OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baltasar Sanz

Baltasar Sanz (Brea, Saragossa, 1654 - Tortosa, Tarragona, 10 de gener de 1708) va ser mestre de capella de la Catedral de Tortosa.
La seva formació va començar com a infant de la escolania de la basílica del Pilar de Saragossa. Va ser a partir del 16 de juny de 1673 quan va prendre el càrrec de mestre de capella de la Catedral de Tortosa fins a la seva mort en 1708. Tot i que va ocupar aquest càrrec durant 35 anys, conservem poques de les seves creacions. Actualment, conservem un Laudate Domino a sis veus, que possiblement és arxivat a la mateixa catedral, i algunes nadales. Francesc Bonastre, musicòleg català, va esmentar en una de les seves publicacions a la revista Recerca Musicològica que Baltasar Sanz volia adoptar l'arpa com a instrument d'acompanyament en aquelles celebracions on no s'utilitza l'orgue (com per exemple la Quaresma o la Setmana Santa).

## Obres

* Laudate Domino a sis veus
* Tono per a quatre veus i acompanyament.
* Villancet per a set veus i acompanyament.

## Referències

* ↑ d' Assís Bonastre i Bertrán, Francesc «Nota biogràfica: Baltasar Sanz». Recerca Musicològica VIII, 1988, pàg. 139 - 141.
* D'Assís Bonastre i Bertrán, Francesc. Nota biogràfica: Baltasar Sanz. Recerca Musicològica VIII. Barcelona: 1988, p. 139-141.
* Rosa Montagut, Marian. Una aproximación a la capilla de música de la catedral de Tortosa (Tarragona): 1700-1750. Anuario Musical, nº 61. 2006, p. 155-166.
* Rosa Montagut, Marian. Música barroca en la Catedral de Tortosa: Villancicos a la Virgen de la Cinta de Josep Escorihuela. Recerca, nº 12. 2008, p. 161-194.
# Hemibarbus songloensis

Hemibarbus songloensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Conspectus systematis Cyprinorum. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 20. 421-441.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rois

Rois és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca do Sar. Limita al nord amb Brión, al sud amb Dodro i Rianxo, a l'est amb Padrón i Teo i a l'oest amb Lousame.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 1991 |
| 5.791 | 5.820 | 6.282 | 6.282 | 5.643 |
Evolució demogràfica :
| 1996 | 2001 | 2003 | 2004 | 2006 | 2007 |
| 5.356 | 5.117 | 5.137 | 5.122 | 5.105 | 5.034 |

## Parròquies

| Augasantas (San Vicente) Buxán (San Xoán) Costa (San Miguel) Ermedelo (San Martiño) Herbogo (San Pedro) Leroño (Santa María) | Oín (Santa María) Ribasar (Santa Mariña) Rois (San Mamede) Seira (San Lourenzo) Sorribas (San Tomé) Urdilde (Santa María) |
# Josep Arnau

Josep Arnau (València, 1679 - València, 8 de novembre de 1737) va ser un metge valencià.
Estudià i teologia a la Universitat de València i es dedicà més endavant a la professió militar. Es traslladà a Roma, on feu amistat amb el metge Giorgio Baglivi, la gran figura mèdica de l'escola iatromecànica, el qual li despertà l'interès per aquesta ciència. Després de ser curat a Roma d'una greu malaltia pel metge Baglivi, va abandonar l'exèrcit i va tornar a la seva València natal per estudiar medicina a la seva universidad, on aconseguí el grau de doctor, i es dedicà a l'exercici de la seva professió. Gràcies a la correspondència que va mantenir amb metges europeus com Georg Ernst Stahl i Friedrich Hoffmann, va conèixer les novetats mèdiques de l'època, i arribà a convertir-se en una figura força destacada en la renovació científica del seu ambient. A més d'una obra d'interès secundari, Certamen pharmaceutico-galenicum (1727), n'escriví una altra en dos volums, dedicada a José Cervi, Opus neotericum medicum, editada el 1737 a València, poc temps després de la seva mort.

