OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Lightship

The Lightship és una pel·lícula dramàtica estatunidenca dirigida per Jerzy Skolimowski, estrenada el 1986, protagonitzada per Klaus Maria Brandauer i Robert Duvall, amb les primeres aparicions de Arliss Howard i William Forsythe. La pel·lícula està basada en la novel·la "Das Feuerschiff" ("El far" en alemany) de l'autor alemany Siegfried Lenz

## Argument

Film enormement claustrofòbic que es desenvolupa en un únic escenari: un petit vaixell que no navega, un vaixell-far, en el qua es refugien uns perillosos criminals. Entre el capità del vaixell (Brandauer) i el capitost dels gàngsters (Robert Duvall) sorgeixen discussions sobre assumptes com l'autoritat, l'ètica o l'absència d'ambdues.

## Repartiment

* Robert Duvall: Calvin Caspary
* Klaus Maria Brandauer: Capità Miller
* Tim Phillips: Thorne
* Arliss Howard: Eddie
* William Forsythe: Gene
* Michael Lyndon: Alex
* Robert Costanzo: Stump
* Tom Bower: Coop
* Badja Djola: Nate

## Referències

* ↑ «The Lightship». The New York Times.
# The Light at the Edge of the World

The Light at the Edge of the World és una pel·lícula d'aventura de 1971 dirigida per Kevin Billington i protagonitzada per Kirk Douglas, Yul Brynner, Samantha Eggar i Fernando Rey. És una adaptació del clàssic de Jules Verne del 1905 Le phare du bout du monde (El far de la fi del món).
Va ser rodada principalment al Cap de Creus, Cadaqués, on es va construir un far com a decorat principal. En la seqüència final de la pel·lícula la part superior del far es crema en la lluita dels dos protagonistes. La torre es va mantenir en runes fins al 2006 quan es va realitzar el seu desmantellament per naturalitzar l'espai, ubicat dins del Parc Natural del Cap de Creus.

## Repartiment

* Kirk Douglas com Will Denton
* Yul Brynner com Jonathan Kongre
* Samantha Eggar com Arabella
* Jean-Claude Drouot com Virgilio
* Fernando Rey com Capità Moriz
* Renato Salvatori com Montefiore
* Massimo Ranieri com Felipe
* Aldo Sambrell com Tarcante
* Tito García com Emilio
* Víctor Israel com Das Mortes

## Referències

* ↑ Colomé, Silvia «Primer estiu sense el Far de la fi del món». 20minutos.
* ↑ Sandoval, Antoni F. «Cadaqués decide derribar el faro del fin del mundo, fantasma del Cabo Creus» (en castellà) p. 34. La Vanguardia, 19-09-1995. [Consulta: 18 juliol 2017].

## Enllaços externs

* DVD Savant Review: "The Light at the Edge of the World"
# Termes de Neró

Les Termes de Neró també anomenades Thermae Alexandrinae van ser unes Termes de l'antiga Roma. Van ser construïdes a la dècada del 60 dC durant el regnat de Neró, sent reedificades a una escala més gran en època de l'emperador Alexandre Sever, cosa que va provocar que fossin rebatejades com Thermae Alexandrinae. Les Termes de Neró , tenen una estructura i distribució que serà repetida en altres termes com les construïdes per l'emperador Trajà, o les Termes de Dioclecià que són les que van emprar aquesta distribució a la major escala vista fins llavors.
Aquests banys ocupaven una superfície aproximada de 300 x 120 metres, situant-se a només 50 metres a l'oest del Panteó d'Agripa. Actualment tan sols són visibles alguns vestigis aïllats, però se sap que diversos palaus i esglésies com el Palazzo Madama i San Luigi dei Francesi van emprar murs romans de les termes a l'hora de ser construïts. Diverses columnes extretes amb el pas dels segles s'han utilitzat en monuments com el Panteó d'Agripa. En dates recents s'ha instal·lat a Via dei Staderari un gran piló de granit que probablement procedia del bany calent de les termes.

