OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arthur Herbert Jackson

Arthur Herbert Jackson (Poultry, 29 d'octubre de 1851 - Londres, 27 de setembre de 1881) fou un compositor anglès.
Va néixer a Londres, fill d'Isaac Jackson i de la seva esposa Jane Dubbin. Va ser estudiant des de 1872 a la Reial Acadèmia de Música, on va guanyar la medalla de Lucas per composició; el 1878 va ser elegit professor d'harmonia i composició. Va morir, amb 29 anys, el 27 de setembre de 1881, per meningitis tuberculosa.

## Obres orquestrals

Les composicions orquestrals manuscrites de Jackson van ser:
* Andante i Allegro Giocoso, publicats per al piano, 1881.
* Obertura a la núvia d'Abidos.
* Intermezzo.
* Concert per a pianoforte i orquestra, interpretat per Agnes Zimmermann al concert de la Philharmonic Society, el 30 de juny de 1880, i la part de pianoforte * publicada el mateix any.
* Concert de violí en Mi major, interpretat per Prosper Sainton al concert orquestral de Frederic Hymen Cowen, el 4 de desembre de 1880.

## Obres per a piano

* Toccata, 1874.
* March and Waltz, Brighton, 1878.
* En un vaixell, barcarolle, Elaine, 1879.
* Andante amb variació, 1880.
* Capriccio.
* Gavotte i Musette, i Song of the Stream, Brighton, 1880.
* Tres esbossos humorístics, 1880.
* Fuga a E, ambdues per quatre mans.
* Tres Danses Grotesques, 1881.
Les seves peces vocals foren: manuscrit, dues misses per a veus masculines; Magnificat; cantata, Jason, The Siren's Song, per a veus femenines, arpa, violí i pianoforte, publicada el 1885; Quan el mar està rugint, cançó de quatre parts, 1882; O Roscant, duet; i cançons: Lullaby, Qui sap?, I Meet You, love, again (1879), Pretty little Maid, The Lost Boat. cançó de quatre parts, 1882; O Nightingale, duet; and songs: Lullaby, Who knows?, I meet thee, love, again (1879), Pretty little Maid, The Lost Boat.

## Referències

* 1 2 Baker, Anne Pimlott. "Jackson, Arthur Herbert". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/14518. (Subscription or UK public library membership
* 1 2 3 4 Lee, Sidney, ed. (1892). "Jackson, Arthur Herbert". Dictionary of National Biography. 29. London: Smith, Elder & Co.
# Apteronotus jurubidae

Apteronotus jurubidae és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 25,3 cm de llargària màxima.
* 167 radis tous a l'aleta anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Jurubidá a Colòmbia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1800. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-lxiv + 1-632. Pls. 1-20.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1944. Fresh-water fishes from northwestern Colombia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 96: 227-248.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Albert, J.S., 2003. Apteronotidae (Ghost knifefishes). P. 497-502. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ De Santana, C.D. i J.A. Maldonado-Ocampo, 2005. Apteronotus milesi, new species of ghost knifefish (Gymnotiformes: Apteronotidae) from the Cauca River, with a key to apteronotids from the Magdalena-Cauca basin, Colombia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(3):223-230.
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI). Biblioteca de la Academia de Ciencias Físicas. Matemáticas y Naturales, Caracas, Veneçuela. Vol. 29 . 206 p.

## Bibliografia

* De Santana, C.D., 2003. Apteronotus caudimaculosus n. sp. (Gymnotiformes: Apteronotidae), a sexually dimorphic black ghost knifefish from the Pantanal, Western Brazil, with a note on the monophyly of Apteronotus albifrons species complex. Zootaxa 252:1-11.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Anápolis

Anápolis és una ciutat de l'estat brasiler de Goiás. La seva població és 325 544 habitants en 2007.