## Referències

* 1 2 «Josep Arnau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Báguena Cervellera, María José. «José Arnau» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ Riera Palmero, Juan «Latromecánica y modernidad en el Opus Neotericum (1737) de José Arnau». Asclepio, Núm.18-19, Data incorrecta, pàg. 533-552. ISSN: 0210-4466.
# Vjačeslavs Dombrovskis

Vjačeslavs Dombrovskis (Riga, 27 de desembre de 1977) és un polític i economista letó, que ha estat Ministre d'Educació i Ciència de Letònia entre el gener i el novembre de 2014, dins el tercer Gabinet Dombrovskis, i Ministre d'Economia posteriorment, dins el primer Gabinet Straujuma.
Té una llicenciatura de la Universitat de Letònia en Economia i finances i un títol de doctorat en Economia de la Universitat de Clark (Worcester, Massachusetts). Dombrovskis va obtenir la ciutadania letona a través de la naturalització del procés el 1997.

## Carrera política

Dombrovskis va entrar a la política el 2011, quan es va unir a l'acabat de fundar Partit de la Reforma i va ser escollit com a membre del Parlament de Letònia. Durant els dos anys següents va ser el líder del Partit de la Reforma de la fracció parlamentària de Valdis Zatlers.
Dombrovskis va ser nomenat Ministre d'Educació i Ciència de Letònia al maig de 2013, dins el tercer Gabinet Dombrovskis, després de la renúncia del ministre anterior Roberts Ķīlis.

## Referències

* ↑ «Latvija in brief». The Baltic Times, 11-09-2013.
# Vicente Rovetta Pedroncino

Vicente Jacinto Rovetta Pedroncino (Nueva Palmira, 25 d'agost del 1925 - Montevideo, 2018) fon un periodista i sinòleg uruguaià.
Exercí com a periodista des de finals de la dècada del 1940. Vinculat a l'esquerra, a la dècada del 1960 funda en Montevideo la llibreria i posteriorment editorial Nativa, amb la qual distribuiria publicacions vinculades a la República Popular de la Xina i al maoisme. Col·laboraria i publicaria moltes publicacions realitzades per China International Bookstore.
Per la seua vinculació amb la Xina Comunista, la llibreria va ser atacada per paramilitars en dos ocasions, i la família va ser perseguida pels militars uruguaians. S'exiliaren a l'Argentina després del colp d'estat del 1973, on també foren perseguits per motius polítics. En el context de l'Operació Còndor, el novembre del 1974 fon detingut, romanguent en presó fins al febrer del 1975. Fou alliberat i expulsat del país, exiliant-se al Perú per uns pocs mesos.
El 7 de juliol del 1975 es mudaria a la Xina, per a treballar a l'editorial de llengues estrangeres de Beijing, on hi treballaria fins 1986. Durant aquella dècada, els membres de la seua família foren els únics uruguaians que residien al país. Va ser President Honorari del Centro de Integración Cultural Uruguay-China, i va ser rebut en persona per Mao Zedong i Zhou Enlai. El seu fill, Pablo Rovetta, és un important coneixedor de la societat xinesa.

## Referències

* 1 2 3 Zhang, Kun; Xie, Xiaoxiao «“Call me comrade not mister”: Vicente Rovetta and the spread of Maoism in Latin America’s Global Sixties». The Sixties, 12, 2, 03-07-2019, pàg. 205–237. DOI: 10.1080/17541328.2019.1686818. ISSN: 1754-1328.
* 1 2 3 «“La historia china de los últimos años es una historia de contradicciones”, Pablo Rovetta Dubinsky sinólogo uruguayo». China Files, 07-05-2014. [Consulta: 26 novembre 2020].
* 1 2 Rovetta Dubinsky, Pablo Vicente. Los años setenta en China. Universo de Letras, 2020, p. 33. ISBN 978-841823358-6.
* ↑ «De América a 'Marte': historia de un joven uruguayo en la China de los 70». Montevideo.com.uy. [Consulta: 26 novembre 2020].
* 1 2 «Pablo Rovetta envía condolencias». Ambaixada de la RPX a l'Uruguai, 04-04-2020. [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ Rovetta Dubinsky, Pablo Vicente. Los años setenta en China. Universo de Letras, 2020, p. 11. ISBN 978-841823358-6.
# Winter Beach