## Vegeu també

* Termes d'Agripa
* Termes de Caracal·la
* Termes de Dioclecià
* Termes de Trajà
* Termes de Titus

## Enllaços externs

* de les Termes de Neró Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# The Isle

The Isle és un joc de simulació de supervivència multijugador d’accés anticipat exclusivament d’ordinador per una de les plataformes de compra de videojocs més famoses, Steam. El joc es del gènere món obert i es un joc del desenvolupador Afterthought LLC. I creat per “Dondi”. L'objectiu és fer sentir al jugador com un dinosaure. Abunden activitats com caçar, menjar, beure, lluitar.
Compta amb 3 maneres de joc diferents i amb un total de 40.000 ressenyes molt positives a Steam en 2021 aproximadament.
Aquestes són les etiquetes que defineixen aquest joc en Steam: Dinosaures, Survival, Món Obert, Indie, Multijugador massiu
El 19 de juny de 2020 va sortir aquesta nova versió anomenada “Evrima”. La Legacy es la primera versió del joc, per això es va llençar en el mateix dia que el propi joc va ser anunciat. El 1 desembre de 2015.

## Argument

El videojoc consisteix en el fet que estàs en una illa i hauràs de sobreviviure en un món ple de perills, dinosaures més grans que et voldran atacar, altres de més petits però més nombrosos. Explores vasts paisatges de bosc dens i planes obertes, travesses muntanyes i pantans. Aigües poc o molt profundes en les que s'amaguen perills. Hauràs de preparar una estratègia sol o amb companyia si vols sobreviure en aquest món inesperat en el qual poden estar fins a 100 jugadors per servidor. Caçar, menjar, protegir als teus. Estar sempre alerta. Créixer, ser cuidat o cuidar als altres. Posts ser el líder d'una rajada o ser un nadó acabat de néixer que necessita protecció en el perillós món dels dinosaures.

## Mòdes de Joc

El mòde de joc principal de The Isle és survival, una experiència tensa i difícil en què necessites créixer ràpid o formar rajades per ser menys vulnerable. Els dinosaures en la manera supervivència avancen a través de diverses etapes de la vida, començant petits i vulnerables fins a grans i forts. Fes servir la teva habilitat olfactiva, visió nocturna i altres per sobreviure el temps suficient per créixer, tornar-te més poderós i desbloquejar noves habilitats com formar una família

## Referències

* 1 2 3 4 5 «The Isle on Steam» (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «The Isle - Steam News Hub» (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2021].

## Enllaços externs

* https://www.artstation.com/survivetheisle(Dinosaures)
# Thal (Àustria)

Thal (pronunciació alemanya:) és un poble de l'estat austríac d'Estíria, situat a 3,2 quilòmetres a l'oest de Graz. La seva població al cens de 2022 era de 2.420 habitants. Thal és conegut per ser el bressol del culturista, actor i polític Arnold Schwarzenegger, que hi va viure fins al 1966, quan tenia 19 anys. El juliol de 2011, Schwarzenegger va obrir a Thal el Museu Arnold Schwarzenegger a la casa de la seva infància.
Thal és un assentament dispers de cases que s'agrupen en 19 llogarets. Aquests llogarets s'anomenen: Eben, Eck, Hardt, Haslau, Kirchberg, Kötschberg, Linak, Oberbichl, Oberthal, Plabutsch, Schlüsselhof, Steinberg, Unterbichl, Unterthal, Waldsdorf, Waldsdorfberg, Wendlleiten, Windhof i Winkel.
El nom Thal prové d'una branca dels senyors de Graben que també es deien De Valle i Von Thal. L'1 de gener de 1850 es va constituir a Thal la precursor de la comunitat actual, els primers anys sota el nom de "St. Jacob Thal". L'1 de gener de 1995, Thal va ser elevada a l'estatus de ciutat de mercat.

## Llocs d'interès
### Església parroquial de Sant Jaume

L'any 1772 es va construir l'església parroquial de Sant Jaume on hi havia hagut una capella de fusta d'estil barroc del 1735.Originàriament va estar dedicada a Sant Sebastià. Es va ampliar l'any 1992

### Casa Oberthal

Al segle XII, els senyors de Waldsdorf havien establert la seva seu al lloc de l'actual casa senyorial en forma de casa pairal fortificada. De 1315 a 1605 va ser propietat de la família noble de Windisch-Graetz. L'any 1563 s'hi van dur a terme importants obres de conversió i renovació sota la direcció de l'aleshores propietari Erasme de Windisch-Graetz, que la va convertir en una casa senyorial d'estil renaixentista amb un pati envoltat per tres costats per tres pisos d'alçada. arcades columnars. Encara hi ha un pas subterrani, que data d'aquella època, que va fins a Graz, però és intransitable després dels primers centenars de metres.

