OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sheila Sri Prakash

Sheila Sri Prakash (6 de juliol de 1955, Bhopal) és arquitecta i urbanista, i la primera dona que aconsegueix crear, mantenir i dirigir el seu propi despatx d'arquitectura a l'Índia. Col·labora amb el fòrum econòmic mundial com a assessora en disseny sostenible i ha treballat també al món de la dansa, la pintura i l'escultura. Reconeguda com a intel·lectual, ha participat en diverses conferències internacionals sobre les seves especialitats i ha patrocinat concursos d'art per a joves com a tasca educativa.
Va ser considerada una nena prodigi per la precocitat amb què es va iniciar en la dansa clàssica. Per això la seva família es va mudar a Chennai per donar-li més oportunitats i que es pogués formar com a ballarina amb els mestres més reputats. Des de ben petita es va interessar per les arts tradicionals i quan es va graduar com a arquitecta, va incorporar als seus primers projectes trets locals per reivindicar-les. Aquesta característica seria constant en les seves edificacions futures, on va anar incorporant progressivament altres interessos, com ara el respecte i la integració amb la natura (com en els seus dissenys per a recollir l'aigua de pluja i l'atenció a les classes més desfavorides (per exemple en el seu disseny de cases de construcció ràpida per a refugiats). Més endavant es va afegir al grup Zonta International, una organització que treballa per a millorar la condició de la dona arreu del món. En aquesta entitat proclama el dret a tenir una cultura pròpia Índia que empoderi la dona en aquest país sense models importats d'Occident.
Basa la seva feina com a arquitecta en el principi de la reciprocitat amb l'entorn, si hom agafa materials d'ells, els ha de retornar segons uns paràmetres preestablerts. Aquesta reciprocitat s'aplica també a l'entorn cultural i social. Per això la seva arquitectura ha estat titllada com a garant de la sostenibilitat holística Va crear una fundació que porta el seu nom (Shilpa Foundation) per expandir aquests principis a altres creadors. Des d'allà estudia també l'impacte de les edificacions en les comunitats, analitzant la importància dels serveis, dels monuments emblemàtics, dels materials i tècniques emprades i de l'alteració de l'espai en la vida quotidiana de la gent. És una ferma defensora de la planificació urbanística com a eina per disminuir les desigualtats socials i les seves recomanacions han esdevingut oficials en diversos estats indis. Va produir i dirigir una pel·lícula, A Dancer's Dialog with Thanjavur Brihadeeswara, on detalla ens seus principis.

## Referències

* ↑ «Sheila Sri Prakash». Architecture Icons of India. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Ojeda, Gueni. «Sheila Sri Prakash 1955» (en espanyol europeu). Un dia, una arquitecta, 27-09-2015. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Devyani Jayakar (1 de gener 2014). "Sheila Sri Prakash & Responsible Architecture". Inside Outside Magazine
* ↑ News, Express. (5 març de 2013) Reciprocity Wave art competition. The New Indian Express.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la seva empresa
# Lawrie Reilly

Lawrance "Lawrie" Reilly (28 d'octubre de 1928 - 22 de juliol de 2013) fou un futbolista escocès de la dècada de 1950.
Defensà els colors del club Hibernian, on formà una destacada davantera amb Bobby Johnstone, Gordon Smith, Eddie Turnbull, i Willie Ormond.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia i amb la selecció de la lliga escocesa.
El 2005 fou inclòs a l'Scottish Football Hall of Fame.

## Referències

* ↑ Smith, Aidan «Interview: Lawrie Reilly - 'That rampant lion on your breast was the greatest feeling'». The Scotsman, 18-09-2010 [Consulta: 1r octubre 2010].
* ↑ Bonthrone, Mark «A Lawrie load of goals to thrill a nation». Edinburgh Evening News, 11-09-2006 [Consulta: 6 octubre 2010].
* ↑ Perfil a neilbrown.newcastlefans.com
* ↑ Perfil a scottishfa
* ↑ «Scotland FL Players by Appearances». Londonhearts.com. London Hearts Supporters' Club [Consulta: 27 novembre 2011].
# Casa Dalmau (Palafrugell)

