OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Andreu de Llimiana

Sant Andreu de Llimiana, o de la Serra és una església romànica del segle xi, en ruïnes: només se'n conserven els absis, dos absis bessons. El lloc ha estat netejat en diverses avinenteses pels veïns de Llimiana.
Pertany al terme municipal de Llimiana, i és aturonada al sud-est del poble, a quasi 700 m de distància del poble, en línia recta. S'hi accedeix, però, per un camí un xic més llarg que de primer s'enfila a La Costa del davant de Llimiana, a llevant, per salvar una petita vall i enfilar-se a la carena que es veu al sud del camí d'accés. Queda a prop i a ponent de la Font del Tarroner.
Malgrat ser una obra clarament romànica, aquesta església no surt documentada fins a una visita pastoral del 1758, on consta com a capella dependent de Santa Maria de Llimiana.
Antigament es feia en aquesta ermita un aplec popular el primer diumenge de juny. L'any 1973 els llimianencs netejaren el que quedava dempeus de la runa i esbarzerars que colgaven les restes, i permeteren que s'apreciï la peculiar planta de la capella: d'una sola nau, capçada per dos absis bessons. La nau era coberta amb volta de canó, possiblement semicircular, reforçada per un arc toral a la meitat. Els estrets absis s'obrien a la nau per dos arcs presbiterals petites, però ben patents.
La porta era a la façana de ponent, i en manca la meitat superior. A la resta de l'església, les úniques obertures eren les finestres de doble esqueixada del centre dels dos absis geminats.
La tècnica constructiva és arcaica i senzilla. Pot ser del segle xi o fins i tot del xii, però construïda amb tècniques arcaïtzants. Tanmateix, l'església de Sancti Andreae prop de Llimiana apareix ja documentada l'any 982.

## Referències

* ↑ Mir, Jordi. Tremp i la Conca : 50 anys de fets i records. Tremp: Garsineu, 2018, p. 89-92. ISBN 9788494789946.
* ↑ Bolòs i Hurtado, 2008.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Andreu de Llimiana (o de la Serra)", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Llimiana", a Pallars Jussà, II¡¡. Lleida: Pagès Editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2
* BOLÒS, Jordi i HURTADO, Víctor. Atles del Comtat d'Urgell (v788-993). Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2008. (Col·lecció "Atles dels comtats de la Catalunya carolíngia"). ISBN 84-232-0700-5
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* PAGÈS, M. "Llimiana", a El Pallars, la Ribagora i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Web del poble
* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llença't

Llença't va ser el setè disc que va treure Lax'n'Busto. Va sortir a la venda l'any 2000. L'àlbum porta el nom de la primera cançó del disc, amb un marcat missatge positiu, la qual s'ha convertit possiblement en la cançó més emblemàtica de la banda. És un disc on l'aspecte instrumental pren un paper cabdal i que a diferència de l'anterior, Sí (1998), les guitarres hi tenen molta més presència, entre les quals, hi ha diversos solos llargs. La producció del disc estava plantejada que la fes Marc Grau, que ja l'havia fet en tres ocasions anteriors, però en finar, decidiren produir-lo ells mateixos.
La lletra de la cançó «Llença't» és de Jesús Rovira i parla d'aprendre a gaudir de cada moment i de dur a terme la missió de la pròpia vida sense por a transformar-se en persones noves. Aquesta cançó s'inspira de l'espiritualitat budista adquirida pels llaços d'amistat entre l'autor i els monjos del Garraf. La lletra disposa d'un acompanyament a guitarra d'estil rock i d'uns cors que al llarg de la cançó repeteixen una consigna inintel·ligible. Aquest fet va generar un debat on s'especulava que deien «carpanta», «la banda», «la pampa», «aguanta», entre d'altres. Tanmateix els membres de la banda al llarg dels anys no han desvelat aquesta qüestió, encara que asseguren que és una paraula inventada provinent de l'anglès que utilitzen quan una melodia encara no té lletra.
Lax'n'busto, gràcies a l'àlbum Llença't, va ser la formació que va rebre més premis al certamen Premis Enderrock 2001 en rebre el guardó a millor grup, millor disc, millor cançó, millor videoclip i millor concert. A tots aquests reconeixements s'hi sumà el Premi al Disc Català de l'any 2000 per Ràdio 4 "Música sense fronteres" i el premi SGAE al millor disc en català de l'any 2000.

