OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emil Gabriel Warburg

Emil Gabriel Warburg (9 març 1846, Altona, Hamburg, Confederació Germànica - 28 juny 1931, Gut Grunau, Baviera, República de Weimar) fou un físic alemany, pare del bioquímic i metge Otto Heinrich Warburg (1883-1970) guanyador del premi Nobel de Medicina o Fisiologia el 1931.

## Vida

Warburg estudià química i física a la Universitat de Heidelberg amb Robert Bunsen (1811-1899) Hermann von Helmholtz (1821-1894) i Gustav Kirchhoff (1824-1887), i física a la Universitat de Berlín amb Gustav Magnus (1802-1870) i August Kundt (1839-1894). El 1867 es doctorà sota la direcció de Magnus i el 1870 esdevingué professor (Privatdozent) de la Universitat de Berlín. Dos anys després passà a la Universitat d'Estrasburg com a professor extraordinari. El 1876 fou nomenat professor de física de la Universitat de Friburg. El 1895 es traslladà a la Universitat de Berlín succeint August Kundt. Fou nomenat president del Physikalisch-Technische Reichsanstalt el 1905. Es retirà el 1922.

## Obra

Col·laborà amb Kundt, que era professor ordinari a Estrasburg, i publicaren importants articles, com ara un sobre la fricció i conducció de la calor en gasos diluïts, i sobre la calor específica del mercuri. A la Universitat de Friburg hi descobrí i explicà el fenomen de la histèresi als materials ferromagnètics. A Berlín estudià el fenomen de la conducció elèctrica, la radiació, les reaccions fotoquímiques i fou el primer a explicar l'efecte Stark el 1913 aplicant el model atòmic de Niels Bohr.

## Referències

* 1 2 3 Mehra, J. The Golden Age of Theoretical Physics: (Boxed Set of 2 Volumes). World Scientific, 2001, p. 376-377. ISBN 9789814492850.
# Evantes (poeta)

Evantes (grec antic: Εὐανθής, llatí: Evanthes) va ser un poeta èpic grec. L'esmenta Ateneu de Nàucratis parlant d'Evantes de Samos, historiador, a qui diu que hom atribueix un poema en honor de Glauc, i que probablement és un personatge diferent d'Evantes de Samos.

## Referències

* ↑ 3.Evanthes of Samos a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 59
# Symphurus melasmatotheca

Symphurus melasmatotheca és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu al Pacífic oriental (des de Mèxic fins a Panamà).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Cymolutes

Cymolutes és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Cymolutes lecluse (Quoy i Gaimard, 1824)
* Cymolutes praetextatus (Quoy i Gaimard, 1834)
* Cymolutes torquatus (Valenciennes a Cuvier i Valenciennes, 1840)

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Günther A. 1861. A preliminary synopsis of the labroid genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 8 (no. 47). 382-389.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Campo (Ribagorça)

Campo és un municipi de la comarca de la Ribagorça a la província d'Osca. Situat a la vora dels rius Éssera (a la vall mitjana del riu) i el Rialbo o barranc de Llert, a 691 metres d'altitud, emmarcat pel Cotiella (2.912 metres) el poble obre una plana cap a La Vall de Bardaixí, coronat pel Turbó (2.492 metres).
Conserva la llengua aragonesa i artesanies tradicionals a més del joc de les birlas (bitlles). Hi destaca el museu de jocs tradicionals i el museu d'artesania de fusta. Les festes de la vila se celebren del 14 al 17 d'agost i acaben amb el ball tradicional popular de La chinchana, particular a Campo, i famós en les valls altes d'Osca. Campo va ser el lloc de naixença el 1888 de Gaspar Torrente, un dels fundadors en el segle xx del moviment polític aragonesista.
El municipi inclou el llogaret de Beleder, o Belbedé, a 1,1 quilòmetres al nord de Campo. Aquesta entitat de població tenia en 1.991, 17 habitants.