La Casa Dalmau és una obra noucentista de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran casa unifamiliar amb jardí davant la façana principal voltat d'una tanca. Planta baixa, pis i golfes. La façana principal presenta una gran balconada correguda a l'altura del primer pis, amb balustrada sostinguda per columnes d'ordre dòric que creen un pòrtic davant l'entrada. Sobre la cornisa, hi ha una barana d'obra amb balustrada a la part central. Sobre la llinda de totes les obertures d'aquesta façana s'hi repeteix un element ornamental classicitzant en forma de garlanda en alt relleu. La façana lateral del carrer Girona, en canvi, té un tractament molt diferent.
En la distribució interior predomina una gran escala central. La tanca del jardí té una entrada principal al carrer Torres Jonama un portal entre dues pilastres rematades per grans gerres decoratives. És limitat per parets baixes amb enreixat al damunt. Les reixes i el portal, de ferro, de la tanca del jardí presenten uns temes ornamentals a base de flors i cintes, de clara tradició modernista, en clara contradicció amb el conjunt arquitectònic, noucentista.

## Referències

* 1 2 «Casa Dalmau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Casa Vilardell (Sentmenat)

La Casa Vilardell és una obra del municipi de Sentmenat (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, de planta baixa, pis i golfes. La façana principal presenta una composició simètrica: a la planta baixa hi ha a la dreta, la porta d'accés d'arc escarser i una altra porta a l'esquerra, de la mateixa tipologia. El pis principal està ocupat per un balcó de dues obertures allindanades, emmarcades per una motllura que en la seva part superior és d'arc escarser. Entre ambdues obertures, hi ha un medalló en relleu amb la data de 1893. Al pis de les golfes, hi ha vuit obertures rectangulars separades per petites pilastres adossades que serveixen de base a unes mènsules que, a la vegada, suporten un ràfec. A la banda dreta del conjunt, hi ha un altre cos de planta i pis amb un gran finestral a la planta baixa de dues obertures, amb reixa i tribuna superior al primer pis, de tipus senzill.

## Història

L'edifici va ser construït l'any 1893 d'acord amb les pautes estètiques de l'eclecticisme pròpies d'aquell període.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Habitatge a la plaça de Dalt, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Mongeta del Carme vermella

La varietat mongeta del Carme vermella també coneguda com a mongeta del Carme de nom científic Phaseolus vulgaris L., és una varietat de mata alta amb flors blanc-rosàcies. Es caracteritza pel color violeta intens de la tavella en el moment de la maduresa per consum en tendra. Les granes són de color beix i de forma circular a el·líptica amb un pes aproximat de 40 grams/100 llavors. Es considera que aquesta varietat s'ha vist desplaçada per varietats comercials amb tavelles d'aspecte similar tipus com ara la Buenos Aires roja o tintada. Es conrea a les comarques del Vallès Oriental, d'Osona i la Garrotxa. Està inclosa en el Catàleg de les varietats locals d'interès agrari de Catalunya amb el número d'inscripció CAT006CVL

## Característiques agronòmiques

La collita de les tavelles tendres es realitza a partir del 15 d'agost. L'aprofitament per gra es realitza a partir del 27 de setembre.

## Referències

* ↑ «Fitxa descriptiva de la varietat. Catàleg de varietats locals d'interès agrari de Catalunya». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. [Consulta: 25 agost 2015].
# Roberto Azevêdo

Roberto Azevêdo (Salvador, 3 d'octubre de 1957), és un polític, diplomàtic i enginyer brasiler. De 2013 a 2020 va assumir la Direcció General de l'Organització Mundial de Comerç dimitint per sorpresa al maig de 2020 tot i que el seu mandat expirava el 2021.
Va començar l'any 1984 sent part de les Missions diplomàtiques del Brasil i al govern central de país. El 2008 es va incorporar a l'Organització Mundial de Comerç, com a representant del Brasil i va tenir un paper clau en la negociació de la Ronda de Doha.

## Referències

* ↑ «El brasileño Roberto Azevêdo será el nuevo director de la OMC». Marco Trade News, 08-05-2013. Arxivat de l'original el 2 de juny 2021 [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «Comercio tiene nuevo director. Se trata del brasileño Roberto Azevêdo». El Espectador, 07-05-2013 [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «Dimite el director general de la Organización Mundial de Comercio (OMC) El brasileño Roberto Azevedo anuncia, en una videconferencia con representantes de los 164 países miembros, que dejará el cargo». ABC, 14-05-2020 [Consulta: 1r juny 2021].
# Proctorville

