OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Symphurus ginsburgi

Symphurus ginsburgi és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu al sud-oest de l'Atlàntic (des del Brasil fins a l'Uruguai).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Italo Campanini

Italo Campanini (Parma, 30 de juny de 1845 - Villa Vigatto, 14 de novembre de 1896) fou un tenor italià. Era germà del director d'orquestra Cleofonte Campanini.
Va fer el seu debut en l'òpera a Il trovatore, el 1869, a Odessa. Després va estudiar amb Francesco Lamperti a Milà, i el 1871 va tornar als escenaris a Bolonya, anotant el seu primer gran èxit en l'estrena italiana de Lohengrin. Va realitzar una gira pels Estats Units el 1873, i de nou entre 1879 i 1880. El 22 octubre 1883 va cantar el paper principal en el Faust de Charles Gounod en la inauguració del Metropolitan Opera. Després de 1883 va viure principalment a la ciutat de Nova York, actuant com el tenor principal del Metropolitan, va ser un dels tenors més populars als Estats Units abans d'Enrico Caruso. En trancurs de la seva carrera donà diverses classes magistrals de cant, tenint entre altres alumnes la ucraïnesa Irene Abendroth.

## Referències

* David Ewen, Encyclopedia of the Opera: New Enlarged Edition. Nova York; Hill and Wang, 1963.
* ↑ «Mahler in Vienna». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 maig 2017].
# Estadi Cuauhtémoc

L'Estadi Cuauhtémoc és un estadi de futbol situat a la ciutat de Puebla de Zaragoza (Mèxic). És la seu del Puebla Fútbol Club de la Primera Divisió de Mèxic.
Va ser inaugurat el 1968, essent seu de futbol dels Jocs Olímpics d'estiu del mateix any. Ha estat seu mundialista en dues ocasions: 1986 i 1970.
L'estadi Cuauhtémoc, també anomenat "Colós de Meravelles", és l'estadi amb més capacitat de Mèxic després dels estadis Asteca, Olímipic Universitari i Jalisco amb una capacitat aproximada de 51.726 espectadors i també és l'estadi més alt de Mèxic amb 45.9 metres d'altura des del terra fins al sostre.
A partir de la seva re-inauguració el 18 de novembre del 2015, l'estadi Cuauhtémoc es va convertir en el primer estadi de Mèxic i d'Amèrica Llatina a estar completament cobert amb una façana d'ETFE. Avui dia es troba entre els millors estadis de Mèxic per la seva modernitat, instal·lacions i capacitat d'espectadors. Estadis europeus com l'Allianz Arena o San Mamés estan fets amb aquest mateix material.

## Referències

* ↑ 1968 Summer Olympics official report. Volume 2. Part 1. pp. 75-6.
* ↑ «Estadio Cuauhtémoc – StadiumDB.com».
* ↑ http://angulo7.com.mx/deportes/item/6631-con-remodelaci%C3%B3n,-estadio-cuauht%C3%A9moc-es-cuarto-con-mayor-capacidad.html Arxivat 2015-11-16 a Wayback Machine.
# Comtat de Laroche

El comtat de Laroche fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic, originada al segle XI en el territori de les Ardenes. Albert III de Namur († vers 1103) va donar el comtat de Laroche al seu segon fill Enric I de Laroche, casat amb Matilde de Limburg. Enric I va morir el 1138 o el va succeir el seu fill Godofreu de Laroche que devia morir al cap de poc i la successió va passar al seu germà Enric II de Laroche, casat amb Elisabet. A la seva mort el 1153 va passar al seu cosí Enric I de Namur i IV de Luxemburg el Cec que el 1148 ja havia adquirit per herència el comtat de Durbuy. Enric va viure fins al 1196; en els darrers anys de la seva vida va tenir una filla, Ermesinda, a la qual se li va disputar l'herència i l'emperador en un arbitratge li va concedir només els comtats de Laroche y Darbuy a la mort del seu pare (1196) però després va aconseguir el de Luxemburg per renúncia d'Otó I de Borgonya (1197) però no va poder recuperar el comtat de Namur. Fou comtessa fins a la seva mort el 1247, i llavors els comtats de Laroche i d'Arlon (aquest darrer aportat a Luxemburg pel marit d'Ermesinda) van passar junt amb el Luxemburg al fill gran i hereu Enric V de Luxemburg mentre un altre fill, Gerard, rebia Durbuy (que a la mort de Gerard sense successió el 1298 va revertir també a Luxemburg). Així els quatre comtats d'Arlon, Durbuy, Laroche i Luxemburg (i probablement Vianden) van acabar formant un únic territori. El 1331 Joan el Cec de Luxemburg, va concedir una carta de franquícia a la ciutat de Laroche que va esdevenir vila. El comtat de Laroche va deixar d'existir quan tots els territoris van quedar refosos per constituir el ducat de Luxemburg.

