OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brunettia albonotata

Brunettia albonotata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Sri Lanka, l'Índia, Àfrica (Libèria), Malàisia, Taiwan i Jamaica.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Psychodidae (Diptera) at the Zoological Survey of India Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ M. S. Briscoe, 1947. Insect Reconnaissance in Liberia, West Africa. Psyche 54: 246-255. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 març 2012].
* ↑ Catalogue of Life in Taiwan (anglès) i (xinès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Brunette (cantant)

Brunette (Erevan, 4 de maig del 2001), nom artístic d'Elèn Ieremian, és una cantant armènia.

## Biografia

Ieremian ja va estar interessada en la música des de quatre anys, quan va començar a cantar. Als quinze anys, va començar a escriure les seves cançons. Va publicar el seu primer senzill «Love the Way You Feel» als 18 anys en col·laboració amb la Fundació Nvak. Més tard va estar membre del Projecte 12, un col·lectiu musical amb seu a Erevan que actua en discoteques. També és membre del grup de noies En aghjiknery (ThoseGirlz), conegut pel senzill «Menq». El 2022, Ieremian va publicar els senzills «Gisher», «Smoke Break» i «Bac kapuyt achqerd».
L'1 de febrer de 2023, es va anunciar que Brunette va ser escollida internament per representar Armènia en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà en la ciutat britànica de Liverpoo. El 15 de març es va publicar la cançó «Future Lover».

## Referències

* 1 2 3 «Armenia pick Brunette for Eurovision» (en anglès). Eurovision.tv, 01-02-2023. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Armenia: Brunette reveals her 'Future Lover'» (en anglès). Eurovision.tv, 15-03-2023. [Consulta: 10 abril 2023].
# Bulbine alooides

Bulbine alooides, és una espècie de planta herbàcia que pertany a la família de les asfodelàcies, subfamília de les asfodelòidies. És un endemisme de Sud-àfrica.

## Descripció

Bulbine alooides és una planta herbàcia perennifòlia amb les fulles en una roseta basal densa, són carnoses, lanceolades, de 6 cm de llargada. El peduncle és més llarg de que les fulles. La inflorescència és en forma de raïm simple, cilíndric, dens, excepte cap a la base; amb petites bràctees lanceolades. El periant és de color groc brillant.

## Distribució i hàbitat

Bulbine alooides és endèmica de les províncies sud-africanes del Cap Occidental, Cap Oriental, Gauteng, KwaZulu-Natal i Limpopo. La seva població està estable.

## Taxonomia

Bulbine alooides va ser descrita per (L.) Willd. i publicat a Enumeratio Plantarum Horti Regii Botanici Berolinensis: continens descriptiones omnium vegetabilium in horto dicto cultorum / D. Car. Lud. Willdenow. Berolini: 372, a l'any 1809.

### Etimologia

Bulbine: que rep el nom del tubercle en forma de bulb de moltes espècies.
alooides: epítet llatí d'origen del grec antic que vol dir "com l'àloe" o "semblant a l'àloe".

### Sinonímia

* Anthericum aloifolium Salisb.
* Anthericum alooides L. basiònim
* Bulbine acaulis L.
* Bulbine macrophylla Salm-Dyck
* Phalangium alooides (L.) Kuntze

## Referències

* ↑ Bulbine alooides a Jstor
* ↑ «Bulbine alooides» (en anglès). Red List of South African Plants. South African National Biodiversity Institute (SANBI). [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Bulbine alooides» (en anglès). International Plant Name Index (IPNI). [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Bulbine bulbosa» (en anglès). Growing Native Plants. Australian National Botanic Gardens, 19-06-2003. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ Bulbine alooides a PlantList
# Bokita

La bokita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la straczekita. Va ser anomenada en honor de Ivanovich Bok (1898–1983), geòleg kazhak.

## Característiques

La bokita és un òxid de fórmula química (Al,Fe$^{3+}$)$_{1.3}$(V$^{5+}$,V$^{4+}$,Fe$^{3+}$)₈O$_{20}$·7.5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els seus cristalls formen grans en forma de falca, placa o columna, de fins a 0,3 mm de llarg, agrupats en crostes reniformes amb estructura radiant. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bokita pertany a «04.HE: Filovanadats» juntament amb els següents minerals: melanovanadita, shcherbinaïta, hewettita, metahewettita, bariandita, corvusita, fernandinita, straczekita, häggita, doloresita, duttonita i cavoïta.