## Llista de cançons

L'àlbum contenia el següent llistat de cançons:

## Referències

* ↑ Tello., Sandra; Vilarnau, Quim. «L'ADN de Lax'n'Busto». edr. [Consulta: 26 febrer 2016].
* 1 2 Putx, Dona. «Lax'n'Busto, los rockeros se hacen mayores» (en castellà). La Vanguardia, 20-04-2000. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ Bianciotto, 2014, p. 39.
* ↑ «La Sala Bikini acull el lliurament dels Premis Enderrock». Vilaweb, 07-03-2001. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ «Llença't». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Biografia». laxnbusto.com.
* ↑ «Llença't». Viasona.

## Bibliografia

* Bianciotto, Jordi. 501 cançons catalanes que has d'escoltar abans de morir. Barcelona: Ara llibres, 2014, p. 47. ISBN 9788415642930 ref=501cat.
# Don Carlo (Francesc Soler i Rovirosa)

Don Carlo és un teatrí fet per Francesc Soler i Rovirosa el 1870 per a preparar l'escenografia de l'òpera de Verdi del mateix nom. Es troba a la col·lecció d'escenografia del Museu de les Arts Escèniques de l'Institut del Teatre de Barcelona. Forma part del fons del pintor, juntament amb dibuixos, figurins i altres documents d'arxius. La petita maqueta muntada sobre fulloles de fusta i pintada en el taller barceloní de Soler és un exemple del corrent realista de l'art que va impregnar l'estètica teatral a finals del segle xix.

## Descripció

La maqueta ensenya com serien els telons a l'escenari. Un cop acceptat el projecte es procedia a pintar les teles que decorarien l'òpera. Soler i Rovirosa per l'estrena de la versió italiana de Don Carlo de Giuseppe Verdi al Gran Teatre del Liceu de Barcelona l'any 1870 va presentar aquest projecte que està compost de tres rompiments i un teló de fons i correspon al decorat de l'acte II, quadre 2.
El segon quadre del segon acte es desenvolupa als jardins del monestir. En aquesta versió l'escena trancorre a la plaça de l'església de Nuestra Señora de Atocha a Madrid, segons altres versions l'acció passa davant de la Catedral de Valladolid on residia la cort d'Àustria.

## Autor

Pintor i escenògraf nascut a Barcelona el 24 de juny de 18??. Va estudiar amb el pintor Marià Carreras i a l'Acadèmia de Sant Llorenç Ferris. Va adquirir una sòlida formació escenogràfica a Paris treballant al taller de Cambon i Thierry. Va aprendre les tècniques més modernes d'utilització de la llum a dins dels teatres. L'any 1869 va tornar a Barcelona per quedar-s'hi. A la mort de Ballester va obrir el seu propi taller amb col·laboració amb Francesc Pla. En aquest període va elaborar diversos projectes per al Gran Teatre del Liceu. Don Carlo va ser un d'ells.

## Exposicions

El teatrí s'ha prestat a les següents exposicions:
* 1980 - Francesc Soler i Rovirosa, CEDAEC-Palau Güell, Barcelona.

## Referències

* ↑ Fitxa de Don Carlo al web del Museu de les Arts Escèniques
* ↑ Peça del mes al web del CDMAE

## Bibliografia

* Elies, Feliu. La vida o l'obra de Francesc Soler i Rovirosa. Barcelona: Seix Barral, 1931.
* Bravo, Isidre. Francesc Soler i Rovirosa 1836-1900. Barcelona: Institut del Teatre, 1986.
# Dukhovsxina

Dukhovsxina - Духовщина (rus) - és una ciutat de l'óblast de Smolensk (Rússia) a la riba del Vostitsa, a 57 km al nord-est de Smolensk. A la ciutat hi ha el monestir de Dúkhov, construït el segle xiii, d'on prové el nom de la ciutat, i adquirí l'estatus de ciutat el 1777.
# Drac de Montblanc

El Drac de Montblanc (conegut simplement com el Drac) és una peça del bestiari popular de la Vila Ducal de Montblanc (Conca de Barberà).