## Referències

* Genealogia
# Dècada del 390

La dècada del 390 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 390 fins al 31 de desembre del 399.

## Personatges destacats

* Emperadors romans: Teodosi I el Gran (r. 379-395), Honori (393-423 a Occident) i Arcadi (383-408 a Orient)
* Alaric I
* Sant Joan Crisòstom
# Economia d'Indonèsia

Indonèsia ha resistit a la crisi financera global de manera relativament tranquil·la, a causa del motor principal del seu creixement econòmic ser el consum intern. La creixent inversió econòmica realitzada tant per inversors locals com per estrangers, també ajuda a mantenir el sòlid creixement. Malgrat el creixement de l'economia haver caigut dels més del 6% el 2007 i 2008 pels 4,5% el 2009, el 2010 va tornar al nivell dels 6%.
El país és un dels primers països exportadors de petroli, estany i cautxú del món, la major part de la seva població continua vinculada a l'agricultura de subsistència, a la pesca i a l'explotació forestal. Els negocis o les empreses industrials en mans d'indonesis han estat tradicionalment pocs, i la producció se centrava en articles per a l'exportació. Al començament de la dècada de 1960, el govern, per corregir el balanç d'una economia colonial, va nacionalitzar les empreses estrangeres. Amb les polítiques d'estabilització governamentals i amb grans summes de diners procedents de les ajudes de l'exterior, l'economia indonèsia, que gairebé va caure en la fallida abans de 1966, va començar a mostrar símptomes d'una forta recuperació.
El 2011 el govern indonesi confronta els desafiaments de millorar la infraestructura del país i al mateix temps atendre les preocupacions de preservació del medi ambient, particularment de les selves del país.

## Explotació forestal i pesca

Gairebé dos terços de la superfície d'Indonèsia estan coberts per bosc i selva, especialment en Borneo, Sumatra i en l'est d'Indonèsia. Gairebé totes les zones de bosc són propietats de l'Estat. La producció de fusta en brut va aconseguir els 173,6 milions de m³ anuals a la fi de la dècada de 1980. A més de les fustes amb valor industrial, es van produir en quantitats significatives fustes de teca, banús, bambú i trencada. Indonèsia és el primer exportador mundial de xapa de fusta o contraxapat.
El peix té una importància vital en la dieta, i gran part de la captura anual es deu als qui pesquen a temps parcial com a mitjà de subsistència. A la fi de la dècada de 1980 la captura de peixos marins va ser de 2 milions de t i la pesca fluvial va produir aproximadament 638.000. Les principals espècies capturades són carpes, tonyina, verat, sorell, sardines i gambetes.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2008-12-10. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Dolomene

Dolomene (en grec antic: Δολομηνή, 'Dolomené') era un districte del període selèucida i romà, a la regió d'Assíria, a la zona de la capital Nínive. En parla Estrabó.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia, XVI, 736
* ↑ Smith, William (ed.). «Dolomene». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 gener 2022].
# Drizzt Do'Urden

Drizzt Do'Urden és un personatge de ficció a l'escenari de campanya Forgotten Realms del joc de rol Dungeons & Dragons. Va ser creat per R.A. Salvatore per la trilogia La vall del vent gelat, però la seva popularitat el va fer protagonista d'una llarga sèrie de novel·les que s'inicien a la trilogia L'elf fosc. Els elfs foscs també s'anomenen drows. Viuen en coves o sota terra.

## Bibliografia
### Trilogia de L'elf fosc

* Homeland (1990)
* Exile (1990)
* Sojourn (1991)

### La Vall del Vent Glaçat

* La Pedra de Cristall (1988)
* Streams of Silver (1989)
* The Halfling's Gem (1990)

### Legacy of the Drow

* The Legacy (1992)
* Starless Night (1993)
* Siege of Darkness (1994)
* Passage to Dawn (1996)

### Paths of Darkness

* The Silent Blade (1998)
* The Spine of the World (1999)
* Servant of the Shard (2000)
* Sea of Swords (2001)

### The Hunter's Blades Trilogy

* The Thousand Orcs (2002)
* The Lone Drow (2003)
* The Two Swords (2004)

### The Sellswords

* Servant of the Shard (2000)
* The Promise of the Witch King
* Road of the Patriarch (2006)

### Transitions

* The Orc King (September 2007)
* The Pirate King (October 2008)
* The Ghost King (October 2009)

## Referències

* ↑ «Salvatore, R. A. The Thousand Orcs». School Library Journal, 01-02-2003. [Consulta: 9 gener 2009].
* ↑ Welsh, Andrew. «Sojourn: The Legend of Drizzt Book 3». PopMatters, 01-03-2006. [Consulta: 8 gener 2009].
* ↑ Drew, Bernard Alger. 100 More Popular Young Adult Authors. Libraries Unlimited, 2002. ISBN 1-56308-920-3.

