Rollin, M. (1970). Le Secret des Muses. París: Centre National de la Recherche Scientifique. OCLC 255665595 .
* O'Dette, Paul (2003). Llibret al CD de Secret des Muses. Harmonia Mundi França.
* ↑ Tollefsen, Randall H. i Grijp, Louis Peter (2001). "Vallet, Nicolas". A Root, Deane L. (ed.). El Diccionari de música i músics de New Grove. Oxford University Press.(...)
* ↑ Neumann, Frederick (1983). Ornamentació en música barroca i post-barroca: amb èmfasi especial en JS Bach a Google Books. Princeton, Nova Jersey: Princeton University Press. pàg. 66. ISBN 0-691-02707-2
# Emilio Gutiérrez González

Emilio Gutiérrez González (Avilés, 4 de gener de 1971) és un exfutbolista asturià, que jugava com a migcampista.

## Carrera esportiva

Després de romandre dos anys al filial del FC Barcelona, Emilio va jugar a primera divisió a principis de la dècada dels 90, sobretot a l'Sporting de Gijón (91/95), així com a l'Albacete Balompié (95/96). La 92/93 va ser la seua millor campanya, tot jugant 31 partits i marcant 3 gols. El 1996 va passar una breu estada al Beira Mar portugués, per retornar al Màlaga CF, llavors en Segona B. A la categoria de bronze va jugar, a més a més, a la Cultural Leonesa (97/99), al CE Sabadell (99/00) i al Terrassa FC (00/01).
També va militar al Real Avilés i a la UP Langreo.
Després de retirar-se, ha seguit vinculat al món del futbol en càrrecs com ara secretari tècnic del Real Avilés.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Emilio
# Futebol Clube da Maia

El Futebol Clube da Maia és un club de futbol portuguès amb seu a Maia, municipi de Maia, Àrea Metropolitana del Gran Porto. Fundat el 4 d'abril de 1954, actualment juga a la Lliga Regional de Porto, celebrant partits a casa a l'Estádio Professor Doutor Vieira de Carvalho, que té una capacitat de 15.000 espectadors.

## Història

Maia no ha competit mai a la màxima divisió, però va tenir un període de nou anys al segon nivell del 1997 al 2006. En la seva primera temporada a la categoria, es va enfrontar al Porto a la Taça de Portugal, perdent per 4–5 a casa als vuitens de final després d'eliminar el Moreirense FC i el CD Feirense en les rondes anteriors.
Al final de la temporada 2006-07, Maia va descendir per segona vegada consecutiva, caient així a la quarta divisió. Va plegar l'any 2008 per greus problemes econòmics, tornant a competir l'any següent, a la segona divisió regional de Porto, i de seguida va aconseguir l'ascens.

## Palmarès

* Segona Divisió Sèrie Nord: 1996–97

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (en portuguès)
* Perfil de l'equip a Zerozero
# Cursa d'altitud

Una cursa d'altitud és una disciplina esportiva que comprèn diverses modalitats de cursa pedestre que es disputen en alta muntanya, a altituds superiors als 2.000 metres. Les modalitats de la cursa d'altitud són la cursa d'alta muntanya, la marató d'alta muntanya i el quilòmetre vertical.

## Referències

* ↑ «Cursa d'altitud». L'Enciclopèdia.cat - Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 5 agost 2022].
* ↑ «Cursa d'altitud». TERMCAT - Centre de Terminologia [Consulta: 5 agost 2022].
# Vermilion

«Vermilion» té aquests significats:
* Riu Vermilion (Alberta)
* Riu Vermilion (Colúmbia Britànica)
* Vermilion (Illinois)
* Vermilion (Ohio)
* Vermilion (afluent del Wabash)
* Pas de Vermilion, pas d'alta muntanya a les Muntanyes Rocoses canadenques, que travessa la divisòria d'aigües continental d'Amèrica del Nord
# Francesco Sangalli

Francesco Sangalli (Romanengo, 1 de febrer de 1820 - Varese, 23 de setembre de 1902) fou un compositor italià.
Es va inscriure a molt jove al Conservatori Giuseppe Verdi de Milà, on va estudiar piano i composició i on va ser col·lega dels estudis del contrabaixista i compositor Giovanni Bottesini. Després de llicenciar-se, es va dedicar a la composició de la música de cambra i l'òpera, a més d'ensenyar al Conservatori de Milà del 1850 fins al final dels seus dies.
Durant la seva carrera va compondre una àmplia gamma de peces de música instrumental i cant. La seva obra més coneguda és l'Albino, composta el 1845 i interpretada al Teatro alla Scala de Milà.
Quatre anys abans de morir va compondre una missa de tres parts. La majoria dels manuscrits de les seves obres es conserven a la Biblioteca del Conservatori de Milà.

## Referències

* ↑ Dati della rappresentazione

## Enllaços externs

* https://archive.org/details/alboinomelodramm00sang/el seu archive.org
* http://web.tiscalinet.it/lucigorl/la seva web
* https://www.youtube.com/watch?v=mV8tIbkoEi0&list=UU-LlcKVciliCcCdzkKY7-pg/ a You Tube.com
* Wikimedia Commons conté imatges o altres fitxers sobre Francesco Sangalli
# Nunú

El nunú o nunut, xiulet de canya, kazoo o flauta de bulb és un instrument musical de la família dels membranòfons, constituït per un tub en els extrems del qual es fixa un paper de fumar o un tros de plàstic que, quan es canta per un forat fet en un costat del tub, modifica el so de la veu de la persona que canta per efecte de la vibració de la membrana. Considerat com un dels instruments musicals més fàcils de tocar que existeixen (tan sols cal agafar el to), ha estat utilitzat habitualment per músics com Pete Seeger o Paolo Conte.
Un instrument estretament relacionat amb el kazoo. A diferència d'aquest, el nunú se sosté de manera horitzontal sobre la boca, quan el kazoo se sosté d'un extrem sobre aquesta.

## Referències

* ↑ Orrico, Antonio. «Paolo Conte: Salii sul palco e Juliette Gréco esclamò: “Un homme!”» (en italià). Entrevista en Il Corriere de la Sera, 17-10-2017. [Consulta: 19 abril 2018].