## Fitxa tècnica

* Material: Fibra de vidre
* Any de construcció: 1981
* Pes: 30 kg
* Mides: Llargada 290 cm, amplada 150 cm, alçada 250 cm
* Festes i celebracions que li són pròpies: fires, corpus i festa major de Montblanc (8 i 9 de setembre)

## El Drac històric

Els dracs, com la resta del bestiari popular, tenen el seu origen en els entremesos que es realitzaven durant les processons del Corpus Christi. A la vila de Montblanc es considera que el Drac té uns inicis medievals però la primera referència escrita data de 1586 quan la Confraria de Jesucrist va encarregar la construcció d'un cap de drac que fou cremat per l'exèrcit castellà durant la Guerra dels Segadors.

## El Drac actual

Per a les Festes del LXXV Aniversari de la Coronació Canònica de la Mare de Déu de la Serra de Montblanc (1981) es va recuperar l'antic bestiari local, això és, el Drac, la Mulassa i l'Àliga, pintats per l'artista montblanquí Ismael Balanyà.
Poc després, es crearen els Dimonis de Montblanc per tal d'actuar juntament amb el Drac durant els correfocs. La primera actuació conjunta de la fera amb els seus acompanyants fou el 3 de març de 1984. Amb el temps, però, el Drac s'anà deteriorant fins que el 2005 es decidí de fabricar-ne un de nou per al lluïment durant les actuacions en correfocs, que s'anomenà Drac Nou.
L'any 2006 es presenta al públic el nou Drac Infantil, portat per una colla de nens amb els respectius grallers.

## Referències

* Masana, Heribert. 50 dracs. Petita guia dels dracs de Catalunya, 2015. ISBN 978-84-943051-5-3.

## Enllaços externs

* Web del drac i de l'àliga de Montblanc
* Folklore i Tradicions del Montblanc Medieval Arxivat 2006-05-12 a Wayback Machine.
# Dècada del 410

La dècada del 410 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 410 fins al 31 de desembre del 419.

## Personatges destacats

* Agustí d'Hipona
* Constantí (usurpador)
* Flavi Honori, emperador romà d'Occident
# Dècada del 40 aC
## Esdeveniments

* 49 aC, les tropes de Juli Cèsar creuen el Rubicó donant inici a la Segona Guerra Civil Romana.
* 44 aC, Juli Cèsar mor assassinat.

## Personatges destacats

* Juli Cèsar (100 aC-44 aC), general i polític romà que va crear els fonaments de l'Imperi Romà.
* Cleopatra VII (69 aC-30 aC), l'última reina d'Egipte, de la dinastia hel·lènica dels Ptolemeu.
* Marc Antoni (83 aC-30 aC), militar i polític romà
# Dècada del 400

La dècada del 400 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 400 fins al 31 de desembre del 409.

## Personatges destacats

* Arcadi, emperador romà d'Orient
* Agustí d'Hipona
* Constantí (usurpador)
* Flavi Honori
* Alaric I
# Driver: San Francisco

Driver: San Francisco és el darrer videojoc de la saga Driver. L'agost del 2006, Ubisoft va adquirir els drets de la saga d'Atari, que Sony va confirmar al Tokyo Game Show del 2006 que un nou Driver s'estava realitzant per a PlayStation 3. La desenvolupadora Reflections Interactive (reanomenada Ubisoft Reflections) continuarà amb el desenvolupament del videojoc, i invertirà més temps en la saga després de vendre la saga Stuntman a Pygnositics.

## Referències

* ↑ Yin-Poole, Wesley. «Driver: San Francisco out this September». Eurogamer, 19-04-2011. [Consulta: 19 abril 2011].
* ↑ «PC Driver: San Francisco delayed». [Consulta: 11 agost 2011].
* ↑ http://www.vnunet.com/vnunet/news/2161804/atari-sells-reflections Arxivat 2008-07-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://uk.ps3.ign.com/articles/718/718487p1.html Arxivat 2012-07-15 at Archive.is

## Enllaços externs

* Driver: San Francisco - Lloc web oficial
* Driver PS3 a IGN (anglès)
* Sony Confirma 102 videojocs de PS3 (anglès)
# Drnava

Drnava és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país. El 2017 tenia 716 habitants.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1364.
# E98

La ruta europea E98 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Topboğazi (Ucraïna) i finalitza a Cilvegözü (Turquia). Té una longitud de 64 km. Té una orientació d'est a oest fins a la frontera amb Síria.
# Drets (associació)