## Enllaços externs

* Dark Party ReviewEntrevista a R.A. Salvatore sobre Drizzt
# Dompierre-sous-Sanvignes

Dompierre-sous-Sanvignes és un municipi francès, situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Dompierre-sous-Sanvignes era de 74 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 31 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 8 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Dompierre-sous-Sanvignes el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 16 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 47 persones, 41 eren actives i 6 eren inactives. De les 41 persones actives 39 estaven ocupades (23 homes i 16 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 6 persones inactives 2 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Dompierre-sous-Sanvignes hi havia 13 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.300 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Dompierre-sous-Sanvignes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Dompierre-sous-Sanvignes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# EAP

«EAP» té aquests significats:
* Sanitat: equip d'atenció primària.
* Ensenyament: equip d'assessorament i orientació psicopedagògica.
# Dreta alternativa

La dreta alternativa (abreujat i conegut en anglès com alt-right) és una ideologia de dretes que es presenta com a alternativa al conservadorisme tradicional estatunidenc. Es diu que el terme va ser encunyat pel professor Paul Gottfried en una carta al Club H. L. Mencken, popularitzant després el seu ús el president del National Policy Institute i fundador de la revista Alternative Right, Richard Spencer.
Encara que no hi hagi posicions oficials definides, és un moviment al qual diferents autors li assignen trets com ara el suprematisme blanc i el nativisme polític. Arran de les eleccions presidencials del 2016 la majoria dels seguidors han donat suport al candidat del Partit Republicà a la presidència dels Estats Units, Donald Trump. Hi ha a més un tret associat als membres de l'alt-right que és el gust fetitxista per les dones ètnicament asiàtiques.
Abans de començar a fer-se'n ressò pels mitjans de masses, les idees eren compartides sovint mitjançant mems en fòrums en línia com 4chan. Un dels considerats difusors més destacats és Milo Yiannopoulos.

## Vegeu també

* Breitbart News

## Referències

* ↑ CNN, Gregory Krieg. «Clinton is attacking the 'Alt-Right' -- What is it?». CNN. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «The Decline and Rise of the Alternative Right» (en anglès). [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Paleocon Starts New Extreme-Right Magazine». [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Clinton sees Trump ties to "alt-right" dystopian ideology» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-11-15. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «5 Things to Know About the 'Alt-Right'». [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Call the 'Alt-Right' Movement What It Is: Racist as Hell». Arxivat de l'original el 2016-09-05. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Clinton to accuse Trump of embracing nativist political movement». [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ Wendling, Mike «Trump’s shock troops: Who are the ‘alt-right’?» (en anglès). BBC News, 25-08-2016.
* ↑ Lim, Audrea «The Alt-Right’s Asian Fetish». New York Times, 06-01-2018 [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ «Nero, Nazis, and the New Far Right: The Phenomena of the Professional Troll | VICE | United States» (en anglès), 15-06-2016. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «An Establishment Conservative's Guide To The Alt-Right» (en anglès), 30-03-2016. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Milo Yiannopoulos Represents a New Force in Electoral Politics». Bloomberg.com.
# Fil·lita

Fil·lita (en anglès: phyllite) és una paraula derivada del grec φύλλον ('fulla') amb la qual es denomina un tipus de roca metamòrfica foliada. La fil·lita està composta principalment de quars, sericita, mica i de minerals del grup de la clorita; aquesta roca representa una gradació en el grau de metamorfisme entre la pissarra i la mica esquist. Petits cristalls de grafit, sericita o clorita donen una sedosa i de vegades daurada brillantor a les superfícies. La fil·lita es forma pel metamorfisme continu d'una pissarra que s'havia format a partir d'una roca pelítica o argil·lita.
Les fil·lites són normalment negres, grises o grises verdoses pàl·lides. La seva foliació és d'aparença normalment crenulada o ondulada.