## Referències

* ↑ «Anápolis - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Anápolis - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
# Armando Sosa Peña

Armando Sosa Peña (San Bartolomé de Tirajana, Província de Las Palmas, Canàries, 1 de març de 1989), conegut com a Mandi, és un futbolista espanyol que juga de migcampista.
Ha jugat entre d'altres a l'Elx CF de la Segona divisió.

## Referències

* ↑ «Ilie Sánchez y Mandi, nuevos jugadores ilicitanos». Marca, 31-08-2015. [Consulta: 31 agost 2015].
# Armando Segato

Armando Segato (3 de maig de 1930 - 19 de febrer de 1973) fou un futbolista italià.
Internacional wn vint ocasions, va formar part de l'equip italià a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ Prizio, Stefano; Signoria, Leonardo. La Fiorentina dalla A alla Z (en italià). Newton Compton Editori, 2016-10-27. ISBN 978-88-541-9927-9.
* ↑ «Convocazioni e presenze in campo» (en italiano). figc.it. Arxivat de l'original el 19 de febrer de 2015. [Consulta: 17 gener 2011].
# Asellus epimeralis

Asellus epimeralis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat i distribució geogràfica

Es troba als substrats llimosos poc fondos del llac Bount (Sibèria oriental).

## Referències

* ↑ Geoffroy, E. L., 1762. Histoire abrégée des insectes qui se trouvent aux environs de Paris; dans laquelle ces animaux sont rangés suivant un ordre méthodique. Tome seconde. Imprimerie de J. Durand, París, 690 pp., 22 pls. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 juliol 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Did European waterlice (Asellidae) originate from Lake Baikal? Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Asellus ezoensis

Asellus ezoensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids que es troba a Àsia: el Japó.

## Referències

* ↑ Geoffroy, E. L., 1762. Histoire abrégée des insectes qui se trouvent aux environs de Paris; dans laquelle ces animaux sont rangés suivant un ordre méthodique. Tome seconde. Imprimerie de J. Durand, París, 690 pp., 22 pls. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 5 juliol 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Arothron gillbanksii

Arothron gillbanksii és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Müller J., 1841. Vergleichende Anatomie der Myxinoiden. Dritte Fortsetzung. Über das Gefässystem. Abh. Dtsch. Akad. Wiss. Berl. 1839. 175-304. Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.
# Arothron carduus

Arothron carduus és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malàisia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Müller J., 1841. Vergleichende Anatomie der Myxinoiden. Dritte Fortsetzung. Über das Gefässystem. Abh. Dtsch. Akad. Wiss. Berl. 1839. 175-304. Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cantor, T. E., 1849. Catalogue of Malayan fishes. J. Asiatic Soc. Bengal v. 18 (pt 2): i-xii + 983-1443, Pls. 1-14.
* 1 2 3 «Arothron carduus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Astroblepus cirratus

Astroblepus cirratus és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu San Juan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. 1912. Descriptions of new fishes of the family Loricariidae in the British Museum Collection. Proceedings of the Zoological Society of London. 1912 (pt 3): 666-670, Pls. 75-77.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bahadır I Giray

Bahadır I Giray (Bahadur I Giray 1602-1641) fou kan de Crimea (1637-1641). Era fill de Selâmet Giray i fou nomenat per la Porta al lloc d'İnayet Giray.
Va nomenar khalgay al seu germà gran Islam Girai i al seu germà petit Safa Girai com a nureddin. Va comunicar la seva accessió a l'emperador, al rei de Polònia i al tsar de Rússia. El nou regnat fou marcat com altres vegades per un atac a les províncies del sud de Rússia. Després va sotmetre a la tribu Mansur dels nogais (1638).
El 1639 va enviar al seu germà petit Krim Giray, conegut com el Petit Sultà, amb un contingent de tropes, per ajudar els turcs en la campanya de Bagdad; després, a l'hivern del 1639-1640, el va enviar a saquejar Polònia; l'exèrcit va creuar el Dnièster glaçat però a mig riu el gel es va trencar i molts soldats es van ofegar i els polonesos van atacar la resta.
El 1641 els otomans van enviar un cos de 20.000 geníssers per recuperar Azov i es va ordenar a 50.000 tàtars de Crimea (manats pel mateix kan) i 10.000 circassians d'unir-se a l'expedició a les muralles de la ciutat. Els cosacs, que comptaven amb 800 dones soldat, van resistir els atacs, i els otomans van ser afectats per manca de provisions i per la pesta i una part de la flota es van enfonsar als esculls de la boca del Don; la resta dels assetjants finalment van abandonar Azov i van retornar a casa després de perdre milers de soldats turcs, valacs, moldaus, tàtars i circassians.
A l'inici del 1642 (en altres fonts al final del 1641), a la tornada del setge d'Azov, va morir Bahadır I Giray. Va deixar escrites diverses obres poètiques. El va succeir el seu germà Mehmed IV Giray.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Bahadur Xah Kadr Khan