## Formació i jaciments

La bokita va ser descoberta a partir de mostres trobades en dos indrets de Aksumbe (Muntanyes Karatau, Turquestan, Kazakhstan). Pot aparèixer en shales vanadíferes carbonítiques i en menes riques en U-V en els canals de flux del Triàsic i impregnant gres.
A més dels llocs on va ser descoberta també ha estat descrita a un altre indret del Kazakhstan i als estats nord-americans d'Arizona, Arkansas i Nevada.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: jarosita, kazakhstanita i navajoïta.

## Referències

* 1 2 3 «Bokite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Bokite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 8 abril 2019].
# Bulàtnikovo

Bulàtnikovo (en rus: Булатниково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 770 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Bordó

«Bordó» té aquests significats:
* Eina: Bastó alt que els pelegrins portaven en llurs viatges per ajudar-se a caminar; és un símbol usat també en heràldica. Vegeu Bastó de pelegrí.
* Música: Bordó (música), els sons més greus d'un instrument i per extensió, l'agent sonor que els produeix.
* Toponímia: Bordó (Aragó), municipi de la província de Terol a la comarca del Maestrat aragonès
Viccionari
# Ca n'Ullar

Ca n'Ullar és una masia del municipi de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt integrat per tres cossos, dos dels quals han estat restaurats als darrers deu anys del segle xx. Un dels cossos queda separat del conjunt i consta de planta baixa i soterrani. Els altres dos cossos s'aixequen sobre una base rectangular, un d'ells de planta baixa i dos pisos i l'altra, de pedra, té planta baixa i golfa.

## Història

Aquesta masia es troba citada ja en documents històrics del segle xii. Fins al s. XV era propietat dels Marmany, motiu pel qual es coneixia com el Mas Marmany. L'any 1515 hi ha un traspàs de patrimoni i la casa i terres passen a ser possessió de la família Ullar. A partir d'aquest moment el mas serà conegut com a Can Ullar. L'any 1704 es va restaurar l'edifici, fet del qual ens en informa una inscripció: "1704 Joseph Ullar i Roca". En els darrers deu anys s'han restaurat dos dels cossos del conjunt.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Ullar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Cal Solé de Pampa

Cal Solé de Pampa és una casa del nucli de Pampa, al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

L'antic nucli de Pampa es troba a l'extrem nord del terme municipal, als vessants meridionals de la serra d'Oliana, elevada sobre le marge dret de la rasa de Solanes.

## Descripció

Casa senyorial. Avui en resta tan sols una part de la façana principal. En aquesta, hi destaquen dues arcades gòtiques ogivals. Les llindes de les finestres presenten decoracions geomètriques. Alguns dels murs de la casa són aprofitats de la construcció del segle XII-XIII. Per les restes dels murs, hom diria que en un temps passat podia haver estat encastellada. S'observen les restes d'una premsa posterior, modificant una de les arcades ogivals.
La casa està situada just on estava l'antic temple romànic de Pampa. Avui no en queda res de la construcció del segle IX ni de la reconstrucció del segle xi, exceptuant un mur d'opus spicatum, adossat a l'antiquíssim cementiri, avui també totalment abandonat.

## Història

El nucli de la Pampa és un nucli important durant els segles IX i X. De fet, es converteix en poblat de feu comtal segons el document de les calendes de l'abril de l'any tres del rei Lotari, fill de Lluís (1959). En aquest document, el comte Borrell ven per cinquanta alous les possessions de la Pampa. Segons document de l'any 1097 passen a mans de la canònica de Solsona.
Per la reconstrucció de l'església derruïda durant l'única ràtzia documentada de tot el Solsonès, un tal Guitart va llegar una gran propietat en terres, vinyes i boscos que confrontaven els termes de Freixe, Salsa i Ciudadilla. En aquesta ràtzia es destruïren l'església i diverses cases. D'aquest fet, ens parla un pergamí de la canònica de Solsona on es prega a la canònica que se'n faci càrrec, reconstruint-la i dedicant l'església a Santa Margarida.