* Per a altres significats, vegeu «Proctorville (Ohio)».
Proctorville és una població del Comtat de Robeson a l'estat de Carolina del Nord (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000, Proctorville tenia 133 habitants, 57 habitatges i 44 famílies. La densitat de població era de 125,2 habitants per km².
Dels 57 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,6% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 22,8% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,5% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 32,3% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.542 $ i la renda mediana per família de 34.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.438 $ mentre que les dones 24.167 $. La renda per capita de la població era de 15.206 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Proctorville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Proctorville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Lawrenceville (Ohio)

Lawrenceville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 302 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lawrenceville tenia 302 habitants, 109 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 896,9 habitants/km².
Dels 109 habitatges en un 35,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 21,1% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.000 $ i la renda mediana per família de 53.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.333 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 19.105 $. Aproximadament el 3,7% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lawrenceville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lawrenceville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Bassemat

* Aquest article tracta sobre la filla d'Ismael. Si cerqueu la filla de Salomó, vegeu «llista de personatges bíblics».
Mahalat o Bassemat va ser, segons el llibre del Gènesi, filla d'Ismael, primogènit del patriarca Abraham. Va ser una de les esposes d'Esaú, germà del patriarca Jacob. Mahalat era filla d'Ismael i d'una egípcia anomenada Ribah o Meribah. Vivia a Paran.
Un dia, el seu cosí Esaú va arribar a casa seva i va demanar Mahalat al seu pare Ismael. Esaú ja s'havia casat dues vegades amb dones hitites però volia unir-se a una familiar seva, ja que les altres dones no eren ben vistes per la seva família. Van tenir un fill, anomenat Reuel.
Al Gènesi, la filla d'Ismael i esposa d'Esaú és primerament anomenada Mahalat però posteriorment l'anomena Bassemat. En canvi, prèviament havia anomenat Bassemat a una de les seves esposes hitites (o cananees), que posteriorment anomena Adà. Alguns estudiosos opinen que el nom original de la tercera esposa devia ser Bassemat però que el seu espòs Esaú li canvià el nom a Mahalat, ja que el nom de Bassemat l'havia donat ja a la seva esposa Adà. Es creu que el fet de canviar el nom de les seves esposes hitites era una manera de calmar els ànims dels seus pares, que no aprovaven aquestes unions amb dones de procedència diferent a la seva.

## Referències

* 1 2 Gn 28:9
* ↑ Gn 36:3
* ↑ Gn 26:34
* ↑ Phillips, John. Exploring Genesis: an expository commentary (en anglès), 2001. ISBN 978-0-8254-3488-4.
# Carlos Palanca Gutiérrez

Carlos Palanca Gutiérrez (València, 24 de maig de 1819 - Madrid, 16 de setembre de 1876) fou un militar valencià que participà en l'expedició francoespanyola a Cotxinxina i escriví unes memòries respecte a la seua experiència en la lluita que foren publicades el 1869. Durant la guerra fou qui comandà les forces espanyoles per a la presa de Saigon. Més tard, participà en la Guerra dels Deu Anys (1868-1878) a Cuba, on tingué el càrrec de governador de Santiago de Cuba.

## Obra

* Reseña histórica de la expedición de Cochinchina: publicat a Cartagena el 1869.

## Referències

* 1 2 Montesinos, Toni «Sangre española en la Cochinchina». La Razón, 14-06-2015 [Consulta: 29 març 2017].
* ↑ Conde-Salazar Infiesta, L. «Carlos Palanca Gutiérrez, los españoles entran en Saigón». A: Atlas de los Exploradores Españoles. Barcelona: Editorial Planeta, S. A. i Sociedad Geográfica Española, 2009, p. 320. ISBN 978-84-08-08683-3.
* ↑ Cardona, Gabriel. El poder militar en la España contemporánea hasta la Guerra Civil. Madrid: Siglo XXI de España Editores, 1983, p. 70.
# Sextília (mare de Vitel·li)

Sextília (en llatí Sextilia) va ser una dama romana, mare de l'emperador Vitel·li i del cònsol Luci Vitel·li. Tàcit diu que era una dona virtuosa, com les antigues matrones romanes.
Es va casar amb el senador Luci Vitel·li, amic de l'emperador Claudi. El seu marit va morir l'any 52. Quan Vitel·li va marxar cap a Germània, Sextília i Gal·lèria Fundana, esposa del futur emperador, es van quedar a Roma, on la sogra va ajudar econòmicament a la seva jove, en mala situació per les despeses bèl·liques del marit. L'any 69, després de la mort de Galba, les legions de Germània van proclamar Vitel·li emperador. Quan Otó també es va declarar emperador, Sextília i Gal·lèria es van trobar en perill, però Vitel·li va escriure una carta al germà d'Otó dient que si les feia res, el mataria. Però quan Vespasià es va proclamar emperador, la majoria de les tropes de Vitel·li van desertar.
Suetoni explica que Vitel·li va deixar morir de fam a la seva mare per seguir una predicció que li havia fet una dona de la tribu dels Cats. L'auguri li vaticinava un regnat llarg i pròsper si sobrevivia a la seva mare.

