OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlos Palanca y Cañas

Carlos Palanca y Cañas (4 de febrer de 1857 - Madrid, 17 de juny de 1925) fou un militar espanyol, combatent a Cuba i capità general de Catalunya i València.

## Carrera militar

En 1869 ingressà a l'exèrcit com a cadet d'infanteria i estudià fins a 1870 a l'Acadèmia Militar de Puerto Rico. En 1870 tornà a la Península, però en 1871 fou destinat a Cuba, on va ascendir a alferes en 1871 i a tinent en 1872. En 1873 fou destinat a les illes Canàries i després a Burgos, on va combatre a la tercera guerra carlina. Després d'un curt destí a les Illes Balears, fou ascendit a capità. De 1874 a 1884 va ser destinat a la guàrdia civil de Cuba, on va lluitar contra els independentistes cubans. En 1878 fou ascendit a comandant i el 1879 fou condecorat amb la Creu del Mèrit Militar amb distintiu roig.
Tornat a la Península, en 1886 fou destinat al Cos de Llancers del Rei i en febrer de 1887 als Dragons de Montesa, en 1888 fou ajudant del Capità general de Balears i el 1889 destinat novament a Cuba. En 1895 fou ascendit a tinent coronel i va rebre la medalla de l'Orde Militar de Maria Cristina per la seva lluita contra Máximo Gómez. En 1896 va ascendir a coronel, grau amb el que va combatre a la guerra hispano-estatunidenca i en la que va rebre dues medalles al mérit militar.
En 1899 fou destinat a Màlaga i a Vitòria. En 1905 fou destinat a la Direcció General de la Remunta i ascendit a general de brigada. En 1912 fou ascendit a general de divisió. El 1918-1919 fou Capità general de Canàries, el 1919-1920 Capità general de València, el 1920-1921 Capità general de Catalunya i el 1923 Capità general de la V Regió Militar (Saragossa). Durant la seva estada al País Valencià va fer front a les vagues revolucionàries de 1919. Té un carrer dedicat a València des de 1924.

## Referències

* ↑ Esquela al diari ABC, 17 de juny de 1925
* ↑ En consideraci6n á los servicios y circunstancias del General de brigada D. Carlos Palanca y Cañas, Diario Oficial del Ministerio de Guerra, 4 d'abril de 1912
* ↑ «Comandants generals de Canàries». Arxivat de l'original el 2018-05-06. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ Gaceta de Madrid, 7 de febrer de 1919
* ↑ Reales decretos de guerra, ABC, 28 de juliol de 1923
* ↑ Calle general Palanca
# Túccia

Túccia (Tuccia o Tuzia), va ser una vestal romana que, segons Titus Livi, va ser exonerada, el 230 aC, de faltar al vot de virginitat. Livi, Valeri Màxim i Dionís d'Halicarnàs ho expliquen.

## El fet

Acusada injustament d'haver violat el vot de castedat -un delicte qualificat d'incest, per tal com les vestals eren considerades filles de Roma, i castigat amb la pena màxima: ser enterrada viva-, Túccia va negar haver comés els greus càrrecs que se li imputaven i, llavors, el pontífex màxim va dictar que, per demostrar la seua innocència, havia d'omplir un sedàs amb aigua del Tíber i dur-la al temple de Vesta. Túccia va superar la prova, diuen que ajudada per la dea, i fou declarada innocent.
Túccia apareix sovint en obres literàries i figuratives. Entre els nombrosos artistes que l'han representada hi ha: Domenico Corvi, Polidoro de Caravaggio, Giovanni Battista Moroni, Antonio Corradini, Andrea Mantegna, Andrea Casali i Carlo Maratta.

## Simbologia

* Per a Francesco Petrarca, Túccia era el símbol de la pudicícia.
| « | Fra l'altre la vestal vergine pia che baldanzosamente corse al Tibro, e per purgarsi d'ogni fama ria portò del fiume al tempio acqua col cribro | » |
| — Francesco Petrarca,I Trionfi, Il trionfo della pudicizia [el triomf de la pudicícia] |||
* Per a Cesare Ripa, Túccia era la representació de la castedat.