## Per anar-hi

* Pista a la Pampa

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Solé de Pampa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* Cal Solé de Pampa, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Borgia

«Borgia» té aquests significats:
* Borgia o família Borja, família noble valenciana radicada al poble aragonès de Borja i establerta a Xàtiva
* Borgia, municipi italià a la regió de Calàbria
* De Borgia
* Alfons Borgia (la Torreta de Canals, 1378 - Roma, 1458)
* Cèsar Borgia
* Lucrècia Borgia (? - Ferrara, ducat de Ferrara, 1519), també donzella provinent de la dinastia valenciana dels Borja
* Lucrècia Bòrgia (pel·lícula) (català) o Lucrèce Borgia (francès), pel·lícula franco-italiana dirigida per Christian Jaque, estrenada el 1953
* Lucrezia Borgia
* Sant Francesc Borgia (Gandia, 1510 - Roma, 1572), duc de Gandia (1542-1543), baró i primer marquès de Llombai i lloctinent de Catalunya (1539-1543)
# Borgo San Giacomo

Borgo San Giacomo és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Borgo San Giacomo (en italià)

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Bé normal

En economia, un bé normal és aquell que, en augmentar la renda del consumidor, farà augmentar el consum del bé.

## Definició

En microeconomia, en estudiar els factors que determinen la demanda d'un bé s'enumeren els següents elements d'influència: el preu del propi bé, l'ingrés del subjecte que demanda, el preu dels altres béns i els gustos o preferències dels ciutadans.
En aprofundir en la influència de l'ingrés d'un subjecte sobre la demanda d'un bé s'observa que la reacció de la demanda d'un individu, pels canvis que es produeixin en el seu ingrés, pot ser de diferent manera. Així es distingeixen diferents categories de béns, segons quina sigui aquesta reacció.
Els béns anomenats normals són aquells que davant un augment de l'ingrés del consumidor, la demanda d'aquest individu cap a aquest bé també augmenta. Al contrari quan l'ingrés de l'individu descendeix, també baixa el consum d'aquest bé, és a dir el consum d'aquest bé varia en el mateix sentit que l'ingrés de l'individu.

## Béns de primera necessitat i béns de luxe

Dins dels béns normals, la teoria econòmica sol distingir entre béns de luxe i béns de primera necessitat.
Els béns de luxe són aquells en què el consum augmenta més ràpid que la renda. Per contra, per als béns de primera necessitat, quan augmenta la renda augmenta el seu consum, però aquest creixement és més lent que el de la pròpia renda.
No tots els béns són "normals". També existeixen els béns anomenats inferiors, en què una pujada de la renda d'un subjecte provoca una disminució en la demanda d'aquest bé.

## Corba d'Engel

La corba d'Engel mostra la variació de la demanda davant les variacions de la renda. Permet observar el diferent comportament dels béns en els diferents trams de renda. Mentre que en els trams en què la corba és creixent el bé es comporta com un bé normal, en els trams en què és decreixent el bé es comporta com un bé inferior.

## Elasticitat

L'elasticitat de la demanda renda és el grau en què la quantitat demandada (Q) respon a les variacions de la renda (R).
* Una elasticitat demanda renda inferior a zero significa que el bé és inferior.
* Una elasticitat demanda renda entre zero i un vol dir que el bé és normal de primera necessitat.
* Una elasticitat demanda renda superior au significa que el bé és normal de luxe.
# Cal Patanó

Cal Patanó és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, que respon a la tipologia dels habitatges de l'antic nucli urbà de Bellver. Les obertures són posteriors a l'època de l'edificació i la planta baixa està molt transformada, així com el seu interior.

## Història

L'actual propietari és Pere Boada Sicart, descendent directe de Pere Sicart, que regentava en aquest edifici la primera posada que hi va haver a la vila.
Tal com diu una placa a la façana, aquí hi va residir en els mesos d'octubre i novembre de 1860 el poeta Gustavo Adolfo Bécquer, el qual hi va escriure la seva obra: "La Cruz de Don Diablo".

