OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 504 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 504 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 30 d'abril de 1982 després de rebre representacions de l'Organització per a la Unitat Africana (OUA) i Txad, observant la cooperació entre les Nacions Unides i la OUA, el Consell va prendre nota de la decisió de la OUA d'establir una força de manteniment de la pau al Txad a causa de la guerra civil.
La resolució va continuar demanant al secretari general de les Nacions Unides que adoptés les mesures necessàries per donar suport a la missió, inclòs el finançament.
No es van donar detalls de la votació, a part d'això, que es va adoptar "per consens".

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)
* Govern d'Unitat Nacional de Transició

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Revolució de les Roses

La Revolució de les Roses (en georgià: ვარდების რევოლუცია) és una de les revolucions de colors esdevingudes a l'antiga URSS i que va dur a un canvi de poder a Geòrgia l'any 2003. Va tenir lloc després de protestes generalitzades a les eleccions parlamentàries. La protesta va forçar que el president que hi havia llavors, Eduard Xevardnadze, es veiés obligat a dimitir, fet que succeí el 23 de novembre de 2003.

## Referències

* ↑ «Revolució de les Roses». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rio Hondo (cràter)

Rio Hondo és un cràter sobre la superfície de (951) Gaspra, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 31.7 ° de latitud nord i 20.7 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.6 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1994 i fa referència a les Termas de Rio Hondo una ciutat a l'Argentina amb balneari.

## Referències

* ↑ "Rio Hondo (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Courbon, P.; Chabert, C.; Bosted, P.; Lindsley, K. Cave Books, Saint Louis. Atlas of the Great Caves of the World, 1989.
# Ricky Enø Jørgensen

Ricky Enø Jørgensen (Ilulissat, Groenlàndia, 5 de juny de 1989) és un ciclista danès professional des del 2008 fins al 2012. Un cop retirat, s'ha dedicat a la direcció esportiva.

## Palmarès

* 2006
** Campió de Dinamarca júnior en contrarellotge per equips
* 2007
** Campió de Dinamarca júnior en contrarellotge per equips
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Karlsberg
* 2010
** Campió de Dinamarca sub-23 en ruta

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Ricky Enø Jørgensen a ProCyclingStats
# Riyo Mori

Riyo Mori (24 de desembre de 1986, Shizuoka, Japó) és una japonesa que es feu famosa arran de la seva nominació com a Miss Univers el 2007. Posteriorment s'ha dedicat a fer algunes aparicions menors com a actriu a la televisió.

## Biografia

Riyo Mori començà a estudiar dansa a l'edat de quatre anys i més tard estudià a l'Escola de ballet Quinte del Canadà. També és diplomada de l'Escola secundària Centennial de Belleville (Canadà). El 2007, Riyo Mori va ser elegida Miss Japó i després, el 15 de març de 2007, Miss Univers a Mèxic.
Va ser la segona Miss Univers japonesa de la història, després d'Akiko Kojima el 1959. Mori és l'onzena dona d'origen asiàtic guanyadora del concurs; l'onzena va ser Lara Dutta de l'Índia, que fou Miss Univers el 2000. Després de l'obtenció del seu títol ha aparegut a algunes sèries televisives i a Pageant Place, un programa de MTV.
# Ruketopólemos

La Ruketopólemos (grec: Рουκετοπόλεμος, 'guerra de coets') és una tradició local que se celebra per Pasqua a Vrondados, a l'illa grega de Quios. En una variació del costum grec de llançar petards durant la celebració de la missa de mitjanit anterior al Diumenge de Pasqua, dues congregacions del poble duen a terme una «guerra de coets» en la qual llancen desenes de milers de petards casolans d'una banda a l'altra de la localitat, amb l'objectiu de tocar la campana de l'església de l'altre bàndol. Els focs d'artifici consisteixen en pals de fusta carregats amb una mescla explosiva que conté pólvora, que són llançats des de plataformes amb solcs.
Les dues parròquies rivals són la de Sant Marc i la de Panagia Erithani. Les esglésies en qüestió es troben al cim de dos turons, a una distància d'uns 400 metres. En teoria, l'endemà es compten els impactes directes contra els campanars per veure qui ha guanyat, però en realitat cada parròquia insisteix que és la guanyadora. Aquest desacord serveix perquè les parròquies decideixin desempatar l'any següent i per perpetuar la rivalitat.
No es coneixen amb certesa els orígens d'aquest costum, però la tradició local diu que data de l'època otomana. Segons aquesta tradició, la Ruketopólemos es duia a terme amb canons, fins que les autoritats otomanes en prohibiren l'ús el 1889.