## Referències

* ↑ Moormann, Eric M. Miti e personaggi del mondo classico. Milà: ed. Bruno, 1997, p. 736.
* ↑ «Eodem auxilii genere Tucciae virginis Vestalis incesti criminis reae castitas infamiae nube obscurata emersit.
# Cicne

Cicne és el nom dels següents personatges:
* Cicne (fill d'Estènel)
* Cicne (fill d'Apol·lo)
* Cicne (fill d'Ares)
* Cicne (fill de Posidó)
* Cicne (pare de Tenes)
# Čestmír Loukotka

Čestmír Loukotka (Chrášťany (Kolín), 12 de novembre de 1895 — Praga, 13 d'abril de 1966) va ser un destacat lingüista nascut a Txecoslovàquia. La seva filla fou Jarmila Loukotková.

## Carrera

Loukotka va proposar una classificació de les llengües d'Amèrica del Sud basada en nombrosos treballs previs. Aquesta classificació contenia una important quantitat de material inèdit i superava amb molt totes les classificacions prèvies.
La classificació de Loukotka va dividir a les llengües d'Amèrica del Sud i les Antilles en 77 famílies diferents, i es va basar en les similituds de vocabulari dels materials i llistes disponibles fins a 1967. La seva classificació de 1968 és la més influent i es va basar en dos esquemes classificatoris previs (1935, 1944) que eren similars a la classificació proposada per Rivet, encara que elevaven el número de família a 94 i 114 famílies, i només posteriorment Loukotka va relacionar diverses d'aquestes famílies en un esquema en què es proposaven parentius entre algunes reduint així el nombre de famílies a 77.

## Obres

* Náboženství Indiánů, Praha 1927, 184 p.
* Indiáni severoameričtí, Praha 1931, 251 p.
* Roztřídění jihoamerických jazyků, Praha 1935.
* Clasificación de las lenguas sudamericanas, Praha 1935.
* Vývoj písma, Praha 1946, 226 p.
* Do Brazílie za Indiány, Praha 1962, 210 p.
* Classification des langues indiennes d'Amérique du Sud, Berkeley, 1968.

## Referències

* ↑ «KDO BYL KDO Čeští a slovenští orientalisté, afrikanisté a iberoamerikanisté / Who was who» (en czech). Arxivat de l'original el 9 de març 2020. [Consulta: 11 març 2013].
* ↑ «Prosaistin Jarmila Loukotkova ist gestorben | Radio Prag».
* ↑ Rivet, Paul; Loukotka, Čestmír; Stresser-Pean, Guy. Langues de l'Amérique du Sud et des Antilles (en francès). Second. París: Champion, 1952, p. 1009-1160.
* ↑ Čestmír Loukotka: Classification of South American Indian Languages
# Cleistachne

Cleistachne és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Cleistachne macrantha Stapf
* Cleistachne sorghoides Benth.
* Cleistachne stocksii Hook. f.
* Cleistachne teretifolia Hack.
# Barcelona Drone Center

El Barcelona Drone Center, o BCN Drone Center, és una base de proves per a drons de tipus civil, instal·lada a Moià, que opera des de l'any 2013.
El 2016, havent acollit professionals del sector de més de 60 països, la instal·lació va arribar a un acord amb l'Agència Espacial Europea, amb l'impuls de la Generalitat de Catalunya, que servirà perquè companyies del viver d'empreses ESA-BIC hi puguin provar els seus prototips.

## Instal·lacions

El BCN Drone Center és una de les 10 instal·lacions d'aquest tipus arreu del món. Situades al moianès, ofereixen una molt bona climatologia pel vol de drons: absència de fortes ventades, boires i pluja... A més a més, la proximitat amb Barcelona facilita els desplaçaments pels clients internacionals. Totes aquestes característiques fan que el director del Barcelona Drone Center, Jordi Santacana, ho qualifiqui com a "condicions excepcionals".
Per les proves de vol es disposa de 2.500 hectàrees d'espai aeri segregat restringit a l'ús exclusiu de vehicles aeris no tripulats.
Per l'enlairament i aterratge dels UAVs hi ha dues pistes transversals principals, de 4 hectàrees, que permeten provar tota mena de drons, que es poden enlairar sempre en la direcció principal del vent.
Finalment, vora la pista hi ha un edifici bioclimàtic amb diferents serveis: hangar, taller, oficines, estacions de control terrestres, simuladors...