## Referències

* 1 2 3 «Cal Patanó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Cal Pati

«Cal Pati» té aquests significats:
# Brive

«Brive» té aquests significats:
* Brive (francès) o Briva (occità), municipi al departament de Corresa (Nova Aquitània) al sud-oest de França
* La Brive, riu al departament de l'Ain (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Club athlétique Brive Corrèze Limousin o CA Brive, club de rugbi a 15 amb seu a la ciutat occitana de Briva
# Caborriu (Abella de la Conca)

Caborriu és un paratge del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Es troba al nord-est de la vila d'Abella de la Conca i al sud-est de Mas Palou, a la dreta del riu d'Abella. És el tram, cap del riu que hi ha entre el lloc on el barranc de la Vall s'uneix al barranc de Caborriu, i l'aiguavés d'aquest darrer en el riu d'Abella. El Molí d'Abella es troba a l'extrem sud-oest de Caborriu.
Pel fons de la vall, per la mateixa llera dels barrancs esmentats, discorre el camí rural que mena a la Casa de la Vall. Joan Coromines explica l'origen de Caborrius a partir de la forma llatina, després ja romanitzada, caput rivi («cap de riu»).

## Referències

* ↑ Caborriu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «Caborriu (Caborreu)». A: Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. III BI-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1989-1997. ISBN 84-7256-331-6.
# Camp d'Omarska

El camp d'Omarska fou un camp de concentració de l'Exèrcit dels serbis de Bòsnia (VRS), a Omarska, un poble miner prop de Prijedor, al nord de Bòsnia i Hercegovina, establert l'any 1992 durant la Guerra de Bòsnia. La regió de Prijedor va ser l'escenari d'una de les pitjors matances de neteja ètnica contra bosnians i croats de la guerra. El camp d'Omarska va reunir fins a 6000 interns, que van suportar condicions de vida deplorables, i on molts van ser víctimes de tortures, violacions i assassinats.

## Judicis

El Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia va acusar diversos funcionaris de la República Sèrbia (RS) responsables del funcionament del camp, que van ser declarats culpables de crims contra la humanitat i crims de guerra.
* Els comandants del camp Miroslav Kvočka, Dragoljub Prcać, Milojica Kos, i Mladá Radić, van ser condemnats per crims contra la humanitat a cinc, sis, set i 20 anys respectivament; un taxista local, Zoran Žigić, fou condemnat a 25 anys.
Tres acusats van ser transferits al Tribunal de Bòsnia i Hercegovina per ser jutjats a Sarajevo:
* Željko Mejakić va ser declarat culpable de crims contra la humanitat (assassinat, empresonament, tortura, violència sexual, la persecució i altres actes inhumans), com a autor directe d'un cas de maltractaments i en virtut de la seva responsabilitat de comandament, com a cap de facto d'Omarska. També va ser declarat culpable d'empresa criminal conjunta per promoure la sistematització dels maltractaments i la persecució dels detinguts. Mejakić va ser condemnat a 21 anys de presó.
* Momčilo Gruban va ser declarat culpable de crims contra la humanitat, per la seva responsabilitat de comandament per crims comesos en el campament de Omarska, i sota la teoria de l'empresa criminal conjunta. Gruban va ser condemnat a 11 anys de presó.
* Duško Knezevic va ser declarat culpable de crims contra la humanitat, com a autor directe dels crims comesos a Omarska i Keraterm. També va ser declarat culpable d'empresa criminal conjunta per promoure el maltractament i persecució sistematics als camps. Knezevic va ser condemnat a 31 anys.

## Referències

* ↑ «Omarska: A vision of hell» (en anglès). BBC News, 02-11-2001. [Consulta: 7 març 2010].
* ↑ «5 Bosnian Serbs Guilty of War Crimes at Infamous Camp» (en anglès). The New York Times, 02-11-2001. [Consulta: 7 març 2010].
* ↑ «Mejakić et al.Transferred to Bosnia and Herzegovina» (en anglès). ICTY, 09-05-2006. [Consulta: 7 març 2010].
* 1 2 3 «Željko Mejakić, Momčilo Gruban and Duško Knežević found guilty by the Court of BiH of the criminal offense of Crimes against Humanity» (en anglès). Tribunal de Bòsnia i Hercegovina, 30-05-2008. Arxivat de l'original el 2013-06-20. [Consulta: 7 març 2010].
# Campionat britànic de trial 1954