### Runes del castell de Thal

El castell de Thal apareix per primer cop als documents l'any 1259. A partir de 1621, quan era propietat de la família Eggenberger, el castell va caure en ruïnes. L'any 1715 un incendi va destruir bona part de la fortalesa. Cap al 1750 l'església del castell també havia caigut en ruïnes.

## Fills il·lustres

* Arnold Schwarzenegger
* Carina Wenninger

## Referències

* ↑ «Bevölkerung» (en alemany). Statistik Austria, 2022. [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Arnold Schwarzenegger Museum» (en anglès). Arnold Schwarzenegger Museum. [Consulta: 6 novembre 2022].
# Thalamarchis

Thalamarchis és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. La seva única espècie, Thalamarchis chalchorma es troba a l'arxipèlag malai La seva envergadura alar és de 16 mm.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 8 febrer 2019].

## Bibliografia

* Pitkin, Brian & Jenkins, Paul (2004): Butterflies and Moths of the World, Generic Names and their Type-species – Thalamarchis.
# Thal (Suïssa)

Thal és un municipi de Suïssa que pertany al cantó de Sankt Gallen, districte de Rorschach.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Leongino Unzaim

Leongino Unzaim (16 de maig de 1925 - 23 de març de 1990) fou un futbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1950. Durant la seva carrera jugà a Olimpia Asunción, a la S.S. Lazio italiana, a diversos clubs francesos, i al Rayo Vallecano espanyol.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-04-11. [Consulta: 4 gener 2018].
* ↑ «Olimpia Asuncion Squad 1949/1950». Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 4 gener 2018].
* ↑ Barreaud, Marc. Dictionnaire des footballeurs étrangers du championnat professionnel français (1932-1997). L'Harmattan, Paris, 1998. ISBN 2-7384-6608-7.
* ↑ Leongino Unzaim a BDFutbol
# Cementiri de Mingorrubio

El cementiri de Mingorrubio està situat al municipi de Madrid, situat a les proximitats del nucli de Mingorrubio, al districte d'El Pardo. És conegut per albergar diversos alts càrrecs de la dictadura franquista. El cementiri va ser construït l'any 1969, amb caràcter d'urgència, i va ser gestionat fins al 1975 per Patrimoni Nacional. Després de la mort de Francisco Franco, es va cedir a l'Ajuntament de Madrid.
El 24 d'octubre de 2019, les restes mortals del dictador espanyol Francisco Franco van ser exhumades del Valle de los Caídos i traslladades al cementiri de Mingorrubio.

## Llista de personalitats inhumades

Entre els enterrats es troben:
* Francisco Franco Bahamonde, militar i dictador espanyol. Hi fou reubicat després de ser exhumat del Valle de los Caídos.
* Carmen Polo, muller de Francisco Franco
* Carmen Franco, única filla de Francisco Franco i Carmen Polo.
* Carlos Arias Navarro, president del govern d'Espanya.
* Luis Carrero Blanco, president del govern d'Espanya.
* Joaquín Calvo Sotelo, dramaturg.
* Josep Banús i Masdeu, constructor.
* Rafael Trujillo Molina, dictador dominicà.
* Francisco Fernández Ordóñez, Ministre d'Hisenda d'Espanya i Ministre d'Afers exteriors i de Cooperació.
* Félix Álvarez-Arenas Pacheco, Ministre de l'Exèrcit d'Espanya.
* Francisco Franco Salgado-Araujo, cosí de Francisco Franco
* Francisco Tomàs i Valiente, president del Tribunal Constitucional d'Espanya
* Luis Gutiérrez Soto, arquitecte autor de l'edifici del Ministeri de l'Aire d'Espanya
* Ramón Andrada Pfeiffer, arquitecte de la Casa Real d'Espanya.
* Daniel Vázquez Díaz, pintor.
* José María Jover, historiador.
* Antonio Rumeu de Armas, acadèmic de la Reial Acadèmia de la .Història.
* Diego Prado i Colón de Carvajal, descendent de Cristóbal Colón.
* Nemesio Fernández-Cuesta, Ministre de Comerç d'Espanya.
* Pablo Martín Alonso, Ministeri de l'Exèrcit d'Espanya.
* Juan José Rosón, Ministeri de l'Interior d'Espanya amb la UCD d'Alfonso Suárez.
* Demetrio Carceller Segura, Ministre d'Indústria d'Espanya.
* Pedro Nieto Antúnez, Ministeri de Marina d'Espanya.
* Carlos Iniesta Cano, militar.
Altres panteons de famílies notables: Escrivá de Balaguer, Sorolla, Malo de Molina, Delibes i Oreja.