## Cooperació amb l'ESA

L'Agència Espacial Europea (ESA) disposa d'unes 30 empreses d'arreu d'Europa que treballen amb tecnologia de drons. Aquest viver d'empreses, anomenat ESA Business Incubator o ESA-BIC, sovint tenia dificultats per trobar llocs per fer les proves de vol.
Per solucionar-ho el BCN Dron Center i l'ESA-BIC van arribar a un acord l'any 2016 perquè les empreses incubades poguessin fer ús gratuït de les instal·lacions durant cinc dies.
L'acord es va acordar entre l'ESA-BIC, el BCN Drone Cener i la Generalitat de Catalunya. El dijous 15 de desembre de 2016 es va presentar públicament el conveni amb la presència de Bruno Naulais, director general de l'ESA-BIC, Jordi Santacana, director del BCN Drone Center i la consellera de presidència Neus Munté.

## Referències

* ↑ «El BCN Drone Center de Moià, base operativa per a proves reconeguda per l'Agència Espacial Europea». VilaWeb. EuropaPress, 15-12-2016. [Consulta: 20 desembre 2016].
* 1 2 3 «El centre de drons de Moià es converteix en base operativa de l'Agència Espacial Europea». ACN. La Vanguardia, 15-12-2016. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «European Space Agency to use Barcelona Drone Center facilities» (en anglès). SUAS News, 16-12-2016. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «Barcelona será la base operativa de drones de la Agencia Espacial Europea» (en espanyol). Infodron. G.S. Forte, 19-12-2016. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «BCN Drone Center» (en anglès). BCN Drone Center. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «Moià tindrà una de les 10 bases de drons més influents del món». RAC1, 16-12-2016. [Consulta: 20 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Barcelona Drone Center - Lloc web oficial
* La consellera Neus Munté visita el Barcelona Drone Center a XipTV Arxivat 2016-12-21 a Wayback Machine.
# Carlos Padín Busto

Carlos Padín Busto (Catoira, 15 d'octubre de 1974) és un exfutbolista gallec, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de destacar a l'Arousa, en la 94/95 és fitxat pel Pontevedra CF, on hi milita dues campanyes. L'estiu de 1996 marxa al Deportivo de La Corunya, per jugar en el seu filial. Estaria tres anys al conjunt deportivista, i només apareixeria en dos partits de la temporada 97/98 amb el primer equip, els únics de la seua carrera en primera divisió.
La temporada 99/00 marxa al Racing de Ferrol i un any després a la UE Lleida, que per aquella època militava a la Segona Divisió. Després d'una breu estada al CD Logroñés, el 2002 retorna al Pontevedra. Amb l'equip de Pasarón jugaria dos anys en Segona B abans de pujar a la categoria d'argent, però en aquesta, Padín va perdre el protagonisme dels anys anteriors.
Posteriorment, ha militat al CD Ourense (05/07) i a l'Arousa.

## Enllaços externs

* Fitxa de Padín
# Integral de camí

«Integral de camí» té aquests significats:
* Integral curvilínia, la integral d'una funció al llarg d'una corba
* Integració funcional, la integral d'un funcional sobre un espai de corbes
* Formulació de la integral de camins de la mecànica quàntica que utilitza integració funcional per quantificar una teoria, proposta per Richard Feynman
# Túl·lia Major

Túl·lia Major (en llatí Tullia Maior), era germana de Túl·lia Minor, i filla del rei de Roma Servi Tul·li. Va ser la primera esposa de Tarquini el Superb.
Túl·lia Major va ser assassinada pel seu marit, que volia casar-se amb la seva germana Túl·lia Minor, la qual per la seva banda va assassinar al mateix temps al seu primer marit, Arrunt, germà de Tarquini.
Tarquini i Túl·lia Minor, després de matar les seves parelles, es van casar sense cap oposició per part de Servi Tul·li.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita I,47,48
# Dehesa de Romanos