## Monuments

L'església renaixentista, de cap al 1560, amb planta de creu llatina, està dedicada a Santa Maria de l'Assumpció, patrona del poble. Es pot veure la reutilització de carreus d'un antic temple, segurament romànic, i un crismó de marbre.

## Referències

* ↑ «Campo (Ribagorça)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Campo (Ribagorça)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gran Enciclopèdia Aragonesa, Campo
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Beleder». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ «Romànic Aragonés, Campo». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 13 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Campo Arxivat 2008-01-13 a Wayback Machine. (castellà)
# El alijo

El alijo és una pel·lícula espanyola dirigida per Ángel del Pozo i estrenada en 1976, sense èxit de taquilla. L'argument és basat en la novel·la homònima de Ramón Solís.

## Argument

Un parell de camioners, Paco i Curro, amb un cert historial delictiu per contraban són contractats per una senyora adinerada per a transportar il·legalment una partida de treballadors portuguesos sense papers a través de la frontera franco-espanyola.

## Repartiment

* Juan Luis Galiardo ... Curro
* Fernando Sancho ... Paco
* Paloma Cela... Emigrant
* Helga Liné... Mirna
* David Areu ... Emigrante
* Manuel Zarzo ... Señorito
* Francisco Nieto ... Emigrant
* María Casal ... Araceli
* José Yepes ... Guía
* Frank Braña ... Guardia civil

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1976 va rebre el premi al millor director i al millor equip artístic.

## Referències

* ↑ El alijo a abc.es
* ↑ "Retrato de familia", el mejor largometraje, ABC, 30 de gener de 1977

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a Vimeo
# TV.com

TV.com és un lloc web que pertany a la CBS Interactive. Aquest servei va començar l'1 de juny de 2005 reemplaçant el lloc web TV Tome.
Aquest lloc cobreix la televisió i se centra en l'idioma anglès tant dels Estats Units, del Regne Unit, Canadà, Austràlia, Nova Zelanda, Irlanda i Japó. A més de les guies dels episodis inclou notícies orientades als Estats Units, crítiques, entrevistes, fotos, vídeos, fòrums, i altres.
TV.com proporciona descripcions de programes, llistats d'intèrprets i guies detallades d'episodis per a molts programes de televisió.

## Enllaços externs

* TV.com Arxivat 2019-05-20 a Wayback Machine.
* CBS Going After Hulu with TV.com
* Traffic Stats for The 20 Most Popular Video Websites
# Ecofestes

Ecofestes és una empresa dedicada a la fabricació de gots reutilitzables i reciclables de plàstic. Té les oficines a Sallent (Bages) i el seu objectiu és reduir l'impacte ambiental de festivals i grans esdeveniments, reemplaçant els habituals gots d'un sol ús per gots reutilitzables. L'empresa es funda l'any 2005, quan comença a implementar els gots de plàstic reutilitzables a les festes majors populars. Va exportar 600.000 vasos el 2005 i sis milions el 2006, principalment a França i Suïssa. Del 2015 al 2017 s'han utilitzat aquests gots al Mercat Medieval de Vic.

## Referències

* ↑ Meegan Lesley Jones. Sustainable Event Management: A Practical Guide. Taylor & Francis, 6 desembre 2017, p. 561–. ISBN 978-1-315-43970-9.
* ↑ «Ecofestes preveu vendre 5 milions de gots reutilitzables el 2012 i acabar amb els vasos de plàstic d'un sol ús». CCMA, 05-06-2012. [Consulta: 31 desembre 2005].
* ↑ «Gots reutilitzables que van de Sallent a l'estranger». Regió7, 10-11-2009. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ Regió7. «La sallentina Ecofestes exporta 3 milions de gots reutilitzables - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central». [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «El Mercat Medieval de Vic manté els gots reutilitzables per reduir l'impacte ambiental dels envasos d'un sol ús | Sostenible». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 19 desembre 2017].
# Elektro