Winter Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 965 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winter Beach tenia 965 habitants, 373 habitatges, i 298 famílies. La densitat de població era de 54,1 habitants/km².
Dels 373 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,8% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 20,1% no eren unitats familiars. En el 15,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 27,2% de 45 a 60 i un 26% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 85.091 $ i la renda mediana per família de 87.400 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.591 $ mentre que les dones 29.286 $. La renda per capita de la població era de 35.169 $. Entorn del 2% de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winter Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winter Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Baltasar Picornell Lladó

Baltasar Picornell Lladó, també conegut com a Balti, (Felanitx, 1977) és un fuster metàl·lic i polític mallorquí, diputat al Parlament de les Illes Balears en la IX legislatura. El 14 de febrer de 2017 en fou elegit President.
Ha fet estudis de formació professional i des dels 17 anys treballa com a mecànic ferreter. Membre d'Unió per la Tercera República i d'Unitat Cívica per la República Balears, el 2014 ingressà a Podem, on va formar part de la candidatura interna Entre Illes Podem. Tot i que fou derrotada, arribà a un acord amb Alberto Jarabo Vicente i fou número 5 de la llista de Podem a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2015. Va prometre "per imperatiu legal" en vambes i samarreta.
Després d'haver transcorregut més de 15 dies des del cessament de Xelo Huertas com a Presidenta del Parlament de les Illes Balears, en la sessió del 14 de febrer del 2017 va ser elegit per al càrrec, esdevenint segon president de la cambra de la IX legislatura del Parlament, amb 34 vots, per davant dels 20 de l'única candidatura alternativa, la de la diputada del PP Núria Riera.

## Referències

* 1 2 Europa Press «Baltasar Picornell, nou president del Parlament balear». El Punt Avui. Europa Press, 14-02-2017 [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ «Los 59 diputados que formarán el Parlament» (en castellà). ELMUNDO.
* ↑ El cas del diputat Balti i el “visca la casta” a Podem, El País, 19 de juny de 2015
# Hashimoto Hakaru

Hakaru Hashimoto (橋本 策, 5 de maig de 1881 - 9 de gener de 1934) va ser un metge i científic japonès dels períodes Meiji i Taishō. És més conegut per publicar la primera descripció de la malaltia que més tard es va anomenar tiroïditis de Hashimoto.

## Biografia

Hashimoto va néixer el 5 de maig de 1881 al poble d'Iga-cho, actualment dins de la ciutat Yokkaichi, a la prefectura de Mie com el tercer fill de Kennosuke Hashimoto, un metge. La família de Hashimoto va servir tradicionalment com a metges dels senyors feudals del districte durant segles. L'avi de Hashimoto, el general Hashimoto, va ser el metge més famós de la prefectura en el seu temps, després d'haver estudiat medicina holandesa.
Hashimoto es va casar amb Yoshiko Miyake, la filla d'un metge naval que va estudiar literatura japonesa a la Universitat femenina de Nara. La parella va tenir 4 fills; una filla (Hanako) i tres fills (Ken'ichi, Haruo, Kazuo). Era un budista devot i va ser el cap de l'associació budista a la Universitat de Kyushu durant el seu temps com a estudiant. Durant les vacances, se sabia que freqüentava Osaka o Kyoto amb tren i li agradava especialment el teatre Kabuki i les llibreries estrangeres.
El desembre de 1933, Hashimoto va emmalaltir de febre tifoide i finalment va morir a casa seva el 9 de gener de 1934 a l'edat de 52 anys.

## Activitats científiques

El 1912, va publicar un article, Kōjōsen rinpa-setsu shushō-teki henka ni kansuru kenkyū hōkoku (Informe sobre el goll limfomatos) a "kline1", Archiv Chir fürgi2 de Berlín. :97:219-248.
Anys més tard, aquest article va ser avaluat per investigadors anglesos i nord-americans, i la malaltia que descrivia va ser reconeguda com una malaltia independent.
En els llibres mèdics nord-americans, es va anomenar tiroïditis de Hashimoto.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). Iga. Arxivat de l'original el 10 gener 2007. [Consulta: 29 maig 2011].
* ↑ «橋本策 はしもと-はかる» (en japonès). デジタル版 日本人名大辞典+Plus/kotobank.jp. Kodansha, 2009. [Consulta: 29 maig 2011].
* 1 2 3 Volpe, Robert «The Life of Doctor Hakaru Hashimoto». Autoimmunity, 3, 4, 1989, pàg. 243–5. DOI: 10.3109/08916938908997094.
* ↑ «Hashimoto's disease and Dr. Hakaru Hashimoto». Endocr. J., 49, 4, 01-08-2002, pàg. 393–7. DOI: 10.1507/endocrj.49.393. PMID: 12402969.
# Jørgen Juve