## Referències

* ↑ Tàcit. Història II,64,89
* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars: Vitel·li II,III
# Saló del Llibre de París

El Saló del Llibre de París és una fira de llibres d'abast internacional. En la seva edició de 2013 Barcelona va ser la tercera ciutat convidada al Saló del Llibre de París, després de Buenos Aires (2011) i Moscou (2012). Amb prop de 190.000 visitants anuals, és la cita més important de París relacionada amb el món del llibre i la literatura, i una de les més importants del món. El saló acull any anualment unes 1.200 editorials d'uns 25 països. Tots els estands abasten una superfície de 55.000 m².

## Història

La fira es va dur a terme per primera vegada al Grand Palais i des de 1992 hi té lloc al Parc d'Exposicions de la Porta de Versailles.
En la seva edició de 2013 va tenir Barcelona com a ciutat convidada. El programa d'actes lligat a Barcelona, ville des prodiges va tenir dos vessants: literari i professional. Els actes van tenir lloc principalment a l'estand de la ciutat de Barcelona, als espais de programació de la fira i als estands de diverses editorials i institucions, però també diversos equipaments de la ciutat (biblioteques i centres d'ensenyament) van acollir actes literaris. El programa literari volgué reflectir la riquesa creativa de Barcelona, i va presentar una selecció d'autors contemporanis d'expressió catalana i castellana. Estigué obert tant a la narrativa com a la poesia, el còmic, la novel·la negra i la literatura infantil i juvenil. A més a més, s'hi van incloure clàssics de la literatura catalana que el 2013 es s'havien publicat (o s'havien de publicar) en francès, a vegades, per primera vegada.

## Convidats destacats

| Jorge Amado (1998) Paul Auster (2010) Hervé Bazin (1981) Tahar Ben Jelloun (1999) Enki Bilal (2007) Paulo Coelho (1998) Umberto Eco (1994, 2000, 2002, 2010) Per Olov Enquist (2011) James Ellroy (1996) | Carlos Fuentes (2009) Anna Gavalda (2008, 2010) Allen Ginsberg (1996) Jens Christian Grøndahl (2011) Satoshi Kamata (2012) Douglas Kennedy (2010) Doris Lessing (2010) Carlos Liscano (2010) Antonio Lobo Antunes (2000, 2010) | Herta Müller (2001) Kenzaburō Ōe (2012) Sofi Oksanen (2011) Salman Rushdie (1995) Jose Saramago (2000) Jorge Semprún (1991) Tarun J. Tejpal (2007) Herbjørg Wassmo (2011) Gozo Yoshimasu (2012) |
* Anna Gavalda (2010)
* Carlos Liscano (2010)
* Antonio Lobo Antunes (2010)
* Douglas Kennedy (2007)
* Gilles Chaillet (2011)

## Afluència

| | 1981 | - | 2000 | - | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 |
| Dates | | | | | | 23-27 març | 14-19 març | 13-18 març | 26-31 març | 18-21 març | 16-19 març |
| Visitants | 117 000 | | 241 000 | | 174 000 | 186 000 | 165 300 | 198 150 | 190 000 | 180 000 | 190 000 |

## Referències

* ↑ «Una trentena d'autors catalans participaran al Saló del Llibre de París que, enguany, té Barcelona com a ciutat convidada». Web. Generalitat de Catalunya, 01-03-2013. [Consulta: març 2013].
* ↑ «Barcelona, ville des prodiges». Web. Institut Ramon Llull, 01-03-2013. [Consulta: març 2013].
* ↑ Le Monde, mercredi 21 març 2012, p.|19.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2020-10-31 a Wayback Machine. (francès)
# Casa Dolores Melendres

La Casa Dolores Melendres és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges construït entre mitgeres a l'any 1860 per Dolores Melendres. Format per planta baixa i entreplanta i tres pisos. Es busca establir una ordenació jeràrquica a l'edifici per la disposició i les proporcions de les obertures. A la zona dels baixos s'ha emprat la pedra. Hi ha dues portes principals decorades amb ferro i separades per una finestra allargada. Cada planta disposa de dues obertures amb balcons independents, excepte el principal pis, on s'hi observa un balcó escorregut. Les decoracions dels balustres són molt similars al de la casa de la Rambla Nova, 48; mentre que la decoració de la façana vol imitar a la pedra de carreu policromada d'un color vermellós.