## Enllaços externs

* Vídeo de la Ruketopólemos del 2009
# Robert Vilella i Llort

Robert Vilella i Llort (Barcelona, 2 de març de 1942) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Es va formar al club Claret, essent fitxat posteriorment pel FC Barcelona. A continuació jugà pel CT Barcino, el Cerdanyola CH i el CP Voltregà, club on visqué una etapa brillant en la qual arribà a guanyar la Copa d'Europa, al costat d'homes com Antoni Parella, Josep Barguñó, Humbert Ferrer II i Josep Maria Salarich. L'any 1967 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà dues temporades, i acabà la seva carrera al Cerdanyola CH. Amb la selecció espanyola fou dos cops campió del Món, els anys 1964 i 1966.

## Palmarès
### CP Voltregà

* Campionat de Catalunya:
** 1965
* Lliga Nacional:
** 1964-65
* Campionat d'Espanya:
** 1965
* Copa d'Europa:
** 1965-66

### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1969

### Espanya

* Campionat del Món:
** 1964, 1966
* Copa de les Nacions:
** 1967
* Copa Llatina:
** 1963

## Referències

* 1 2 3 «La selección española». La Vanguardia. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 «Los seleccionados uno a uno». Mundo Deportivo, 16 març 1967,. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «El RCD Español hacia la formación...». Mundo Deportivo, 02-07-1967. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Robert Veyron-Lacroix

Robert Veyron-Lacroix (París, 13 de desembre de 1922 - Garches, 2 d'abril de 1991) va ser un clavicembalista i pianista francès la carrera de la postguerra va ser definida per la seva col·laboració musical amb el cèlebre flautista francès Jean-Pierre Rampal.
Era fill d'un industrial i va revelar el seu talent a una edat primerenca. Va estudiar amb Marcel Samuel-Rousseau i Yves Nat al Conservatoire de París, guanyant primers premis per a piano, clavicèmbal, harmonia, contrapunt, acompanyament, solfeig i teoria.

## Carrera

Va debutar a la Ràdio Francesa el 1949 i va exercir una carrera com a solista, tant en música de cambra com amb orquestres. Va ser intèrpret habitual de nombrosos festivals d'Europa i va recórrer Àfrica, Amèrica i l'Extrem Orient.
L'assegurança tècnica i la confidencialitat de Veyron-Lacroix van ajudar a crear una associació gratificant en els immediats anys de la postguerra amb Jean-Pierre Rampal. Des del seu primer gran recital públic junt a la Sala Gaveau de París, el 1949, en un moment en què els concerts sencers per a flauta i piano no eren de moda, van passar a actuar junts al món durant més de trenta anys i van guanyar molts premis pels seus enregistraments. A principis dels anys vuitanta, a causa de la seva mala salut, Veyron-Lacroix es va retirar de la seva associació i Rampal va crear un nou duet amb el pianista nord-americà John Steele Ritter.
Va crear moltes obres contemporànies, com ara Concerto pour clavecin et orquestra de Jean Françaix, concerts de Jean-Michel Damase i Darius Milhaud, una sonata per a flauta i piano d'André Jolivet, i peces de Maurice Ohana, Jacques Charpentier i Tony Aubin.

## Ensenyament

Va ensenyar a la Schola Cantorum de París a partir del 1956 i a l'"Académie international d'été" de Niça a partir del 1959 i va ser professor al Conservatori de París de 1967 a 1988. El 1955 va publicar un llibre titulat Recherche de musique ancienne.

## Enregistraments i premis

Els enregistraments de Veyron-Lacroix inclouen música de teclat Bach, concerts de teclat de Haydn, sonates de teclat de Cimarosa, concert de clavicèmbal de Falla, de Poulenc els Concert Camperols i el Divertissement Op.6. de Roussel Els seus enregistraments en solitari van guanyar el Grand Prix du Disque els anys 1954, 1955, 1960, 1964 i 1965. També va enregistra obres antigues amb el català Jordi Savall.