Drets és una associació catalana que té com a objectiu defensar jurídicament la societat catalana dels atacs en contra de la llengua i la cultura catalanes. Fou fundada el 28 d'octubre de 2014 pels advocats Sergi Blazquez Quevedo, Xavier Pareja Cozcolluela, Maria Vila Redon, Ramon Estebe Blanch, Carles Mundó Blanch, Marc Marsal Ferret, Agustí Carles Garau, Jaume Barroso Lòpez, Eva Labarta Ferrer, Josep De Luis Ferrer i Benet Salellas Vilar. La primera denúncia va ser contra Paco Marhuenda, director del diari La Razón per haver publicat les fotos dels documents d'identitat dels jutges que estaven redactant una proposta de constitució catalana.
El març de 2015 van anunciar que interposarien una denúncia en contra de les befes a les xarxes socials per la mort dels catalans que anaven en al vol 9525 de Germanwings. El gener del 2016 va informar que, dels 277 tuits denunciats per catalanofòbia, només un havia prosperat.
El maig del 2016 aconseguí, mitjançant un recurs al jutjat contenciós administratiu número 11 de Madrid, que es permetés l'exhibició d'estelades a la final de la copa del rei de futbol que s'havia de disputar a Madrid el dia 22 de maig entre el Sevilla CF i el Futbol Club Barcelona.
El 2017 ha estat guardonada amb el premi Memorial Francesc Macià, de la Fundació Josep Irla, «per la seva lluita pel respecte als drets fonamentals i les llibertats públiques de la ciutadania, els governants i les institucions catalanes».

## Referències

* ↑ http://www.ara.cat/politica/Neix-associacio-Drets-denunciar-tribunals-sistematica_0_1238276326.html
* ↑ http://www.elpuntavui.cat/article/3-politica/17-politica/790355-drets-una-ong-dadvocats-contra-la-catalanofobia.html
* ↑ http://drets.cat Arxivat 2021-02-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.lavanguardia.com/politica/20160428/401422982994/segundo-archivo-fotos-dni-jueces-soberanistas-la-razon.html
* ↑ http://www.ccma.cat/catradio/alacarta/sons-del-dia/drets-cat-portara-a-la-fiscalia-els-tuits-que-fan-befa-de-la-mort-de-catalans-en-laccident-davio/audio/875280/
* ↑ http://www.ara.cat/societat/tribunals-impermeables-tuits-catalanofobs_0_1510648937.html
* ↑ http://www.ara.cat/esports/estelades-final-Copa_0_1580842069.html
* ↑ «La Fundació Josep Irla ja té guanyadors per al Memorial Francesc Macià i Lluís Companys 2017». Fundació Josep Irla, 28-04-2017 [Consulta: 29 maig 2017].
Viccionari
# Dreta de l'Eixample

La Dreta de l'Eixample és un barri del districte de l'Eixample de la ciutat de Barcelona. Una de les principals vies del barri és el passeig de Gràcia, al voltant del qual començaren a construir-se les primeres edificacions de tot l'eixample barceloní. És un dels barris de Barcelona amb la renda per capita més alta de Barcelona, només superat per els barris de Pedralbes i Les Tres Torres
Abasta l'àrea de l'Eixample situada aproximadament entre el passeig de Sant Joan o el carrer de Nàpols per una banda i el carrer de Balmes per l'altra. Limita amb els barris de Sagrada Família, Fort Pienc, i l'Antiga Esquerra de l'Eixample, i els districtes de Gràcia, i Ciutat Vella.
El nom del barri prové de ser part de l'Eixample i estar situat a la dreta del ferrocarril que baixava pel carrer de Balmes, el ferrocarril de Sarrià a Barcelona i que més tard fou soterrat.
A l'inici de la urbanització es construïren cases unifamiliars amb jardí, de les que queden poques mostres, com per exemple les cases dels passatges de Permanyer. La burgesia començà a ocupar l'Eixample, encarregant les construccions als grans arquitectes del moment.