## Referències

* ↑ Rodrigo, Victor. «Així és Mingorrubio, el panteó feixista on acabaran les restes de Franco». NacióDigital, 15-03-2019. [Consulta: 29 setembre 2019].
* 1 2 Casaprima., Judith. «El dictador Franco, exhumat del Valle de los Caídos, 44 anys després». 324.cat, 24-10-2019. [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ Sidera, Alba. Feixisme persistent : radiografia de la Itàlia de Matteo Salvini. Barcelona: Saldonar, febrer del 2020. ISBN 978-84-17611-30-9.
* ↑ Brunat, David «Telarañas y flores muertas en Mingorrubio: así es el cementerio de los jerarcas de Franco» (en castellà). , 28-08-2018 [Consulta: 28 agost 2018].
# Regne de Luang Prabang

El regne de Lung Prabang fou un dels tres petits estats que es van constituir en el moment del desmembrament del regne de Lan Xang el 1707. Tenia per capital Luang Prabang.

## Història

El regne es va formar quan dos nets del rei Surinyavongsa, que desconeixien l'autoritat del seu cosí Sai Ong Hué successor a Vientiane del usurpador Tian Thala, es van establir a Luang Prabang.
El 1753 el regne fou envaït i saquejat pels birmans que s'havien assegurat la neutralitat del rei de Vientiane. El 1791 aquest últim va aprofitar una disputa successòria per envair el regne, prendre Luang Prabang i annexar els Huan Phan. L'autoritat dels reis de Luang Prabang era tant dèbil que es van haver de reconèixer vassalls de Birmània i després del regne de Tailàndia i també van haver de compartir durant el segle xix el poder amb el llinatge de virreis hereditaris sorgida del príncep Unkeo, († 1850 a Bangkok), fill segon del rei Manthaturath.
Devastat el regne pels Pavellons Negres l'any 1887 el regne, amb la finalitat de blindar-se contra una annexió definitiva per part de Tailàndia, es va veure obligat a acceptar finalment el protectorat francès l'any 1893.
El 12 d'octubre de 1945 el regne fou convertit amb el regne de Laos amb l'antic regne i altres zones procedents del protectorat francès de Laos.

## Llista de reis de Luang Prabang

* 1707-1713 : Kitsarath
* 1713-1723 : Ong Kham, cosí i gendre del precedent mort l'any 1731
* 1723-1749 : Inthason, germà de King Kintsarath
* 1749-1749 : Intharavongsa, fils d'Inthason, abdica i mor el 1776
* 1749-1768 : Sotika-Kumane, fill d'Inthason (vassall de Birmània, 1765–1768)
* 1768-1787/1791 : Surinyavong II, fill d'Inthason (vassall de Birmània 1768–1778)
* 1787/1791-1817 : Anurutha, fill d'Inthason (1er regnat);
* 1790-1794 : Ocupació siamesa
* 1794-1819 : Anurutha, restablert;
* 1819-1837 : Manthaturath, el seu fill, regent d'Anurutha de 1817 a 1819, va viure com monjo a Bangkok de 1825 a 1826, a continuació a Luang Prabang temps en el que el seu regne fou administrat pels funcionaris siamesos.
* 1837-1838 : Unkeo († 1850) (regent)
* 1838-1850 : Sukha-Som, fill de Manthaturath ;
* 1850-1868 : Chantha-Kuman, el seu germà ;
* 1868-1888 : Oun Kham († 1895), el seu germà ;
* 1869-1887 : Suvanna Phumma, († 1887), regent, fill de Unkeo
* 1889-1920 : Bounkhong († 1920), regent, el seu fill ;
* 1888-1904 : Zakarine, regent, fill de Oun Kham;
* 1904-1946 : Sisavang Vong el seu fill.

## Fonts

* (anglès) & (alemany) Peter Truhart, Regents of Nations, K.G Saur Münich, 1984-1988 ISBN 359810491X, Art. « Laos », Period of Tripartition/ Periode der Dreiteilung Luang Prabang p. 1740.
* Paul Lévy Histoire du Laos, Que sais-je ? n° 1.549, Presses universitaires de France, Paris 1974.
# Tagris

Els tagris o tagres (llatí: tagri, grec tagroi) o tagori foren un poble de Sarmàcia a la frontera amb Dàcia. El seu nom sembla una forma derivada de l'ètim eslau zagora, que significa 'tramuntà'.