## Referències

* 1 2 3 Pâris, Alain. Robert Veyron-Lacroix. A:Dictionnaire des interprètes. Éditions Robert Laffont, París, 1995, p958-959.
* Biografia al lloc web de Bach Cantatas
* Baker, Diccionari biogràfic de músics clàssics del segle XX, 1997.
# Robert Lamoot

Robert Lamoot (18 de març de 1911 - 1996) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1934.

## Referències

* ↑ Player page at footballdatabase.eu
* ↑ «Player caps at the site of the URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 13 gener 2018].
# Robert L. Mills

Robert Laurence Mills (15 abril 1927 – 27 octubre 1999) fou un físic especialitzant en teoria quàntica de camps, teoria d'aliatges, i teoria de N-cossos. El 1954 va proposar amb Chen Ning Yang, company seu al Brookhaven Laboratori Nacional, l'equació tensorial que porta el seu nom (teoria de Yang-Mills):
    .$\partial _{\mu }F^{\mu \nu }+2\epsilon (b_{\mu }\times F^{\mu \nu })=J^{\nu }$
Aquesta equació es redueix a les equacions de Maxwell com a cas especial.

## Biografia

Mills va néixer a Englewood, Nova Jersey, i es va graduar a l'Escola George de Pennsilvània el 1944. Va estudiar a la Universitat de Colúmbia de 1944 a 1948, i va demostrar la seva habilitat matemàtica guanyant la competició matemàtica William Lowell Putnam el 1948. Va fer el màster a la Universitat Harvard, i el doctorat en física sota la direcció de Norman Kroll, a la Universitat de Colúmbia el 1955. Després d'un any a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton, Mills obté la plaça de catedràtic al departament de física d'Ohio State University el 1956, on va romandre fins a la seva jubilació el 1995.
Mills i Yang van compartir el Premi Premium Rumford de l'Acadèmia Americana de les Arts i Ciències el 1980 pel seu "desenvolupament d'una teoria de camps invariants de gauge generalitzada" el 1954.

## Referències

* ↑ «1954 Yang-Mills theory». A: Symmetry And Modern Physics: Yang Retirement Symposium (en anglès). World Scientific, 2003, p. 203. ISBN 9814485349.
* ↑ via The New York Times.

## Bibliografia

* Samuel L. Marateck «Remembering Robert Mills». Physics Today, 56, 10, 2003, pàg. 14–15. Bibcode: 2003PhT....56j..14M. DOI: 10.1063/1.1628986.Bibcode:2003PhT....56j..14M. doi:10.1063/1.1628986.
* C. N. Yang. «Remembering Robert Mills». A: Gerardus 't Hooft. 50 years of Yang-Mills theory. World Scientific, 2005. ISBN 978-981-238-934-3. C. N. Yang. «Remembering Robert Mills». A: Gerardus 't Hooft. 50 years of Yang-Mills theory. World Scientific, 2005. ISBN 978-981-238-934-3.
# Roca Blava

La Roca Blava és una muntanya de 757 metres que es troba al municipi de Roquetes, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sadovi (Belorétxensk)

Sadovi - Садовый (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la riba dreta del riu Bélaia, un afluent del Kuban, a 5 km al nord-oest de Belorétxensk i a 68 km al sud-est de Krasnodar. Pertany al municipi de Rodnikí.
# Sadok Sassi

Sadok Sassi (àrab: الصادق ساسي, aṣ-Ṣādiq Sāsī), també conegut com a "Attouga", (15 de novembre de 1945) és un jugador de futbol retirat de Tunísia.
Jugava a la posició de porter. Defensà els colors del Club Africain i de la selecció de Tunísia. Es va perdre la Copa del Món de Futbol de 1978 per una lesió, essent reemplaçat per Mokhtar Naili.

## Referències

* ↑ Sadok Sassi Fitxa i estadístiques a la FIFA

## Enllaços externs

* national-football-teams.com
# Rot-Weiss Essen

El Rot-Weiss Essen és un club de futbol alemany de la ciutat d'Essen, Rin del Nord-Westfàlia.