Elektro és el sobrenom del primer robot que va ser creat per la Westinghouse Electric Corporation, a les instal·lacions de Mansfield, Ohio, entre 1937 i 1938. Aquest robot d'aparença humanoide fa 2,1 metres d'altura, pesa 120 kg, i podia caminar per ordre de veu, dir 700 paraules, gràcies a un fonògraf de 78 rpm, moure el cap i els braços, fumar cigarretes i inflar globus.
El seu cos consistia en un engranatge d'acer, una càmera i el seu esquelet motor de lleves, recobert per una pell d'alumini. Una lleva és un element mecànic fet d'algun material que va subjecte a un eix i té un contorn amb forma especial, aquesta coberta d'una pell d'alumini. El 2013 es va exposar una rèplica d'Elektro a The Henry Ford Museum a Dearborn, MI.
El seu cervell consistia en 48 relés elèctrics que funcionaven com una centraleta telefònica. Els seus "ulls" podien distingir la llum vermella i la verda, podia caminar a poc a poc quan se li demanava amb un to adequat fent servir un telèfon incorporat. Va ser exhibit a la Fira Mundial de Nova York del 1939 i va tornar a aparèixer en aquesta fira el 1940, amb "Sparko", un gos robot que podia bordar, asseure's i pidolar als humans.
Elektro va estar de gira pel nord d'Amèrica el 1950, participant en actes promocionals de Westinghouse, i al parc temàtic Pacific Ocean de Venice, Califòrnia a finals del 50 i principis del 60.
Elektro també ha participat en algunes pel·lícules com per exemple "Sex Kittens Go to College" de l'any 1960, on interpretava a Sam Thinko.
Actualment és propietat de Mansfield Memorial Museum, que l'exposa com el robot americà més antic conservat al món.

## Referències

* ↑ The Return of Electro, Jack Weeks, New Scientist
* ↑ America's First Celebrity Robot is Staging a Comeback, Emma Jacobs, National Rublic Radio
* ↑ «Designing Tomorrow: America’s World's Fairs of the 1930s Exhibit Preview». The Henry Ford Museum, 01-04-2013. Arxivat de l'original el 2014-02-20. [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ Sánchez, A. J. «Elektro, el robot fumador, se jubila» (en anglès), 13-03-2015. [Consulta: 26 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Elektro a Tales of Future Past
* Gravacions a YouTube d'Elektro (World's Fair del 1939)
* The Middleton Family a la New York World's Fair (1939) Hi apareix demostració d'Elektro al minut 34 de la pel·lícula.
* https://www.youtube.com/watch?v=AuyTRbj8QSA
# Can Regassol (Bigues)

«Can Regassol» té aquests significats:
* Can Regassol (masia)
* Can Regassol, nucli de població de Bigues i Riells
# Enercon

Enercon GmbH és el líder alemany en la fabricació d'aerogeneradors. La seu es troba a Aurich (Baixa Saxònia). La societat va ser fundada el 1984 per Aloys Wobben i l'any 2008 tenia més de 12.000 treballadors a tot el món i una facturació superior als 2.400 milions d'euros. Així mateix, posseeix més del 40% de totes les patents mundials en la fabricació d'aerogeneradors. Actualment té fàbriques al Brasil, l'Índia, Portugal, Suècia i Turquia, a més de tres centres productius a Alemanya, a Aurich, Emden i Magdeburg.