Bahadur Xah Kadr Khan fou sobirà farúquida de Khandesh, fill de Raja Ali Khan Adil Xah IV al que va succeir quan aquest va morir el 5 de febrer de 1597.
Bahadur, disgustat per l'actitud de l'exèrcit mongol a la batalla de Sonpet va endurir les seves condicions. Inicialment va comunicar a l'emissari mogol Abu l-Fazl que no aniria a l'exèrcit mogol en persona. Una aliança matrimonial amb el comandant de les forces mogols a Berar fou transitòria. El gener de 1599 o del 1600 quan el príncep Daniyal, nou governador de Berar al lloc de Sultan Murad, va arribar a Burhanpur, li va refusar una entrevista. Akbar va enviar a Abu l-Fazl a convèncer a Bahadur de presentar excuses pel seu comportament anant a la mateixa cort sense cap èxit; Bahadur poc després es va traslladar a la fortalesa d'Asirgarh i es va preparar per a la guerra i de fet s'alineava amb els enemics d'Akbar, situació que aquest va ressentir molt i va planificar la caiguda de la dinastia.
L'abril del 1600 Akbar va anar personalment a Burhanpur i va ordenar al general Abdur Rahim Khan-i-Khanan assetjar Asirgarh tot i no disposar de material de setge el que deixa suposar que Akbar volia donar oportunitat a Bahadur de fer la submissió salvant la cara. Finalment Akbar va oferir a Bahadur la lliure possessió de Khandesh si Asirgarh es rendia; però quan el rei va ser fora els mogols el van fer presoner (10 de desembre de 1600); però la guarnició de Asirgarh dirigida pel general Yakut Khan resistia i Bahadur es negava a donar l'orde de capitular (i havia donat instruccions secretes de no obeir aquesta orde). Finalment Asirgarh es va rendir (17 o 27 de gener de 1601). Era costum a Khandesh empresonar a tots els membres mascles de la família reial (sota la guàrdia d'un habshi) per evitar disputes dinàstiques i Akbar va trobar a tots el prínceps Asirgarh i així els va fer presoners a tots d'un cop i foren enviats a l'exili. Abu l-Fazl fou nomenat governador de Khandesh (vers abril de 1600) que va quedar annexionat a l”imperi. Bahadur va morir a Agra el 1623/1624.

## Bibliografia

* Abu l Fazl, Ain-i-Akbari, Vol. II, traducció de H.S. Jarrett, revisió de J.N. Sarkar, editat per The Asiatic Society, Calcutta, 1949, reimprès 1993.
* H. Beveridge, The Akbarnama of Abu'l Fazl, Vol. III, editat per The Asiatic Society, Calcutta, 1939, reimprès 2000
* Radhey Shyam, The Kingdom of Khandesh, editat per Idarah-i-Adabiyat-i-Delli, Delhi, 1981
# Arrítmia sinusal

L'arrítmia sinusal és una variació que es troba habitualment del ritme sinusal normal. L'arrítmia sinusal presenta característicament una freqüència irregular en la qual la variació de l'interval R-R varia en més de 0,12 segons (120 mil·lisegons). A més, les ones P solen ser totes iguals i amb un patró coherent amb l'activació auricular que s'origina del node sinusal.