## Història

El club es va fundar com a SV Vogelheim l'1 de febrer de 1907 per la fusió de dos petits clubs: SC Preussen i Deutsche Eiche. El 1910, el Vogelheim arribà a un acord amb el Turnerbund Bergeborbeck que permeté als dos clubs crear un equip de futbol. L'any 1913 els futbolistes crearen el seu propi club, el Spiel- und Sportverein Emscher-Vogelheim, que més tard canvià de nom a Spiel und Sport 1912. El 1923, aquest equip retornà de nou al Turnerbund Bergeborbeck i creà el Rot-Weiss Essen.

## Palmarès

* Lliga alemanya de futbol (1):
** 1955
* Copa alemanya de futbol (1):
** 1953
* Campionat d'Alemanya Amateur (1):
** 1992

## Jugadors destacats

* Blerim Rrustemi
* Mario Basler
* Dieter Bast
* Dennis Brinkmann
* Bjarne Goldbæk
* Horst Hrubesch
* Volkan Yaman
* Issam Al-Edrissi
* Barış Özbek
* Serkan Çalık
* Mesut Özil
* Ali Bilgin
* Volkan Arslan
* Willi "Ente" Lippens
* Helmut "Der Boss" Rahn
* Otto Rehhagel

## Enllaços externs

* Rot-Weiss Essen - Lloc web oficial
* Web a Abseits Soccer Arxivat 2021-02-09 a Wayback Machine.
* Rot-Weiss Essen a Polònia
* Bloc del Rot-Weiss Essen en anglès
# Rota (agricultura)

Una rota (pronunciat [rótə]) és un tros de terra que un pagès (roter) conreava dins una possessió d'altri durant alguns anys a canvi de pagar al propietari una part de la collita. Les rotes gaudien d'una tipologia d'edificació rural, les barraques de roter, construïdes prop de la rota, edificacions molt rústiques i rudimentàries a base de pedra seca i troncs, que eren l'hàbitat temporal del roter. Els sols adobs que s'utilitzaven els roters eren les cendres que s'obtenien per la combustió de llenya tapada de terra que formaven els formiguers. Actualment les rotes encara s'identifiquen en fotografies de satèl·lits o aèries. Són espais guanyats a la garriga, en forma de clarianes dins de les grans propietats.
El roter fou sempre un home de condició modesta que intenta obtenir del gran propietari o del seu llogater el dret de poder netejar de vegetació un tros de garriga, d'extensió quasi sempre inferior a la quarterada (0,7 ha), que se li permet conrar temporalment, quasi sempre de blat. Després de la collita, aquesta es repartia en parts o percentatges de les garbes segades segons la qualitat del sòl.
La influència del gran propietari i, per extensió, de la figura de la possessió sobre el roter no acabava amb la seva abusiva utilització laboral sinó que el poder dels grans propietaris terratinents sobre la població activa agrària sense terres implicava que, juntament amb la cessió al roter de l'ús del sementer, se solien exigir altres prestacions personals i la subordinació ideològica amb la pràctica d'un clar caciquisme polític a través del qual controlaven part dels vots de les eleccions.
Els roters presenten la màxima activitat en els segles xviii i xix, baixant el seu nombre ja al llarg del XX, si bé hi ha constància de roters fins als anys 60 del segle xx. En el cas de Son Granada i S'Àguila, ambdues possessions de Llucmajor, arriben a tenir més de 300 roters a les seves terres. El seu declivi ja a la segona meitat del segle xx a l'augment de possibilitats de treball, que bàsicament, es multipliquen amb el desenvolupament del fenomen turístic, factor que possibilita, globalment, una fuita de la gent activa del camp cap a altres sectors econòmics amb majors perspectives de benefici.

## Referències

* ↑ Salvà, P.A «Sa Marina: Formes històriques d'explotació. L'espai agrari». Sa marina, una realitat per conèixer [Llucmajor], 1988.
Viccionari
# Roman de gare

Roman de gare és una pel·lícula policíaca dirigida el 2006 per Claude Lelouch sota el pseudònim d'Hervé Picard, amb Dominique Pinon, Fanny Ardant i Audrey Dana.