## Vegeu també

* Festa Major de la Dreta de l'Eixample

## Enllaços externs

* Dreta de l'Eixample, a la web del districte Arxivat 2011-10-23 a Wayback Machine.
* Mapa del barri de la Dreta de l'Eixample Arxivat 2010-11-19 a Wayback Machine., Ajuntament de Barcelona
# Ecsenius fourmanoiri

Ecsenius fourmanoiri és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,9 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 33-34.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia (incloent-hi Uvea, Illes Loyauté) i Tongatapu (Tonga).

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius fourmanoiri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kulbicki, M. i J.T. Williams, 1997. Checklist of the shorefishes of Ouvea Atoll, New Caledonia. Atoll Res. Bull. 444:26 p.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Ecsenius kurti

Ecsenius kurti és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Palawan (Filipines).

## Referències

* 1 2 «Ecsenius kurti» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Werner, T.B. i G.R. Allen, 2000. A rapid marine biodiversity assessment of the Calamianes Islands, Palawan province, Philippines. RAP Bulletin of Biological Assessment 17. Washington DC, Estats Units:Conservation International.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Ecumenòpolis

Ecumenòpolis és un terme inventat per l'arquitecte i planificador urbà Constantinos Doxiadis l'any 1967. El terme al·ludeix a la idea que, en un futur, les àrees urbanes i megalòpolis es fusionaran en una única ciutat mundial, donada la creixent urbanització i els creixements de la població.
Un món portat a aquest nivell de desenvolupament podria, presumiblement; haver d'importar el seu menjar d'altres planetes o posseir enormes instal·lacions hidropòniques orbitals o subterrànies. Una civilització capaç de construir una ecumenòpolis està quasi, per definició, al Tipus I de l'Escala de Kardaixov.
Doxiadis va crear un escenari basat en la tradició i les tendències de desenvolupament urbanístic de la seva època predint primer una eperòpolis europea (una ciutat continent), que comprendria l'àrea compresa entre Londres, París i Amsterdam.

## Ecumenòpolis a la ficció

Dins la literatura de ciència-ficció, existeixen diversos exemples d'ecumenòpolis:
* Trantor dins l'univers de la Saga de les Fundacions d'Isaac Asimov.
* Coruscant dins l'univers de Star Wars.
* Apókolips, regida per Darkseid a l'univers de DC Comics.
# Eduard Bosch

Eduard Bosch (Barcelona, 1962) és un director de cinema i guionista català. Es llicencià en ciències de la informació per la Universitat de Navarra, i després va estudiar direcció a l'American Film Institute de Los Angeles. Després de treballar un temps a televisió, el 1999 va dirigir el seu primer llargmetratge El viaje de Arián, ambientat en el terrorisme al País Basc i pel que fou nominat al premi revelació a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2001 als Premis Butaca de 2001 i a la millor pel·lícula al Festival de Màlaga. i va guanyar el Far de Plata al millor llargmetratge al Festival de Cinema de l'Alfàs del Pi. Mencio especial del Jurat a la Millor Pel·lícula en el Festival de Nantes. 36% d'audiencia a la Euskal Telebista.
Posteriorment dirigeix el documental Mira la luna (2006) produït per Elias Querejeta. Un documental que explica el que porta a l'astronauta Michael Lopez Alegria a voler conquerir l'espai. Documental seleccionat a competició al Festival de Valladolid 2006
Dirigeix també, Ángeles S.A., (2007), una comèdia musical que va suposar el debut a la gran pantalla de la cantant María Isabel. Millor pel·lícula infantil en el Guadalajara Film Festival (Mexic) 2008 i 3ª pel·lícula mes vista a Disney España en el 2008 després de High School Musical i Camp Rock.
En quan a televisió, va dirigir sis episodis de la sèrie Mar de fons (per Diagonal TV) el 2006, dos episodis d' Hospital Central el 2008 i sis episodis de La sagrada família el 2010.

## Referències

* ↑ Magí Crusells Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z, p. 59
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2001». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ La actriz Ingrid Rubio destaca en 'El viaje de Arián', una película sobre el entorno de ETA, El País, 1 de juny de 2000
* ↑ Eduardo Boch, con 'El viaje de Arián', gana el festival de L'Alfàs, El País, 16 de juliol de 2000
* ↑ María Isabel debuta como actriz en 'Angeles S.A.', dirigida por Eduard Bosch, La Vanguardia, 17 de juliol de 2007
* ↑ La sgrada familia Arxivat 2020-01-24 a Wayback Machine. a filmin.cat