Dehesa de Romanos és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 68 | 53 | 47 | 47 |
# 12a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 12a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia (aleshores oficialment Premios San Jorge) va tenir lloc el 23 d'abril de 1968, patrocinada pel "Cine Forum" de RNE a Barcelona dirigit per Esteve Bassols Montserrat i Jordi Torras i Comamala. La llista de premiats es va fer pública el 2 d'abril.
L'entrega va tenir lloc al Cine Alcázar de Barcelona i presidida pel delegat d'Informació i Turisme, José Luis Fernández, pel director de RNE i delegat de TVE a Barcelona, Jorge Arandes, i el delegat del Servei de Règim Interior i Relacions Públiques de l'Ajuntament de Barcelona, Esteve Bassols. Hi assistiren Geraldine Chaplin, Ludmilla Tchérina, Lucia Bosè, Mary Santpere i Ángel de Andrés Miquel. I la recaptació obtinguda fou destinada a la campanya benèfica de la RNE. Després de l'entrega es va projectar la pel·lícula Bonnie i Clyde, dirigida per Arthur Penn i protagonitzada per Faye Dunaway i Warren Beatty.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Peppermint Frappé | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrenada | Kaidan | Masaki Kobayashi |
| Millor interpretació espanyola | Serena Vergano | Una historia de amor |
| Millor interpretació | Dirk Bogarde | Accident El servent |
| Millor curtmetratge | No compteu amb els dits | Pere Portabella |
| Millor pel·lícula infantil | That Darn Cat! | Robert Stevenson |
| Millor sala de Barcelona | Cine Alexandra | - |
| Millor Cine Club de Catalunya | Cine Club Sabadell | - |
| Millor sala especial de Barcelona | Cine Publi | - |
| Premi Especial del Jurat | Josep Serra i Estruch | Per la seva tasca a favor del cinema infantil |

## Referències

* ↑ Fallo del XII Premio San Jorge de Cinematografía, El Mundo Deportivo, 3 d'abril de 1968
* ↑ Barcelona: Concesión de los XII Premios San Jorge de Cinematografía, 2 d'abril de 1968
* ↑ Premios "San Jorge" de Cinematografía, ABC, 2 d'abril de 1968
* ↑ Entregados los Premios San Jorge de Cinematografía, La Vanguardia, 26 d'abril de 1968

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1967
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1967

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1968 a IMDB
# Ciríac I

Ciríac I (en grec antic: Κυριάκος) va ser bisbe de Bizanci, successor del bisbe Filadelf. Va morir l'any 230.
Va dirigir l'església de Bizanci durant 13 anys, del 217 al 230. En alguns llistats de patriarques el seu nom és Ciril·lià (Cyrillianus).

## Referències

* ↑ «Cyriacus I» (en anglès). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 23 juny 2023].
# Carlos Parteli Keller

Carlos Parteli Keller (Rivera, 8 de març de 1910 – Montevideo, 26 de maig de 1999) va ser un sacerdot catòlic uruguaià, bisbe de Tacuarembó (1960–1966), i el quart arquebisbe de Montevideo entre els anys 1976 i 1985.
Va postular la seva tesi doctoral Pecat estructural: una estructura avançada. Va ser molt criticat pels sectors més conservadors de l'església catòlica i pel règim militar de Juan María Bordaberry Arocena.
El 1985, Parteli va presentar la seva renúncia al càrrec d'arquebisbe. Va morir a Montevideo el 1999 als 89 anys.

## Referències

* ↑ Mons. Carlos Parteli (Catholic Hierarchy)
* ↑ Pecado estructural
# Intercreativitat

La intercreativitat és la suma de dues paraules associades al fenomen d'Internet: interactivitat i creativitat. Aquest concepte és un dels exemples que mostren la idea del coneixement obert, és a dir, el lliure intercanvi de coneixements i sabers entre persones. Aquest concepte va ser fonamental pel desenvolupament de la xarxa de xarxes. El concepte d'intercreativitat va ser desenvolupat per Tim Berners-Lee.
La intercreativitat proporciona mecanismes perquè tota una comunitat pugui aportar els coneixements a un producte, de forma horitzontal i organitzada, segons explica Hugo Pardo Kuklinski (2005).
Berners-Lee per explicar el concepte ens diu el següent:
| « | "El procés de fer coses o resoldre problemes junts". "hem de ser capaços no només de trobar qualsevol tipus de document a la web, sinó també de crear qualsevol tipus de document, fàcilment ... Hauríem de ser capaços no només d'interaccionar amb altres persones, sinó crear amb altres persones " | » |
| — [Berners-Lee 1999] |||
Per tant, aquest autor fa referència al fet que no hem de ser simples consumidors d'informació sinó també creadors. El concepte d'intercreativitat s'aproxima des d'una perspectiva tecnosocial al potencial col·laboratiu que hi ha darrere l'ús de les tecnologies a la xarxa, ja que el que es construeix és un ciberespai per compartir el coneixement entre persones, a través de xarxes de treball de cooperació recíproca. Aquest concepte és bàsic pel desenvolupament d'Internet, ja que no només promou la interactivitat entre persones per compartir els seus coneixements, sinó que sustenta la possibilitat de desenvolupar un coneixement cooperatiu que ajudi a augmentar els sabers de totes les persones que participen.
Berners-Lee explica que la noció d'intercreativitat no fa sols referència a l'acte interactiu, sinó que descriu el valor substantiu que ofereix l'evolució d'Internet i el seu potencial social, a través de la consolidació de xarxes de gestió del coneixement. La intercreativitat no només reforça la capacitat per transferir dades, sinó que va molt més enllà, assignen un valor estratègic al procés social d'intercanvi i a la construcció col·lectiva del saber. Va ser el mateix principi el que va impulsar Berners-Lee a crear la WWW (WorldWideWeb).