## Referències

* ↑ «SARMA´TIA» (en anglès). Dictionary of Greek and Roman Geography. [Consulta: 30 gener 2021].
# Villaputzu

Villaputzu (en sard, Bidda de Putzu) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 5.090 habitants. Es troba a la regió de Sarrabus-Gerrei. Limita amb els municipis d'Armungia, Arzana, Ballao, Escalaplano, Jerzu, Muravera, Perdasdefogu, San Vito, Ulassai, Villasalto.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Gianfranco Piu | Llista cívica |
# Albada

«Albada» té aquests significats:
* Albada (planta), espècie de la família de les fabàcies
* Cant d'albades
* Albada o ortus, moment del dia en què surt el Sol per l'horitzó
* Albada, femení d'albat, criatura morta abans d'arribar a tenir ús de raó, per la qual cosa es creia que no tenia la marca del pecat original.
# Albafuèlha e la Garda

Albafuèlha e la Garda (en francès Albefeuille-Lagarde) és un municipi del departament francès Tarn i Garona, a la regió d'Occitània del sud-oest de França.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 505 | 549 | 578 | 601 | 632 | 644 | 631 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1994 | Jean Carla | PS |
| 1995-2001 | Joel Garrigues | |
| 2001- | Marc Boudoncle | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Afrana fuscigula

Afrana fuscigula és una espècie de granota que viu a Lesotho, Namíbia, Sud-àfrica i Eswatini.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Minter, L. & Channing, A. 2004. Afrana fuscigula. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Afrana amieti

Afrana amieti és una espècie de granota que viu a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* Pickersgill, M. 2004. Afrana amieti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Ageneiosus pardalis

Ageneiosus pardalis és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 44 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: llac Maracaibo i rius Magdalena, Cauca i Tuira.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Ceroxylon alpinum

Ceroxylon alpinum és una espècie de planta fanerògama pertanyent a la família Arecaceae. És originària de Colòmbia, l'Equador, i Veneçuela. És considerada en perill d'extinció per la pèrdua d'hàbitat.
Ceroxylon alpinum té una tija solitària, que aconsegueix una grandària de 20 m d'altura, amb 15-30 cm de diàmetre, de color blanc amb cicatrius foliars negres, o més rarament de color gris a marró. Les fulles de 5 m de longitud; amb 100 pinnes a cada costat, s'insereixen regularment en un pla, sovint una cosa pendular, verds i glabres pel feix, i pel revés de color blanc platejat i amb una capa prima de cera, les pinnes centrals de 70-90 cm de llarg i 3-4 cm d'ample. Les inflorescències arquejades a pendulars, de 3 m de llarg, Fruites globoses, d'1-2 cm de diàmetre, lleugerament rugoses, de color vermell madures.

## Taxonomia

Ceroxylon alpinum va ser descrita per Bonpl. ex DC. i publicat el Bulletin donis Sciences, parell la Societe Philomatique 3: 239. 1804.

### Etimologia

Ceroxylon: nom genèric compost de les paraules gregues: kèròs = "cera" i xγlon = "fusta", en referència a la gruixuda cera blanca que es troba en els troncs.
alpinum: epítet llatí que significa "alpí, de les muntanyes".

### Sinonímia

* Ceroxylon alpinum subsp. alpinum
* Ceroxylon andicolum Humb. & Bonpl.
* Ceroxylon andicolum var. occidentale R.B.White ex Fawc.
* Ceroxylon ferrugineum Regel
* Iriartea andicola (Humb. & Bonpl.) Spreng.

## Nom comú

Chonta (Quindío, Colòmbia); palma bendita (Veneçuela); palma de cera (Quindío, Vall del Cauca, Colòmbia; Veneçuela); palma real (Vall del Cauca, Colòmbia).