## Arrítmia sinusal respiratòria

Durant la respiració, es produeix l'activació intermitent del nervi vague, que provoca variacions del ritme dels batecs en repòs. Durant la inspiració el to vagal s'alenteix i la freqüència cardíaca augmenta (essent màxima al pic de la inspiració), mentre que durant l'expiració s'incrementa el to vagal i la freqüència cardíaca disminueix, essent més lenta al final de la inspiració.

## Referències

* ↑ «Sinus Arrhythmia - an overview | ScienceDirect Topics». www.sciencedirect.com. [Consulta: 28 agost 2022].
* ↑ Soos, Michael P. & McComb, David (2022), Sinus Arrhythmia, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, <http://www.ncbi.nlm.nih.gov/books/NBK537011/>. Consulta: 28 agost 2022
* ↑ «Sinus Arrhythmia - an overview | ScienceDirect Topics». www.sciencedirect.com. [Consulta: 28 agost 2022].
# Aviel Cahn

Aviel Cahn (Zúric, 14 de juny de 1974) és un director d'òpera suís.
Advocat de formació i amb d'una sòlida formació musical, a 26 anys va marxar a la Xina per ocupar-se de les relacions internacionals de l'Orquestra Simfònica de Pequín. Després va ser director de càsting a l'Òpera Nacional de Finlàndia i als 30 anys es va fer càrrec de la direcció de l'Òpera de Berna. Des del 2009, ha estat director musical de l'Òpera de Flandes a Anvers i Gant.
L'any 2019 es va fer càrrec del Grand Théâtre de Genève substituint a Tobias Richter, el contracte original, d'una durada de cinc anys va ser prorrogat l'any 2021 per cinc anys més, fins al 2029.

## Referències

* ↑ «AVIEL CAHN, FUTUR DIRECTEUR DU GRAND THÉÂTRE DE GENÈVE» (en francès). Grand Théâre de Genève. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2017. [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ «Aviel Cahn succède à Tobias Richter à la tête du Grand Théâtre de Genève» (en francès). Opera Online. [Consulta: 30 novembre 2017].
* 1 2 «Aviel Cahn dirigera le Grand Théâtre de Genève» (en francès). Le Temps. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2017. [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ «Aviel Cahn reconduit au Grand Théâtre de Genève» (en francès). ResMusica musique classique et danse, 22-10-2021. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Astyanax taeniatus

Astyanax taeniatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jenyns, L. 1840-1842. Fish. A The zoology of the voyage of H. M. S. Beagle, under the command of Captain Fitzroy, R. N., during the years 1832 to 1836. Londres: Smith, Elder, and Co. Issued in 4 parts. Fish, Voyage Beagle: i-xvi + 1-172, Pls. 1-29.
* ↑ «Astyanax taeniatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
* López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica Núm. 5, 87p.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Nion, H., C. Rios i P. Meneses 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, DINARA, Infopesca.
* Stange, E.A.R., V.E. Silva i S.V. Dutra 1986. Citogenética no genêro Astyanax (Pisces, Characidae) das bacias dos rios Benevente e Jacu. Proc. I Simp. Citog. Evol. Aplic. de Peixes Neotropicois. p.58.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# BSU

BSU té els següents significats:
* Universitat Estatal de Belarús (del seu nom en anglès Belarusian State University), universitat pública amb seu a Minsk (Belarús)
* Universitat Estatal de Bakú (del seu nom en anglès Baku State University), universitat pública amb seu a Bakú (Azerbaidjan)
* Universitat Estatal Ball (del seu nom en anglès Ball State University), universitat pública amb seu a Muncie (Indiana), als Estats Units
* Universitat Estatal de Boise (del seu nom en anglès Boise State University), universitat pública amb seu a Boise (Idaho), als Estats Units
* Universitat Estatal de Bemidji (del seu nom en anglès Bemidji State University), universitat pública amb seu a Bemidji (Minnesota), als Estats Units
# Glacera de Bionnassay