Jørgen Juve (Porsgrunn, 22 de novembre de 1906 - Oslo, 12 d'abril de 1983) fou un futbolista noruec de la dècada de 1930, jurista, periodista i escriptor.
Començà la seva carrera al club del seu poble, l'Urædd. El 1926 es traslladà a Oslo, on fitxà pel Lyn Oslo, club on passà la major part de la seva carrera. La temporada 1930-31 disputà 12 partits pel FC Basel marcant 10 gols.
Disputà 45 partits amb la selecció de futbol de Noruega, en els quals marcà 33 gols. Amb la selecció guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1936 i participà en el Mundial de 1938.
Fou breument entrenador al Bodø/Glimt el 1939 i el Molde FK el 1948.
Un cop retirat treballà de periodista i escriptor. Edità els diaris Dagbladet de 1928 a 1934, i Tidens Tegn de 1934 a 1940. Treballà a Dagbladet des de 1945. Entre els seus llibres destaquen Alt om fotball (1934), Norsk fotball (1937), i Øyeblikk (1978).

## Referències

* 1 2 3 4 Jorsett, Per. «Jørgen Juve». A: Helle, Knut. Norsk biografisk leksikon (en noruec). Oslo: Kunnskapsforlaget [Consulta: 25 juliol 2012]. «Google translate»
* ↑ Zindel, Josef. Rotblau: Jahrbuch Saison 2014/2015. FC Basel Marketing AG, 2015. ISBN 978-3-7245-2027-6.
* 1 2 «Jørgen Juve». A: Anne Marit Godal. Store norske leksikon (en noruec). Oslo: Norsk nettleksikon [Consulta: 25 juliol 2012].
* ↑ «Norway - Record International Players». rsssf.com. Arxivat de l'original el 4 maig 2013. [Consulta: 25 juliol 2012].
* ↑ «Jørgen Juve - Gols in International Matches». rsssf.com. [Consulta: 25 juliol 2012].
* ↑ Søfting, Thomas. «Jørgen Juve» (en norwegian). Arxivat de l'original el 26 de juliol 2010. [Consulta: 7 setembre 2012].
* ↑ «MFK 1948» (en noruec). Molde FK. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2013. [Consulta: 25 juliol 2012].
# Wenceslau Picas i López

Wenceslau Picas i López, (Barcelona, 1807 - Barcelona, 11 de desembre de 1870) va ser un metge català, llicenciat l'any 1831.
Amb Pere Felip i Monlau, va dirigir el «Diario General de Ciencias Médicas», des del juliol del 1829 fins al desembre del 1833. Va obtindre el doctorat el 1834, i l'any 1835, oposita a catedràtic amb d'altres aspirants com Tomas Mer i Joaquim Cil.
Subdelegat d'extramurs a la Barcelona de 1838, un any més tard s’encarrega de la catedra de Patologia Quirurgica, que quatre anys després va guanyar per oposició.. També, el 1842, fou nomenat secretari del Collegi Nacional de Medicina i Cirurgia de Barcelona.
Ingressa a l'Acadèmia de Medicina de Barcelona, en fou elegit secretari del govern d’aquesta per al bienni 1845-1846.
El 1845 va assistir, al VII Congrés Italià de Medicina, a Nàpols. Va ser membre de la comissió permanent de Medicina Legal de l'acadèmia des del 1858. El 1861, llegí la lliçó inaugural de curs a la Universitat amb el tema. Del 1864 al 1870, va ser president de l’Acadèmia de Medicina. Va intervindre en el cas del doctor Pujadas. Fou col·laborador a «El Telégrafo Médico».

## Obres

* Memoria sobre los grandes abscesos atónicos y su tratamiento.
* Memoria sobre la importancia del estudio de la medicina práctica en cada pais (1856).