La temporada de 1954 del Campionat britànic de trial fou la 5a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 32 proves puntuables, celebrades entre el 16 de gener i l'11 de desembre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jeff Smith | BSA | 92 |
| 2 | John Brittain | Royal Enfield | 87 |
| 3 | Gordon Jackson | AJS | 79 |
| 4 | John Giles | Triumph? | 72 |
| 5 | Arthur Shutt | Francis-Barnett? | 68 |
| 6 | John Draper | BSA | 55 |
| 7 | Peter Stirland | James | 50 |
| 8 | W. H. Martin | James | 47 |
| 9 | F. Hickman | ? | 44 |
| 9 | J. Wicken | ? | 44 |
| 11 | Bob Manns | Matchless | 43 ½ |

## Referències

* «Great Britain - 1954» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Ca n'Aulina

Ca n'Aulina és una masia de Serinyà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'origen medieval que constitueix un exemple característic de l'estil gòtic civil català. Planta quadrada, de dos pisos i golfes, i teulada a dues aigües, orientada a l'est. A la façana principal, ordenada segons un eix central, es troba la porta d'entrada d'arc de mig punt amb grans dovelles, i sobre aquesta destaca una finestra coronella trífora d'arquets trilobats amb motllura. L'entrada havia estat defensada amb un matacà, com testimonien les restes d'unes mènsules de pedra i una grossa obertura. En la façana sud cal destacar una finestra geminada d'arquets de mig punt, i es conserven dues finestres més: una bisellada amb dintell, i l'altra amb impostes corbades i llinda. En aquesta mateixa façana, a la segona planta, hi ha quatre grans obertures rectangulars. L'interior del mas s'ha conservat sense gaires modificacions, amb elements destacables com ara el paviment decorat amb còdols fent formes geomètriques; els sostres, d'embigat i revoltons, ornats amb cassetons de guix, i les restes d'un molí.

## Història

En documents dels anys 1182 i 1184, es troben les signatures de Guillem d'Aulina i de Ramon d'Aulina, als quals s'haurien atorgat terres situades a la contrada. L'any 1383 se cita a Pere Aulina de Serinyà en l'establiment del Mas Font per part del Monestir

## Referències

* 1 2 «Ca n'Aulina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Cal Joan Mas

Cal Joan Mas és un edifici del municipi de Sant Jaume dels Domenys a la comarca del Baix Penedès inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici ocupa el xamfrà del carrer Alfons Masera-Carretera Prat de la Riba.

## Descripció

És un edifici de tres plantes. La portalada d'entrada presenta un arc rebaixat i la inscripció 1898. Els baixos també consten de dues finestres reixades i una altra porta amb una llinda al costat esquerre. Al pis noble destaca un gran balcó de dues portes balconeres i una reixa de ferro en la qual ressalta una decoració de roses i fulles, i s'hi poden veure també dos balcons més d'una sola porta balconera. La segona planta té quatre portes balconeres amb barana de ferro i una petita base. A sobre, unes cartel·les sostenen una cornisa sobre la qual hi ha una barana de pedra amb motius geomètrics. A l'interior, a l'entrada, hi ha una porta amb les inicials JR i la data 1913.

## Història

La casa és propietat de la família Roig i Palau. L'interior fou modificat per Jaume Roig l'any 1913, mentre que la façana és de 1898. Als voltants d'aquesta data, la família decidí deixar la masia de Cal Pau de les Viudes (prop de l'hostal) i anar a viure a Sant Jaume dels Domenys.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Joan Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Cal Joan Mas». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cal Joan Isabel

Cal Joan Isabel és una obra de Pradell de la Teixeta (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, bastit de maçoneria i obra arrebossades, cobert per teulada a dues vessants i de planta baixa, dos pisos i golfes. A la façana s'obren tres portes, dos balcons i dues finestres al primer pis i igual distribució al segon, amb quatre finestres a les golfes. Cal destacar la porta principal dovellada.

## Història

La casa fou construïa a principis del segle xix, època en què es produí una certa activitat constructora al poble. Llurs propietaris, anomenats Joan i Isabel donaren el renom de l'edifici, el qual encara avui perdura.

## Referències

* 1 2 «Cal Joan Isabel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Joan Isabel». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.