## Argument

La història d'aquesta pel·lícula és relativament simple, però té l'espectador expectant fins al final de l'obra. Tracta la història de diversos personatges al mateix temps, però sobre distàncies diferents. El realitzador posa en escena diferents persones sense punts comuns aparents (una autora, el seu negre literari, un violador-assassí en sèrie evadit de presó, i una jove recentment deixada pel seu amic) els destins dels quals es creuen, i formen una història.

## Repartiment

* Dominique Pinon: Pierre Laclos
* Audrey Dana: Huguette, la « midinette »
* Fanny Ardant: Judith Ralitzer, escriptor, autor de Roman de gare
* Shaya Lelouch: la filla d'Huguette
* Myriam Boyer: la mare d'Huguette
* Michèle Bernier: Florence, la germana de Pierre Laclos
* Zinedine Soualem: el comissari
* Cyrille Eldin: Paul, el « promés » d'Huguette
* Gilles Lemaire: el capità del vaixell Roman de gare
* Marc Rioufol: el propietari de les vinyes a Bourgogne
* Serge Moati: ell mateix, presentant el programa literari Tournez la page
* William Leymergie: la veu de la ràdio Autoroute info
* Marine Royer: Patricia

## Al voltant de la pel·lícula

* Claude Lelouch l'ha dirigit: «Volia poder refer una pel·lícula divertint, anant a l'essència, sense sofrir la pressió del mercat o les restriccions del màrqueting de l'ofici. Demanar a Hervé Picard de ser el meu testaferro m'ha permès tenir pau durant l'any que ha durat l'escriptura del guió i la direcció... a partir del moment en què el festival em ret un homenatge, era obligat és clar de fer públic el meu petit secret. És un honor que el festival em faci una picada d'ull l'any en què celebro els meus 50 anys de cinema i la meva quarantena pel·lícula. La història d'aquesta pel·lícula, és l'única cosa que no revelaré. El repartiment: Fanny Ardant, Dominique Pinon, Audrey Dana, Myriam Boyer, Michèle Bernier, Zinedine Soualem... »
* La pel·lícula és en la selecció oficial, al Festival de Canes 2007 fora de competició, per a un homenatge reservat a Claude Lelouch en ocasió dels seus 50 anys de cinema.
* William Leymergie, del qual se sent regularment la veu al llarg de la pel·lícula, com animador de la ràdio Autopista informació, era davant la càmera de Lelouch una desena d'anys abans, al paper de Toureiffel per a la versió «vingtième siècle» de Les Misérables el 1995.
* L'emissió literària fictícia Tounez la page animada per Sergé Moati ha estat rodada al Ciné 13, el cinema de Claude Lelouch a París. És en aquest cinema on Paul Amar ha animat durant diversos anys l'emissió Recto-Verso a París Première

## Premis i nominacions

* La pel·lícula és en selecció oficial al Festival de Cannes 2007 fora de competició.

## Nominacions

* Premi César 2008 a la millor actriu promesa per Audrey Dana

## Referències

* ↑ «Roman de gare». [Consulta: 18 abril 2018].
* ↑ «Roman de Gare». The New York Times.
# Roman Šebrle

Roman Šebrle (Lanškroun, 26 de novembre, 1974) és un atleta de la República Txeca especialista en decatló.
Començà a practicar el salt d'altura, però més tard s'especialitzà en decatló i heptatló al seu club el TJ Dukla Praga. El 2001, a Götzis esdevingué el primer decatleta que aconseguí els 9.000 punts, establint un nou rècord mundial de 9.026 punts, succeint el seu compatriota Tomáš Dvořák, qui havia arribat als 8.994 punts dos anys abans.
Guanyà dues medalles olímpiques, una plata a Sydney 2000 i una d'or a Atenes 2004. També fou campió del món a Osaka 2007, d'Europa a Múnic 2002 i Göteborg 2006, d'un total de 18 medalles en grans competicions internacionals.