## Referències

* 1 2 3 Calbet i Camarasa, Josep Maria; Corbella i Corbella, Jacint. Universitat de Barcelona. Diccionari biogràfic de metges catalans (pdf). vol. I (A-E), p. 204-205.
* ↑ Diario de Barcelona, 835, p. 413 i 653.
* ↑ Diario de Barcelona, 1842, p. 1,906, 1.946 i 2.173.
* ↑ Diario de Barcelona, 1842, p. 4.020.
* ↑ Diario de Barcelona, 1845, p. nº40, 6.
# Vicente Roig i Villalba

Vicente Roig i Villalba (Guadassuar, 29 d'agost de 1904 - 6 d'abril de 1977) fou un religiós valencià, primer Bisbe de Valledupar.
Va estudiar humanitats a Massamagrell, entrant en l'ordre caputxina el 22 de juliol de 1922. Va estudiar filosofia i teologia a Oriola, sent ordenat Sacerdot el 17 de desembre de 1927.
És destinat a Colòmbia el 15 de desembre de 1945, sent designat com a primer Bisbe de la Diòcesi de Valledupar el 25 de abril del 1969. El seu cadàver va ser exposat a la veneració dels fidels, i se celebrà una missa de resurrecció a pública plaça. Les seues restes descansen a la Catedral.

## Referències

* ↑ «‘Vencer el mal a fuerza de bien’, el legado de Vicente Roig y Villalba». El Pilón, 06-07-2019. [Consulta: 21 març 2023].
* 1 2 «Vicente Roig y Villalba – Diócesis de Valledupar». Diòcesi de Valledupar. [Consulta: 21 març 2023].
# Premi de poesia Màrius Torres

El Premi de poesia Màrius Torres és un premi literari en llengua catalana convocat anualment per la Paeria de Lleida des de l'any 1996 i està dotat amb 9.000 euros. Al guardó hi poden optar obres inèdites i és atorgat públicament al mes de novembre.
Aquest premi forma part dels dos premis literaris anuals de la ciutat. Junt amb el Premi de poesia Màrius Torres, també es convoca el Premi d'assaig Josep Vallverdú, que existeix d'ençà el 1984.

## Guanyadors

* 1996: Víctor Obiols per Versos i contractants
* 1997: Jordi Julià per Els grills que no he matat
* 1998: Francesc Burguet per Almadrava de Roma
* 1999: Txema Martínez per La nit sense alba
* 2000: Josefa Contijoch per Les lentes il·lusions
* 2001: Anna Aguilar-Amat per Música i escorbut
* 2002: Joan Baptista Campos per Pavelló d'Orient
* 2003: Josep Tuset per Devora l'estimball
* 2004: Júlia Zabala per El cercle de les ànimes
* 2005: Josep Domènech i Ponsantí per Desdiments
* 2006: Joan Duran per Domèstica Veritat
* 2007: Declarat desert
* 2008: Obra guanyadora revocada finalment per no cenyir-se a les bases
* 2009: Gabriel Pena per La revolució del bon gust
* 2010: Eva Baltasar per Medi aquàtic
* 2011: Amadeu Vidal i Bonafont per Juny
* 2012: Àngels Marzo per Saba bruta
* 2013: Pere Pena per Tanta terra
* 2014: Nati Soler per La lentitud del ramat
* 2015: Jordi Virallonga per Amor de fet
* 2016: Albert Garcia Elena per Silur d'amagatotis
* 2017: Carles Morell Alsina per Disponibilitat
* 2018: Amadeu Vidal i Bonafont per Emboscada
* 2019: Anna Garcia Garay per Dietari del buit
* 2020: Meritxell Cucurella-Jorba per La volumetria del neguit
* 2021: Francesc Pastor per Ànima
* 2022: Marina Miralles per Llavors