## Referències

* ↑ (Borchsenius F., Borgtoft-Pedersen H. and Baslev H. 1998. Manual to the Palms of Ecuador. AAU Reports 37. Department of Systematic Botany, University of Aarhus, Denmark in collaboration with Pontificia Universidad Catalica del Ecuador)
* ↑ «Ceroxylon alpinum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 agost 2013].
* ↑ (J. Dransfield & N. Uhl & C. Asmussen & W.J. Baker & M. Harley & C. Lewis, Genera Palmarum. The evolution and classification of palms. 2008)
* ↑ En Epítetos Botánicos
* ↑ «Ceroxylon alpinum». The Plant List. [Consulta: 1r març 2015].
* ↑ «Ceroxylon alpinum». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 1r març 2015].
* ↑ (Maria Jose Sanin & Gloria Geleano in Phytotaxa 34 (2011))
# Alberto Siliotti

Alberto Siliotti (Verona, 1950) és un egiptòleg italià.
Ha treballat des de fa anys sobre l'antic Egipte en tant que membre de la missió franco-egípcia del centre d'estudis i de documentació sobre l'Antic Egipte i del CNRS; també ha treballat amb l'Egypt Exploration Society i ha estat coordinador del « Progetto Tebe » per crear un catàleg informatitzat de pintures de les tombes tebanes.

## Publicacions

* Égypte, terre des pharaons, Gründ, 1994, ISBN 2-7000-2117-7
* La Vallée des Rois - Guide des meilleurs sites, Gründ, 1996, ISBN 2-7000-3412-0
* Journal de voyage en Égypte : inauguration du canal de Suez, amb Roberto Morra Di Lavriano, Alain Vidal-Naquet, Gründ, 1997, ISBN 2700024354
* Découverte de l'Égypte ancienne, Gründ, 1998, ISBN 2700021371
* Demeures d'éternité, Gallimard, 2000, ISBN 207053524X
* Voyages en Égypte et en Nubie de Giovanni Belzoni, Gründ, 2001, ISBN 2-7000-2440-0
* Egypt splendours of an ancient civilization, Thames & Hudson Gb, 2002, ISBN 0500283389
* Pyramides, Gründ, 2005, ISBN 2700010787
* La Vallée des rois, amb Maurizio Würtz i Nadia Repetto, Gründ, 2006, ISBN 270001412X
# Charkha

Charkha és un estat tributari protegit al Kathiawar, regió de Gujarat, presidència de Bombai, format per un sol poble amb 4 tributaris separats. Un tribut de 50 lliures es pagava al Gaikwar de Baroda i de 3 lliures al nawab de Junagarh.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Charito

Charito (en llatí Charito) va ser una dama romana, esposa de l'emperador Jovià.
El seu nom no apareix a la Res Gestae d'Ammià Marcel·lí, la principal font per la història d'aquella època. La primera font que dona el seu nom és el Chronographikon syntomon de Nicèfor I de Constantinoble, i la primera font llatina és la Chronographia tripartita d'Anastasi el Bibliotecari. Segons alguns historiadors moderns, l'absència del nom de Charito és deguda a la seva poca influència política. De la mateixa manera, Ammià tampoc anomena a Àlbia Dominica, esposa de l'emperador Valent, per la seva poca rellevància.
El pare de Charito es deia Lucil·lià, un comandant que havia servit sota Constanci II, però que havia caigut en desgràcia sota Julià l'Apòstata. Va tornar a adquirir el càrrec amb la proclamació de Jovià, ocorreguda després de la mort de Julià en la guerra contra l'Imperi Sassànida.
Lucil·lià va ser mort per soldats rebels, i Charito havia donat a llum el seu segon fill Varronià, que va ser nomenat cònsol l'any 364 quan encara era un nen, juntament amb el seu pare. Segons Temisti Charito es va trobar amb el seu marit després de ser nomenat cònsol ell i el seu fill, però Joan Zonaràs descriu que l'emperadriu, encara de dol per la mort del seu pare, estava esperant que el seu marit arribés d'orient quan es va assabentar de la mort de Jovià durant el viatge.
Una carta de Joan Crisòstom dona a entendre que Charito va viure encara uns quants anys després de la mort del seu marit, preocupada per la sort del seu fill Varronià, que pel fet de ser fill d'un emperador i cèsar, podia ser mort per l'emperador regnant, com a possible usurpador del tron. A la seva mort, Charito va ser enterrada a l'església dels Sants Apòstols, a Constantinoble, al costat del seu marit.

## Referències

* ↑ Ammià Marcel·lí. Res Gestae XXV, 8-11
* ↑ Joan Zonaràs. Annals XIII,10
* ↑ L'unic que parla d'un segon fill és Filostorgi Història eclesiàstica VIII,8
* ↑ Temisti. Oració V
* ↑ Joan Zonaràs. Annals XIII,13
* ↑ Joan Crisòstom. Carta a una jove vídua, datada l'any 380
* ↑ Joan Zonaràs. Annals XIII,14