## Referències

* ↑ Kováts, Michaële. Lexicon mineralogicum triglottum (en llatí), 1822, p. 10.
* ↑ Mottana, Annibale, Rodolfo Crespi and Giuseppe Liborio (1978) Simon & Schuster's Guide to Rocks and Minerals. Nova York: Simon & Schuster Inc.
* ↑ «fil·lita | enciclopèdia.cat». [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ Schumann, Walter, (1993) Handbook of Rocks, Minerals, & Gemstones. Boston & New York: Houghton Mifflin Company.
* ↑ Stephen Marshak Essentials of Geology, 3rd ed.

## Enllaços externs

* Geology Arxivat 2011-03-05 a Wayback Machine.
# Radiohead for Haiti

Radiohead for Haiti és un vídeo sobre el concert realitzat per la banda britànica Radiohead el dia 24 de gener de 2010 al Henry Fonda Theatre de Hollywood, Estats Units. El material fou enregistrat per catorze membres del públic i la versió completa del concert fou penjada al YouTube de 24 de desembre de 2010.

## Llista de cançons

* "Faust Arp"
* "Fake Plastic Trees"
* "Weird Fishes/Arpeggi"
* "The National Anthem"
* "Nude"
* "Karma Police"
* "Kid A"
* "Morning Bell"
* "How To Disappear Completely"
* "A Wolf At The Door"
* "The Bends"
* "Reckoner"
* "Lucky"
* "Bodysnatchers"
* "Dollars And Cents"
* "Airbag"
* "Exit Music (For a Film)"
* "Everything in Its Right Place"
* "You and Whose Army?"
* "Pyramid Song"
* "All I Need"
* "Lotus Flower"
* "Paranoid Android"
* "Street Spirit (Fade Out)"

## Personal

* Colin Greenwood – baix, teclats, percussió
* Jonny Greenwood – guitarra, teclats, ones Martenot, sintetitzador, glockenspiel, percussió
* Ed O'Brien – guitarra, sampler, percussió, veus addicionals
* Phil Selway – bateria, percussió, veus addicionals
* Thom Yorke – cantant, guitarra, piano, teclats, percussió

## Referències

* ↑ Savage, Mark. «Radiohead approve release of fans' charity concert DVD» (en anglès). BBC, 10-01-2011. [Consulta: 28 agost 2011].
# Italo Gardoni

Italo Gardoni (Parma, 12 de març de 1821 - Paris, 26 de març de 1882) va ser un famós tenore di grazia italià, que va gaudir d'una important carrera internacional a mitjan segle XIX. Juntament amb Giovanni Mario, Gaetano Fraschini, Enrico Tamberlick i Antonio Giuglini, va ser un dels més famosos tenors italians de la seva època.
No tenia una veu molt gran, però si excepcionalment dolça i neta, sense cap vibrato. Cantava els passatges lligats amb gran suavitat, però era capaç d'afrontar els passatges florits amb estil i considerable agilitat.
Va estudiar amb Antonio de Cesari en Parma, i el seu debut va tenir lloc en 1840 en Viadana, en el paper protagonista de Roberto Devereux. Després va cantar a Torí i Berlín el Rodrigo de l'Otello de Rossini, al costat de Giovanni Battista Rubini. Va continuar la seva carrera a París, col·laborant particularment amb el compositor Michael Balfe, del que va estrenar alguns papers. En 1847 va ser contractat pel Her Majesty's Theatre de Londres, on va cantar al Covent Garden de forma regular fins a 1874, convertint-se en un dels cantants més benvolguts pel públic londinenc. Allí va destacar particularment com a parella artística de Jenny Lind. En la seva primera temporada en el teatre londinenc, va estrenar, en el paper de Carlo, I masnadieri, de Verdi.
En 1850 va participar, al costat de Marietta Alboni i Erminia Frezzolini, en la inauguració del Teatre Real de Madrid, amb La favorita.

## Referències

* 1 2 Forbes, Elizabeth. «Gardoni, Italo». A: Stanley Sadie. The new Grove dictionary of Opera (en anglès). vol. 2. Londres: MacMillan, 1992, p. 352. ISBN 0-333-73432-7.
* ↑ «Gardoni Italo» (en alemany). Operissimo.com. Arxivat de l'original el 2015-11-25. [Consulta: 29 agost 2012].