## Referències

* ↑ Pardo Kuklinski, 2008, p. 45.
* ↑ James Jung-Hoon Seo. Intercreative Cinema, MIT Media Laboratory (en anglès)

## Bibliografia

* Bruns, Axel. Blogs, Wikipedia, Second Life, and Beyond: From Production to Produsage (en anglès). Peter Lang, 2008. ISBN 978-0-8204-8866-0 [Consulta: 26 desembre 2012]. , pàg.16
* Pardo Kuklinski, Hugo. Planeta web 2.0: inteligencia colectiva o medios fast food (en castellà). LMI, 2008. ISBN 978-84-934995-8-7 [Consulta: 26 desembre 2012].
# Túbuls seminífers

Els túbuls seminífers són un tubs de 0,02 mm de diàmetre i 30 a 70 mm de llargada. Estan a dins dels testicles i s'encarreguen de generar, madurar i transportar l'esperma. En els mamífers, els túbuls seminífers desemboquen en un túbul sinuós de gran llargada, l'epidídim, que descansa sobre la superfície de cada testicle i que s'ajunta amb l'epidídim del testicle de l'altre cantó formant el conducte deferent. En els altres cordats, els túbuls seminífers desemboquen directament al conducte deferent.

## Referències

* ↑ «Conducto seminífero» (en castellà). [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ «Túbulos seminíferos» (en castellà). [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ «Túbulos seminíferos» (en castellà). [Consulta: 20 maig 2018].
# Degà del cos diplomàtic

El degà del cos diplomàtic és el cap de missió de rang més alt en un estat determinat i té precedència sobre els altres ambaixadors acreditats. En alguns països de tradició catòlica, al nunci apostòlic li correspon ser Degà pel sol fet de representar al Papa, i en els altres països el degà és el més antic dels ambaixadors, en funció de la data de la presentació de les seves cartes credencials o de la seva arribada al país, segons el criteri que amb caràcter uniforme s'hagi establert en l'estat receptor. Les funcions del degà són limitades i es redueixen a la d'actuar com a portaveu del cos diplomàtic en algunes cerimònies.

## Referències

* ↑ Amorós, Tomàs. Mallorca, 1740-1800: memòries d'un impressor. L'Abadia de Montserrat, 1983, p. 234. ISBN 8472025896.
* ↑ Ware, Helen. Els conflictes i la pau. Intermón Oxfam Editorial, 2007, p. 83. ISBN 8484524795.
# Abereh

Erik Berganza (Balmaseda, 1 d'agost de 1989), conegut amb el nom artístic d'Abereh, és un cantant basc. Després de formar part de grups com Hartzak Blues Band i Estricalla, on tocava el baix, emprengué un projecte en solitari amb el nom d'Abereh.

## Discografia

* Zaunka datoz arin (autoproduït, 2017)
* Logela sessions (autoproduït, 2018)
* Laino eta belatz artean (Bonberenea Ekintzak, 2019)
* Joan-etorrian (Bonberenea Ekintzak, 2021)

## Referències

* ↑ «La música de Abereh» (en castellà). EiTB, 29-05-2020. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Abereh kantautoreak kontzertua emango du gaur Geltokiren SZnatoki zikloan - Iruñea» (en basc). [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Abereh». [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Abereh "Joan-etorria" diskoaren kritika (2021)» (en basc). MondoSonoro, 08-06-2021. [Consulta: 30 juny 2021].
# 19a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 19a Mostra Internacional de Cinema de Venècia va tenir lloc del 24 d'agost al 7 de setembre de 1958.