## Referències

* ↑ «Casa Dolores Melendres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Campionat del Món de X-Trial 2012

La temporada de 2012 del Campionat del Món de X-Trial fou la 20a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables, celebrades entre el 13 de gener i el 31 de març. Una de les proves destacades va ser el Trial Indoor de Palma, disputat el 10 de març.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Bou | Montesa HRC | 140 |
| 2 | Albert Cabestany | Sherco | 87 |
| 3 | Adam Raga | Gas Gas | 84 |
| 4 | Takahisa Fujinami | Montesa HRC | 69 |
| 5 | Jeroni Fajardo | Beta | 51 |
| 6 | Loris Gubian | Gas Gas | 33 |
| 7 | Michael Brown | Gas Gas | 20 |
| 8 | Alfredo Gómez | Montesa Honda | 8 |
| 9 | Alexandre Ferrer | Sherco | 6 |
| 10 | Pol Tarrés | JTG | 5 |

## Referències

* «FIM X-Trial World Championship 2012» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 2012-02-18. [Consulta: 18 març 2012].
* «FIM X-Trial World Championship Classifications» (en anglès). fim-live.com. FIM, 2012. Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 18 març 2012].
# Miralles (Espluga de Serra)

Miralles és un despoblat de l'antic terme d'Espluga de Serra, agregat el 1970 al terme municipal de Tremp.
Es tractava, segurament, d'un poble castral, és a dir, una població nascuda a redós i dintre del recinte murat d'un castell, en aquest cas, el castell de Miralles, documentat des de l'any 837.
El poble es va despoblar abans del segle xx i de les cases abandonades només en roman un munt de ruïnes. Se'n conserva l'església de santa Maria, romànica, abandonada i molt malmesa, sense sostres ni teulades, però amb les parets mestres dempeus.

## Etimologia

Segons Coromines el topònim Miralles, molt abundant a tota la geografia catalana, és sempre indicador de muralles altes, o de castells situats en llocs elevats. El llatí miracula, forma neutra en plural, derivat del verb mirare, degué prendre aviat el sentit de vigilar, i miralles passà a designar llocs propicis per a torres de guaita amb molta visibilitat sobre un ample territori.

## Referències

* ↑ «Miralles, Pallars Jussà». Dades dels Països Catalans, 10-08-2020. [Consulta: 1r gener 2024].
* ↑ Miralles i Monserrat, Joan «Sobre l'origen geogràfic del llinatge Miralles a Montuïri» (pdf). Revista de la Societat d'Onomàstica, pàg. 38. ISSN: 2385-5177.
* ↑ Boix i Pociello, Jordi. «La Terreta. Espluga de Serra». A: Gran geografía comarcal de Catalunya.. volum 12: Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Alta Ribagorça, Baixa Ribagorça, Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984. ISBN 978-84-85194-47-6.
* ↑ Coromines i Vigneaux, 1996.

## Bibliografia

* Boix, Jordi. «La Terreta. Espluga de Serra». A: Gran geografía comarcal de Catalunya.. volum 12: Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Alta Ribagorça, Baixa Ribagorça, Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984. ISBN 978-84-85194-47-6.
* Coromines i Vigneaux, Joan. «Miralles». A: Onomasticon Cataloniae. tom 5: L - N. Barcelona: Curial Ed. Catal, 1996. ISBN 978-84-7256-844-0.
* Gavín i Barceló, Josep Maria. Inventari d'esglésies. volum 8 Pallars Jussà. Barcelona: Pòrtic, 1981 (Arxiu Gavín). ISBN 978-84-85180-25-7.
* Rocafort i Sansó, Ceferí. «Provincia de Lleyda». A: Francesch Carreras y Candi. Geografia general de Catalunya. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.

## Enllaços externs

* «Miralles». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Rick Hoogendorp

Rick Hoogendorp (Blerick, Venlo, 12 de gener de 1975) és un futbolista neerlandès que ocupa la posició de davanter.
Ha jugat en diferents equips del seu país, com l'ADO Den Haag, l'FC Dordrecht o el RKC Waalwijk, entre d'altres. També ha militat al Celta de Vigo gallec i al VfL Wolfsburg alemany.