## Referències

* 1 2 «Premis Literaris». Regidoria de Cultura, Ciutat i Transició Ecològica, La Paeria (Ajuntament de Lleida). [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ «Obres guanyadores del Premi de poesia Màrius Torres 1996 - 2022». Regidoria de Cultura, Ciutat i Transició Ecològica, La Paeria (Ajuntament de Lleida). Arxivat de l'original el 2023-09-26. [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ «Lourdes Toledo guanya el premi Vallverdú i Meritxell Cucurella-Jorba guanyen el Màrius Torres de poesia». NacióLleida, 20-11-2020. [Consulta: 21 novembre 2020].
* ↑ «http://cultura.paeria.cat/literatura/premis-literaris». Arxivat de l'original el 16 de juliol 2017. [Consulta: 15 juliol 2017].
* ↑ «Els Premis Literaris de Lleida reconeixen obres inspirades en la natura». Catalunya ràdio, 16-11-2018. [Consulta: 16 desembre 2018].
* ↑ «El periodista Jordi Romeu guanya el Premi Vallverdú d'assaig i Anna Garcia el Màrius Torres de Poesia». CCMA, 15-11-2019. [Consulta: 16 novembre 2019].
* ↑ 324cat. «La periodista Lourdes Toledo guanya el Premi Vallverdú d'assaig i Meritxell Cucurella-Jorba el Màrius Torres de poesia», 20-11-2020. [Consulta: 20 novembre 2020].
* ↑ «Eusebi Ayensa guanya el Premi Vallverdú amb ‘De l’una a l’altra riba’ i Francesc Pastor el Màrius Torres amb ‘Ànima’». La República, 19-11-2021 [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Josep Maria Sala-Valldaura i Marina Miralles guanyen els Premis Literaris de Lleida 2022». Segre, 18-11-2022. [Consulta: 21 novembre 2022].
# Xoriguer petit

El xoriguer petit (Falcons naumannis) es un ocell rapinyaire que pertany al gènere dels falcons (Falco), dins de la família dels falcònids (Falconidae). S'alimenta principalment d'insectes i sovint cria en colònies. Es troba al sud d'Europa, Orient Mitjà, Àsia central i Àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És un migrador transaharià força escàs i es troba en regressió, probablement per culpa de problemes a la seva zona d'hivernada i també la reducció del seu hàbitat, ja que és un ocell estepari que sol viure als camps de secà conreats extensivament, i aquests formen un ambient que va desapareixent substituït pel bosc quan els camps s'abandonen i pels regadius quan no ho fan. A Catalunya va desaparèixer com a reproductor a mitjans dels 80 i s'ha estat reintroduint des de principis dels 90 a l'Albera (Alt Empordà) i a la zona d'Algerri (La Noguera).

## Enllaços externs

* El xoriguer petit a Catalunya Arxivat 2006-05-24 a Wayback Machine. PDF

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «xoriguer petit». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 354. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Lesser Kestrel. Falco naumanni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Segarra, D. (1985) Rapinyaires de Catalunya. Publicacions de l'Abadia de Montserrat
* ↑ Pomarol M. i Bonfil J. El xoriguer petit a Catalunya Arxivat 2006-05-24 a Wayback Machine. PDF
# Atilio José Demaría

Atilio José Demaría, o en la versió italiana Attilio Demaria, (Buenos Aires, 19 de març de 1909 - Haedo, 11 de novembre de 1990) fou un futbolista argentí dels anys 30.
Va jugar amb la selecció argentina el Mundial de 1930. A continuació marxà a Itàlia on jugà amb la selecció italiana el mundial de 1934. En aquest país defensà els colors de l'Inter, disputant 295 partits entre 1931 i 1943, i marcà 86 gols. També jugà amb Gimnasia de La Plata, Estudantil Porteño i Club Atlético Independiente a l'Argentina i Novara Calcio, AC Legnano i Cosenza a Itàlia.
El seu germà petit Félix Demaría també jugà a futbol professionalment. Com era pràctica comuna a l'època Attilio era conegut com a Demaría I i Félix com a Demaría II.

## Referències

* ↑ «RSSSF». Arxivat de l'original el 2008-08-03. [Consulta: 18 febrer 2018].
* ↑ «Profile». Inter website (italià).

## Enllaços externs

* Perfil (italià)
# Sadovi (Parkovi)

Sadovi - Садовый (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la riba del riu Atamanka, afluent del Txelbas, a 8 km a l'est de Tikhoretsk i a 129 km al nord-est de Krasnodar. Pertany al municipi de Parkovi.