La glacera de Bionnassay (en francès: glacier de Bionnassay) és una glacera del vessant francès del massís del Mont Blanc, en els Alps. Es troba al peu del vessant nord de l'aiguille de Bionnassay, i baixa cap al nord-oest des d'una altitud de 4.000 m fins als 1.800 m. És accessible des de Saint-Gervais-les-Bains pel tramvia del Mont Blanc, pujant fins a la seva última parada, el Nid d'Aigle, i caminant unes 5 hores per un corriol costerut.
Existeix també una glacera de Bionnassay a Itàlia, afluent de la Glacera del Miage.

## Característiques

La seva zona d'acumulació és delimitada per una sèrie d'alts cims de les quals rep neu i gel:
* al nord, una línia de crestes entre les quals destaquen les Rognes i Tête Rousse (3.180 m) i l'aiguille du Goûter (3.786 m)
* a l'est, l'aresta que uneix l'aiguille du Goûter i l'aiguille de Bionnassay (4.304 m) passant pel Dôme du Goûter (4.304 m)
* al sud i partint de l'aiguille de Bionnassay en un sentit est-oest, els contraforts formats per la muntanya de Tricot (que culmina en l'aiguille del Tricot a 3.665 m) i baixa fins a la muntanya Vorassey (2.299 m)
La glacera flueix entre dues altes morrenes laterals que assenyalen l'ample de més grandària que tenia en segles passats.
Si ben la glacera ha retrocedit uns 200 m entre 1990 i 2010, el glaciòleg Luc Moreau estima que ha retrocedit molt menys que la Mer de Glace o la glacera de Bossons gràcies a la protecció tèrmica que li proporciona la important capa de roques i detrits que cobreix el seu front. Hauria perdut sobretot en grossor, i l'ajuntament de Saint-Gervais-les-Bains ha encarregat una sèrie de mesuraments per comprovar l'estat de la glacera.

## Catàstrofe de 1892

La glacera de Bionassay va protagonitzar indirectament el més important accident glacial que ha tingut lloc a França als últims segles. La nit de l'11 al 12 de juliol de 1892, una borsa d'aigua acumulada a l'interior de la petita glacera de Tête Rousse, situat muntanya amunt al peu de l'aiguille du Goûter, va rebentar el front de gel d'aquesta glacera. Uns 200.000 m³ d'aigua i 90.000 m³ de gel polvoritzat es van precipitar cap a la vall seguint el llit de la glacera de Bionnassay i arrastrant tota classe de detrits. La colada de fang va arrasar diversos llogarrets i va arribar als voltants del poble de Saint-Gervais, amb un balanç de 175 morts.

## Referències

* ↑ «Glacier de Bionnassay». [Consulta: 16 octubre 2020].
* ↑ Robert Vivian & Pierre Derrouche, Le glacier de Bionnassay, Revue de géographie alpine, 1970, tomo 55, nº 58-2, pàgs. 425-427, Persée revistes científiques. (en francés)
* ↑ «Glacier de Bionnassay, lac glaciaire, pont Himalayen, torrent glaciaire.». [Consulta: 16 octubre 2020].
* ↑ Blaizot, Denis. «La Catastrophe de Saint-Gervais (12-13 Juillet 1892)» (en francès), 16-10-2020. [Consulta: 16 octubre 2020].
* ↑ En glaciers-climat.fr, Catastrophes, Ruptures de poches d'eau, Le glacier de Tête-Rousse (1892). (en francès)
* ↑ «IL Y A 100 ANS:LE DRAME DU 12 JUILLET 1892 À SAINT-GERVAIS (HAUTE-SAVOIE)». Arxivat de l'original el 2020-10-19. [Consulta: 16 octubre 2020].