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Roman Sebrle
* Perfil de Roman Šebrle Arxivat 2007-06-11 a Wayback Machine.
* Web oficial de Roman Šebrle Arxivat 2010-04-13 a Wayback Machine. (txec)
* Roman Sebrle a la revista Time Arxivat 2009-05-08 a Wayback Machine.
# Saint-Cyr-sur-Loire

Saint-Cyr-sur-Loire és un municipi francès, situat al departament d'Indre i Loira i a la regió de Centre - Vall del Loira. Està agermanat amb el municipi català de Valls.
# Rotacisme

El rotacisme (paraula creada a partir del grec antic ῥῶ rhô) és un fenomen fonètic consistent a canviar un so per una R, per motius d'evolució lingüística o de pronunciació local. El fenomen afecta sobretot la -s, tot i que també es produeix en altres consonants, com ara -l (per exemple en català juriol en lloc de juliol) o -n (verí que prové del llatí VENĒNUM, en castellà hombre que ve de HŎMĬNIS o en toponímia occitana el sufix -argues procedent de -ANICU), sobretot com a resultat d'una dissimilació.

## El rotacisme en llatí i en altres llengües no llatines

S'observa històricament en el genitiu de la declinació del llatí d'alguns noms (flor, ris) i en les llengües romàniques derivades, en determinades formes irregulars de les llengües germàniques (alternança was-were de l'anglès) o en la R intervocàlica del basc, entre d'altres.

## El rotacisme en català

En català el rotacisme és bastant usual en algunes varietats insulars, o sigui en català balear i en alguerès. En els primers parlars la -s en contacte amb consonants sonores tendeix a transformar-se en [ɹ], com pot passar amb l'article es davant el nom dia que s'hi pronuncia [əɹ.'diɵ]. En alguerès pot afectar la -d- intervocàlica com en Nadal que esdevé [na'ral] També ocorre este fenomen en algunes paraules a alguns pobles valencians, com la pronúncia "cónter" de compte, sentida en zones de la província de València, o la desaparició d'algunes geminacions per una r, com ocorre a cotna, pronunciada "corna", o ametla, pronunciada "amerla" o "armela".

## El rotacisme en altres llengües

Contemporàniament, es pot observar en la pronúncia andalusa del castellà (en er mundo per exemple), en occità (catechirme per catechisme), en sard i en altres llengües romàniques.

## Referències

* ↑ Fragment del llibre de na Clàudia Pons Moll La teoria de l'optimitat: una introducció aplicada al català de les Illes, pp. 157-168
* ↑ Article descarregable de na Maria Cabrera i Callís El rotacisme de /d/ intervocàlica en alguerès. Interpretació fonològica i anàlisi quantitativa de la variació, p. 108
# Saint-Edmond

Saint-Edmond és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 370 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 2001-2008 | Charles Auclair |
| 2008- | Christine Saunier |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 226 | 270 | 256 | 283 | 293 | 319 | 370 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# SARPE

Sarpe (acrònim de Sociedad Anónima de Revistas, Periódicos y Ediciones) fou una editorial espanyola.
Va editar col·leccions de llibres distribuïts en quioscs, així com de les revistes Telva, Cómplice, Mucho Más, Greca, Prima, Vitalidad i Nuevo Estilo, entre d'altres. El 1987 va fer una facturació de 4.300 milions de pessetes en vendes, amb un 10% de creixement sobre l'any anterior i uns beneficis de 150 milions de pessetes. En aquest moment tenia una plantilla de 140 treballadors.
A fi de la dècada del 1980 era líder de la premsa del cor i estava controlada per un grup d'inversors àrabs. El 1988 la va comprar el grup editorial alemany Axel Springer AG, en aquell moment un dels grups editorials europeus més destacats.

## Referències

* 1 2 Juan José Fernández Sanz. ¡Que informen ellos!: de cómo el sector español de la comunicación va siendo copado por los grandes grupos multimedia internacionales. Huerga Y Fierro Editores, 1 gener 2001, p. 121–. ISBN 978-84-8374-161-0.
* ↑ Juana Gallego Ayala. Mujeres de papel: de Hola! a Vogue : la prensa femenina en la actualidad. Icaria Editorial, 1990, p. 76–. ISBN 978-84-7426-169-1.
* ↑ Gómez, Immaculada «El grupo germano-occidental Springer compra Sarpe, líder español en publicaciones femeninas». El País, 13-07-1988 [Consulta: 27 març 2017].