## Estructura empresarial

L'empresa manté la presidència i una part important del capital a les mans del seu fundador, el Sr. Aloys Wobben. Això la fa diferent de les altres grans companyies del sector, siguin Vestas, General Electric o l'espanyola Gamesa, on el capital cotitza a Borsa, i els dirigents són escollits, i renovats, en funció dels interessos dels accionistes.Fins ara, l'actuació de l'empresa ha estat de reinvertir els seus beneficis en l'ampliació de les instal·lacions productives i la investigació de nous productes. L'any 2008, ocupava el quart lloc en el rànking d'empreses productores d'aerogeneradors, amb un 10% del mercat mundial.
Amb data de l'Octubre del 2012, el fundador i propietari ha transferit les seves accions a la Aloys-Wobben-Stiftung (Fundació Aloys Wobben), que esdevé accionista únic del conjunt d'empreses del grup. En paraules del Sr. Wobben: "El meu desig és que tots (els treballadors) puguin continuar treballant confiadament com un equip també en el futur"

## Tècnica

La innovació tècnica més important que incorporen els aerogeneradors de la casa és que no utilitzen engranatges multiplicadors, i produeixen l'electricitat mitjançant un generador anular, de manera que resulten més simples i eficients. Un altre element diferenciador, aquest extern, és el pintat de la base de les torres amb diferents tons de verd que la casa anomena Esquema de Color Natural, dissenyat per Norman Foster, amb la finalitat d'integrar-les millor a l'entorn.

## Conflicte de patents i espionatge industrial

Durant anys, Enercon ha protagonitzat un agre conflicte de patents amb l'empresa americana Kenetech, impedint-li exportar els seus productes als EUA. Ara bé, segons consta a l'informe del Parlament Europeu, va ser objecte d'espionatge industrial a través de la xarxa ECHELON. Últimament s'han signat acords amb l'americana General Electric Wind, propietària actual dels drets de Keneteck, posant fi al conflicte, de manera que, a partir del gener del 2010, els productes Enercon podran accedir al mercat americà.

## Referències

* ↑ Pàgina oficial de l'empresa. Arxivat 2009-11-26 a Wayback Machine. Consultat 27.11.09
* ↑ Windblatt 03/2012. Pàg.4
* ↑ "Report A5-0264/2001" del Parlament Europeu

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Enercon Gmbh.
* Enercon India Ltd.
# Elekmonar

Elekmonar (en rus Элекмонар) és un poble de la República de l'Altai, a Rússia. El 2016 tenia 1.895 habitants. Elekmonar es troba al nord-est de les Muntanyes de l'Altai, a la confluència del riu Elekmonar i el riu Katun, a 6 km al nord de Txemal, la seu administrativa de la província.

## Referències

* ↑ «Оценка численности постоянного населения Республики Алтай по населённым пунктам за 2012-2016 годы». Arxivat de l'original el 2019-03-04. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ Расстояние от Элекмонара до Чемала
# Teatre Nou (Manresa)

El Teatre Nou fou un teatre de Manresa situat al Passeig de Pere III, 21 (actualment hi ha l'edifici de Telefònica)
El Teatre Nou va ser inaugurat l'any 1906, en el mateix espai on hi havia hagut una plaça de toros desmontable. Era un dels espais d’esbarjo efímers que s’instal·laven a l'estiu al Passeig de la ciutat. Estava fet tot de fusta amb detalls de decoració modernista, a l'estil dels teatres del Paral·lel de Barcelona, amb una platea i un primer pis.
Durant uns quants anys va dependre de la família Jorba, molt coneguda pels seus grans magatzems a Manresa i a Barcelona.
L'any 1914, el Teatre Nou va passar a ser propietat de l'empresari Andreu Cabot, qui va fer construir el Gran Teatre Kursaal el 1927 uns metres més amunt del mateix passeig.
Cabot hi va fer obres de reforma i en va confiar la direcció musical al mestre Josep Duran. El 1929, el va vendre a la Compañía Nacional Telefónica de España per construir-hi un edifici d’estil neoclàssic per als seus serveis centrals. Actualment, encara en conserva la propietat en un edifici totalment reformat i una de les seves empreses filials hi té una botiga de telefonia.