## Enllaços externs

* «Gardoni Italo» (en alemany). Operissimo.com. Arxivat de l'original el 2015-11-25. [Consulta: 29 agost 2012].
# Estadi EPRU

L'Estadi EPRU fou un estadi esportiu de la ciutat de Port Elizabeth, a Sud-àfrica. "EPRU" és l'acrònim d'Eastern Province Rugby Union.
Anteriorment s'anomenà Boet Erasmus Stadium. Tenia una capacitat per a 33.852 espectadors.
L'estadi fou utilitzat inicialment per la pràctica del rugbi, disputant-s'hi competicions com la Super Rugby, Currie Cup, Vodacom Cup i el Super 10. L'any 1995 s'hi disputà la Copa del Món de rugbi de 1995. També fou seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1996.
L'estadi fou oficialment tancat el juliol de 2010, després de la construcció del nou estadi Nelson Mandela Bay a Port Elizabeth i posteriorment demolit (2019).

## Referències

* ↑ Photos of Stadiums in South Africa at cafe.daum.net/stade
* 1 2 Lambley, Garrin (11 July 2013) «So sad. Boet Erasmus in Ruin». .
* 1 2 Foster, Grant (15 November) «Former EP Rugby home in ruins». . Arxivat 13 de juny 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «'Battle of Boet Erasmus' remembered». , 03-06-2015.
* ↑ «1995 RWC Battle of Boet Erasmus - South Africa vs Canada». , 04-06-2015. Arxivat 8 de maig 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-05-08. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «African Nations Cup 1996» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-08-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Colí gorjanegre

El colí gorjanegre (Colinus nigrogularis) és una espècie d'ocell de la família dels odontofòrids (Odontophoridae) que habita sabanes amb pins, bosc i praderies des de la Península de Yucatán cap al sud fins al nord de Nicaragua.

## Referències

* ↑ «Colí gorjanegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Pàmfil de Beritos

Pàmfil de Beritos (llatí: Pamphilus; grec antic: Πάμφιλος) (Beirut, segona meitat del segle iii - Cesarea Marítima, 309) fou un prevere a Cesarea de Palestina, mort sota martiri. És venerat com a sant a tota la cristiandat.

## Biografia

Va néixer probablement a Beritos (Beirut) en una família honorable i rica i va estudiar a la seva ciutat natal, des d'on va anar a Alexandria on va rebre classes de Pieri d'Alexandria, cap de l'escola catequètica. Més endavant, però es desconeix quan, era prevere amb Agapi, bisbe de Cesarea de Palestina. Era amic d'Eusebi de Cesarea que en el seu honor va assumir el sobrenom Παμφίλου.
Al cinquè any de la persecució de Dioclecià a finals de l'any 307, fou empresonat per Urbà, governador de Palestina, per haver refusat sacrificar als déus pagans. Va romandre empresonat, atès per Eusebi de Cesarea, fins al 16 de febrer del 309 quan va patir martiri per orde de Firmilià, el successor d'Urbà.
Va dedicar la seva vida a l'exegesi bíblica i la teologia i fou admirador i seguidor d'Orígenes. Va fundar a Cesarea una escola teològica on les Escriptures formaven la part principal de l'estudi. Va fer copiar o copià diversos cops les Sagrades Escriptures, fins a tal punt que va ser capaç no només de prestar-les sinó de regalar-les. Va crear també a Cesarea una biblioteca oberta al públic erudit, amb obres, sobretot, d'autors eclesiàstics, entre els quals Orígenes, del que en va transcriure alguns. La biblioteca estava formada principalment per còpies fetes a mà pel mateix Pàmfil. Les obres més valuoses eren la Tetrapla i la Hexapla d'Orígenes, amb les quals Pàmfil i Eusebi haurien fet una nova recensió de la Septuaginta, que haurien divulgat. Entre els diversos tresors de la biblioteca hi havia el text hebreu de l'Evangeli de Sant Mateu tal com el feien servir els Natzarens. Aquesta biblioteca hauria estat destruïda quan els àrabs van ocupar Cesarea al segle vii.
Va escriure algunes obres, i Foci esmenta l'Apologia d'Orígenes iniciada a la presó on va escriure cinc llibres; un sisè llibre el va escriure Eusebi després de la seva mort el 309. D'aquest sis llibres només es conserva el primer en una versió llatina incorrecta. Sembla que el contingut tenia l'estil de correspondència adreçada als cristians condemnats a les mines de Palestina.
Hi ha un altre llibre que se li atribueix: Expositio capitum Actuum Apostolicorum, però també podria ser obra d'Eutali, bisbe de Sulce el 458.
Eusebi va escriure una vida de Pàmfil en tres llibres, obra que s'ha perdut excepte alguns fragments, que són dubtosos. Tot el que es coneix de Pàmfil se sap a través dels passatges dispersos a altres obres d'Eusebi i les cites que en fa Foci.

## Referències

* ↑ 7.Pamphilus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 103-104