## Jurat

* Jean Grémillon (França) (president del jurat)
* Carlos Fernández Cuenca (Espanya)
* Piero Gadda Conti (Itàlia)
* Alberto Lattuada (Itàlia)
* Hidemi Ina (Japó)
* Friedrich Luft (Alemanya)
* Sergei Vasilyev (URSS)

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Muhōmatsu no isshō | Hiroshi Inagaki | Japó |
| En cas de malheur | Claude Autant-Lara | França |
| Une vie | Alexandre Astruc | França |
| Narayama-bushi Kō | Keisuke Kinoshita | Japó |
| Ósmy dzien tygodnia | Aleksander Ford | Polònia |
| Nattens ljus | Lars-Eric Kjellgren | Suècia |
| Les Amants | Louis Malle | França |
| The Black Orchid | Martin Ritt | Estats Units |
| God's Little Acre | Anthony Mann | Estats Units |
| The Horse's Mouth | Ronald Neame | Regne Unit |
| Das Mädchen Rosemarie | Rolf Thiele | Alemanya |
| La sfida | Francesco Rosi | Itàlia |
| Vlcí jáma | Jiří Weiss | Txèquia |
| Otaraant qvrivi | Mikheil Txiaureli | Unió Soviètica |

## Premis

* Lleó d'Or:
** Muhōmatsu no isshō (Hiroshi Inagaki)
* Premi especial del jurat:
** Les Amants (Louis Malle)
** La sfida (Francesco Rosi)
* Copa Volpi:
** Millor Actor - Alec Guinness - (The Horse's Mouth)
** Millor Actriu - Sophia Loren - (The Black Orchid)
* Premi Nou Cinema
** Millor Pel·lícula - Vlcí jáma (Jiří Weiss)
** Millor actriu - Jeanne Moreau - (Les amants)
* Premi San Giorgio
** La sfida (Francesco Rosi)
* Premi FIPRESCI
** Vlcí jáma (Jiří Weiss)
* Premi Pasinetti
** Das Mädchen Rosemarie (Rolf Thiele)
** Seccions paral·leles - Maduixes silvestres (Ingmar Bergman) i Weddings and Babies (Morris Engel)
* Premi dels Clubs de Cinema Italians
** Weddings and Babies (Morris Engel)

## Referències

* ↑ «The 1950′s [sic]». Arxivat de l'original el 28 d’abril 2021. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1950′s [sic]». Arxivat de l'original el 12 de maig 2021. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Vegeu també

* Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1958
* 8è Festival Internacional de Cinema de Berlín
* 11è Festival Internacional de Cinema de Canes

## Enllaços externs

* 19a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1958 a IMDb
# Cultura Condorhuasi

La cultura Condorhuasi es va desenvolupar des del 400 aC fins al 700, principalment a la vall d'Hualfín, que actualment és part de la província de Catamarca (Argentina).

## Característiques

Presenta similituds amb peces ceràmiques de les cultures de La Candelaria (Argentina) i del Molle (nord de Xile). El fet que hagi estat una cultura pastoril, fa suposar que el seu origen es relaciona amb les cultures de l'altiplà del sud de Bolívia.
Sobre la base de variacions en la ceràmica al llarg del temps, es distingeixen tres fases cronològiques de desenvolupament en aquesta cultura:
* Fase Diablo (200 aC - 200): la ceràmica predominant és de color vermellós, groguenca o negrosa, de fons arrodonit i sense nanses. Els atuells són globulars i de coll cilíndric, amb línies verticals ondulades. Alhora que aquesta fase, es desenvolupa la ceràmica Vaquerías, amb gerros semicilíndrics i recipients modelats que representen figures o caps humans pintades amb motius geomètrics.
* Fase Barrancas (200 - 350): vasos antropomorfs, zoomorfs i zooantropomorfs freqüentment pintats amb dissenys geomètrics blancs.
* Fase Alumbrera (350 - 500): es va desenvolupar a la zona d'Alamito. Es caracteritza pels vasos modelats, amb combinació de colors sobre una pintura vermella en grans recipients de ovoïdals.

## Economia i organització social

Van ser essencialment una societat de pastors de llames, amb escassa agricultura. A causa que vivien en comunitats formant llogarets, se suposa que van haver de comptar amb caps que regulaven les tasques productives. Els habitatges eren de planta circular i murs de pedra.

## Vegeu també

* Història precolombina de l'Argentina

## Enllaços externs

* CatamarcaGuia.com.ar (castellà).
* ArgentinaExplora.com (castellà).
* Precolombino.cl (Museu xilè d'art precolombí) (castellà).