## Referències

* 1 2 «"Teatres a Manresa" Dovella del centre d'Estudis del Bages».
* 1 2 GASOL. Història de la ciutat de Manresa, p. 377-401. ISBN 8460602796.
* ↑ XICOTA, J. «Manresa, ciutat pionera del setè Art». Manresa a cop d'ull, número 12, 01-12-2013.
# Miquel Torra i Monsó

Miquel Torra i Monsó (Barcelona, 22 d'agost de 1925 - Madrid, 18 de maig de 2014) fou un futbolista català de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Va néixer al barri barceloní del Poble Sec. Era un jugador polivalent que jugava per la banda dreta, com a lateral o extrem, així com d'interior. Començà a jugar el Club Atlètic Hostafrancs el 1939. Dos anys més tard ingressà al futbol base del FC Barcelona. L'any 1943 ingressà a l'equip d'Aficionats, on hi romangué fins al 1946, compaginant la darrera temporada al filial blaugrana, la SD Espanya Industrial. Debutà oficialment amb el primer equip el 13 d'octubre de 1946, en un Barça - València celebrat a Les Corts (2-1). Jugà al Barça fins a la temporada 1951-52, però mai fou titular indiscutible. Va viure la seva millor etapa al Barça de les Cinc Copes durant la temporada 1951-52. Només disputà vuit partits de Lliga (un gol), un de Copa (la final de consolació de 1949, contra l'Espanyol), un de la Copa Llatina (la semifinal de 1949, contra l'Stade de Reims) i dos de la Copa Eva Duarte. En total, 12 partits oficials. No obstant, el seu palmarès és molt brillant, amb tres lligues, dues copes i dues copes llatines. El maig de 1953 fitxà per l'Hèrcules CF i acabà la seva carrera la temporada següent al Club Puebla mexicà, dirigit per Isidro Lángara, on fou subcampió mexicà, i al CE Manresa.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1947-48, 1948-49, 1951-52
* Copa espanyola:
** 1950-51, 1951-52
* Copa Llatina:
** 1948-49, 1951-52
* Copa Eva Duarte:
** 1948-49

## Referències

* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «Torra: gloria y olvido». Diari Sport, 17-12-2013. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 «Miguel Torra, defensa del FC Barcelona». Mundo Deportivo, 28-03-1946. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El ex azulgrana Miguel Torra ha regresado de Méjico». Mundo Deportivo, 22-04-1954. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Eleccions legislatives austríaques de 1975

Les eleccions legislatives del 1975 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 5 d'octubre de 1975. Els socialdemòcrates foren la força més votada i Bruno Kreisky fou nomenat canceller.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 5 d'octubre de 1975 al Consell Nacional d'Àustria
| Partits | Partits | Vots | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 2.326.201 | 50,4 | +0,4 | 93 | = |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1.981.291 | 42,9 | -0,2 | 80 | = |
| | Partit Liberal d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs) | 249.444 | 5,4 | -0,1 | 10 | = |
| | Partit Comunista d'Àustria (Kommunistische Partei Österreichs) | 55.032 | 1,2 | -0,2 | — | ±0 |
| | Grup Revolucionari Marxista (GRM) (Gruppe Revolutionäre Marxisten) | 1.024 | 0,1 | = | - | - |
| | Llista Franz Steinacher | 440 | 0,01 | = | - | - |
| | Total (participació 91,92%) | 4.613.719 | 100.0 | | 183 | |
| Font: Siemens Austria, BMI ||||||||
# Calibanus

Calibanus és un gènere monotípic de plantes de flors pertanyent a la família Asparagaceae, natiu del nord i centre de Mèxic (San Luis Potosí).
Són plantes perennes xeròfits que aconsegueix 90 cm d'altura. Les fulles són llargues, com cristall, blaudes. Les flors són petites de color rosa. Necessita aigua moderada quan creix i poca aigua la resta del temps. Es propaga per llavors. Està relacionada estretament amb el gènere Nolina.

## Taxonomia

* Calibanus glassianus L.Hern. & Zamudio (2003).
* Calibanus hookeri (Lem.) Trel. (1911).
# Esat Ayyıldız

Esat Ayyıldız (Ankara, 27 d'abril de 1992) AFI: [ɛsɑt ai-jɯɫdɯ:z], és un arabista, filòleg i escriptor turc.
Diplomat el 2014 per Universitat de Selçuk, el 2019 va presentar la seva tesi doctoral sota el títol "Klasik Arap Şiirinde Emevi Dönemine Kadar Hiciv" [La sàtira en la poesia àrab clàssica fins al període omeia]. Va ser professor associat a la Universitat de Kafkas. Va escriure diversos tractats sobre literatura islàmica. L'obra més important d'aquest home és "Klasik Arap Şiirinde Emevi Dönemine Kadar Hiciv". [La sàtira en la poesia àrab clàssica fins al període omeia]

## Obra seleccionada

* Klasik Arap Şiirinde Emevî Dönemine Kadar Hiciv [La sàtira en la poesia àrab clàssica fins al període omeia], Gece Kitaplığı, 2020. ISBN 978-625-7702-34-8
* ‘Alkame b. ‘Abede el-Fahl ve İki Kasidesi [‘Alqama b. ‘Abada al-Fahl i el seu Dos Qasidas]
* Ebû Nuvâs'ın Şarap (Ḫamriyyât) Şiirleri [El Bacchic Poesia (Khamriyyāt) de Abū Nuvās]
* el-Hansâ' Bint ‘Amr Eski Arap Şiirinde Öncü Bir Mersiye Şairi Hanım [Al-Khansā' Bint 'Amr: una poetessa elegíaca pionera en la poesia àrab antiga]

## Referències

* ↑ Kafkas University
* ↑ "Esat Ayyıldız". Kafkas University
* ↑ Esat Ayyıldız, Klasik Arap Şiirinde Emevî Dönemine Kadar Hiciv. Ankara: Gece Kitaplığı, 2020.
* ↑ Ayyildiz, Esat (en turc) İSTEM, 36, 31-12-2020, pàg. 389–415. DOI: 10.31591/istem.836393. ISSN: 1304-0618.
* ↑ Ayyildiz, Esat (en turc) Bozok Üniversitesi İlahiyat Fakültesi Dergisi, 18, 18, 31-12-2020, pàg. 147–173.
* ↑ Ayyildiz, Esat (en turc) Mütefekkir, 7, 13, 30-06-2020, pàg. 201–224. DOI: 10.30523/mutefekkir.757993. ISSN: 2148-5631.

## Enllaços externs

* Researchgate
* Universitat de Kafkas
* Academia
# Fechner (cràter)

Fechner és un cràter d'impacte que es troba a l'hemisferi sud de la cara oculta de la Lluna, unit a la vora occidental del gran cràter Planck. La vora oriental de Fechner es creua amb la Vallis Planck, una àmplia esquerda de gran longitud ubicada a la superfície lunar que segueix un curs amb rumb nord-nord-oest. Aquesta vall envaeix la vora sud-est del cràter, i després continua cap al nord des del nord-est del seu perímetre.
* Localització de Fechner (centre esquerra de la imatge)
* Cràters satèl·lit
Unit a la vora occidental de Fechner apareix un petit cràter en forma de bol amb una albedo relativament alta. Aquest cràter satèl·lit, Fechner C, està envoltat per una capa de material ejectat de tons clars que es vessa a través de la meitat sud-oest del sòl interior de Fechner. La vora del cràter està relativament desgastada i erosionada, amb la meitat oriental reconfigurada a causa de la presència de la vall i de la proximitat de Planck. El sòl interior està marcat per diversos petits cràters.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Fechner.
| Fechner | Coordenades | Diàmetre |
| T | 59° 06′ S, 122° 54′ E﻿ / ﻿59.1°S,122.9°E﻿ / -59.1; 122.9﻿ (Fechner T) | 14 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia