OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jan Czerski

Jan Stanisław Franciszek Czerski (3 de maig de 1845 a Swolna- 25 de juny de 1892 a Kolimà) va ser un explorador i paleontòleg polonès. Ell va ser exilat a la Transbaicàlia per haver participat en l'Aixecament de gener de 1863. Era un científic autodidacta, que finalment va rebre l'honor de tres medalles de la Societat Geogràfica de Rússia, i el seu nom va ser donat a dues serralades de muntanyes (entre elles Txerski), diversos pics i altres llocs. Va ser l'auror del primer mapa del Llac Baikal. A partir de 1886, va explorar el riu Iana, l'Indiguirka i el riu Kolimà. Va recollir i catalogar més de 250 ossos del quaternari. A la seva mort, va ser enterrat prop del riu Omolon.

## Obres

* "Otczot o gieołogiczeskom issledowanii bieriegowoj połosy oziera Bajkała" (1886)
* "Gieołogiczeskije issledowanije Sibirskogo pocztowogo trakta ot oziera Bajkała do wostocznogo chriebta Uralskogo" (1888)
* "Dziennik podróży A. Czekanowskiego" (Czekanowski's Travel Journal)

## Notes

* ↑ Iłowiecki, Maciej. Dzieje nauki polskiej. Warszawa: Wydawnictwo Interpress, 1981, p. 181. ISBN 83-223-1876-6.
* 1 2 John J. Stephan, The Russian Far East: A History, Stanford University Press, 1994, ISBN 0-8047-2701-5, Google Print, p.315

## Referències

* (polonès) WIEM Encyklopedia, Czerski Jan Arxivat 2017-04-01 a Wayback Machine.
* (polonès) PWN Encyklopedia, Czerski Jan Arxivat 2011-06-07 a Wayback Machine.
* (polonès) Monika Szabłowska−Zaremba, Badacz Świętego Morza Syberii Arxivat 2013-09-03 a Wayback Machine.
* (polonès) Halina Urban, Jan Czerski Arxivat 2005-01-15 a Wayback Machine.. Biography in Muzeum Geologiczne (Geological Museum) of Państwowy Instytut Geologiczny (Polish National Geological Institute)
* (polonès) JAN CZERSKI. Biography
* (polonès) Maria Dybowska, Jan Czerski. Short biography
* Przegląd Geologiczny, nr 11, 1962.
* Sidorski D., Zielony ocean, Ossolineum, 1973.
* Twarogowski J., Poczet wielkich geologów, Warszawa 1974.
* Wójcik Z., Jan Czerski, Wydawnictwo Lubelskie, Lublin 1986.
* Plantilla:DSB
* Shishanov V.A. Moor Cherskaya: time memories // Archives of Vitebsk heritage as a source of learning history of the region: Proceedings of archival reading dedicated to the 150th anniversary of the birth of A.P.Sapunova. 6–7 June 2002, Vitebsk / Warehouse V.V.Skalaban etc. Minsk: BelNDIDAS, 2002. P.111-120..

## Enllaços externs

* Jan Czerski Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. - Russian TV, March 2016.
# Molí del Marquès (Alfarràs)

Torre d'origen àrab, a l'entrada del congost de la Noguera Ribagorçana. Edifici d'una sola nau, amb una sèrie d'obertures inferiors per a permetre el pas de l'aigua. Es troba en el curs del canal de Pinyana. Al costat de l'edifici del molí hi ha la bassa retallada a la roca.
Una de les edificacions més singulars de la història del poble d'Alfarràs ha estat el molí. Documentat ja l'any 1153, es tractava d'un molí fariner de propietat senyorial. L'any 1601 la propietat, que havia anat canviant de mans, passà a la ciutat de Lleida i el 1678 fou recomprat pel I Marquès d'Alfarràs, Pere de Ribes, qui s'ocupà poc després d'ampliar-lo amb la construcció d'un molí bataner (draper). Construït sobre la mateixa séquia major de Lleida disposava de 9 moles, un perpal de ferro per aixecar les moles i un torn per carregar sacs. També disposava de diferents coberts per guardar el blat, els animals de traginar, una sala pel moliner i els pagesos, i espais a les golfes pels estris del molí (ballestes, moles velles...).
El molí era de propietat jurisdiccional de la Baronia i obligava a moldre-hi a tots els seus vassalls. Per aquest fet, s'acostaven a Alfarràs fins i tot pagesos de pobles de la Franja com Tamarit de Llitera, Albelda o El Torricó per posar alguns exemples. No fou fins a mitjans del segle xix que els veïns d'Alfarràs no es van plantejar construir un molí municipal. No obstant, la Junta de Sequiatge va posar traves a l'operació argumentant perjudicis al cabal del canal, fins al punt que aconseguiren paralitzar l'operació. Als anys 30 del segle XX es va ampliar l'edifici per allotjar una petita central hidroelèctrica per a ús particular, propietat del marquès d'Alfarràs, i posteriorment es va vincular a les Filatures Viladés. La central encara està en funcionament.

## Referències

* ↑ «La Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r agost 2014].
# Cornillé

Cornillé (en bretó Kornilieg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 846 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 530 | 555 | 524 | 532 | 572 | 663 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Arsène Jeuland | |
# Martín Foronda y Viedma

Martín Foronda y Viedma (Madrid, 30 de gener de 1796 - ?) va ser un polític espanyol, que va ser president de diverses diputacions i governador civil de Barcelona durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Va començar a treballar a l'Administració com a Subdelegat Principal de Forests. En 1823 va ser Cap Polític en comissió de Jaén. No va tornar a ocupar més càrrecs fins l'arribada al poder d'Isabel II d'Espanya. En 1834 va ser Subdelegat Principal de Forests de Segura i en 1838 fou cap polític de la província de Toledo. En 1839 ho seria de la província d'Àvila i en 1840 de la de Múrcia. Fou president de la Diputació Provincial de Saragossa tres cops en 1844, 1848 i 1851-1852. També fou governador civil de Barcelona en 1848 i en 1852.
Fou catedràtic de Matemàtiques al Col·legi Militar de Sant Ferran, secretari del Consell de Sa Majestat, president de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País i membre honorari de l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València i de la Reial Acadèmia de Nobles i Belles Arts de Sant Lluís de Saragossa.

## Referències

* ↑ «¡Por mis pistolas que ustedes ven toda la ópera!», La Verdad, 17 de novembre de 2016
* 1 2 Sánchez Lecha, Alicia. Los presidentes de la Diputación Provincial de Zaragoza (1813-1999). Diputación Provincial de Zaragoza, 1999, p. 216. ISBN 84-89721-58-0.
* ↑ «Llista de Governadors civils de Barcelona». Arxivat de l'original el 2015-01-08. [Consulta: 30 juny 2018].
# Molòssia

Molòssia (en grec antic Μολοσσια) era el país dels molossos situat al nord-est de Grècia, que més tard va formar part del Epir. En el seu territori hi havia el famós Oracle de Dodona, d'orígens probablement pre-hel·lènics.
Molòssia, que després es va convertir en lloc originari de naixement dels reis de l'Epir era al principi un territori molt petit que ocupava una estreta franja del país, que anava des del golf d'Ambràcia a la regió d'Ambràcia, s'introduïa pel país dels thesprotis i Atamània i arribava fins a la ciutat de Dodona. Més endavant van ampliar el seu territori fins que els reis d'aquell país es van convertir en reis de tot l'Epir.
Es creia que Molós, fill de Neoptòlem i net d'Aquil·les havia estat l'heroi epònim que primer es va instal·lar al territori. Els reis de l'Epir deien que eren descendents d'Èac, un fill de Zeus, i també d'aquest Molós.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Epeirus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 desembre 2020].

## Vegeu també

* Regne de l'Epir.
# Jeppeïta

La jeppeïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom en honor de John Frederik Biccard Jeppe (1920) geòleg de Nedlands, Austràlia Occidental, qui va descobrir el mineral.

## Característiques

La jeppeïta és un òxid de fórmula química (K,Ba)₂(Ti,Fe)₆O$_{13}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jeppeïta pertany a «04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: cromobismita, freudenbergita, grossita, clormayenita, yafsoanita, latrappita, lueshita, natroniobita, perovskita, barioperovskita, lakargiïta, megawita, loparita-(Ce), macedonita, tausonita, isolueshita, crichtonita, davidita-(Ce), davidita-(La), davidita-(Y), landauïta, lindsleyita, loveringita, mathiasita, senaïta, dessauïta-(Y), cleusonita, gramaccioliïta-(Y), diaoyudaoïta, hawthorneïta, hibonita, lindqvistita, magnetoplumbita, plumboferrita, yimengita, haggertyita, nežilovita, batiferrita, barioferrita, zenzenita i mengxianminita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1984 a Walgidee Hills, a Derby-West Kimberley Shire, Austràlia Occidental. També ha estat descrita a tres indrets més: a l'àrea del llac Argyle, a Wyndham-East Kimberley Shire (Austràlia Occidental també), a Toubabouko, Worodougou (Costa d'Ivori) i a Murfreesboro, a l'estat d'Arkansas (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Jeppeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 abril 2017].
# Colomà

Colomà és el nom dels següents personatges:
# Shenzong (Emperador Song)

En Shenzong (25 de maig de 1048-1 d'abril de 1085) fou el sisè emperador de la dinastia Song de la Xina. El seu nom inicial fou Zhao Zhongzhen i fou canviat a Zhao Xu el 1063. Va regnar del 1067 al 1085.
Els períodes del seu regnat es va interessar per la política d'en Wang Anshi a qui li va demanar de posar en pràctica una sèrie de mesures a fi d'apaivagar els problemes existents a l'època. Wang Anshi va ser nomenat canceller. Les reformes adoptades varen ser essencialment per a millorar les condicions de vida de la classe treballadora. En aquestes reformes molts hi veuen l'inici de l'estat del benestar modern.

## Bibliografia

* Historia, del origen de la civilización a nuestros días (assessor editorial Adam Hart-Devis, editora: DK), en castellà.
# Erigonoplus

Erigonoplus és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1884.
És sinònim dels gèneres Cotyora Simon, 1926 i Erigonopterna Miller, 1943
Es pot trobar a la zona paleàrtica.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Erigonoplus castellanus (O. Pickard-Cambridge, 1875)
* Erigonoplus depressifrons (Simon, 1884)
* Erigonoplus dilatus (Denis, 1949)
* Erigonoplus globipes (L. Koch, 1872)
* Erigonoplus inclarus (Simon, 1881) (Espècie tipus)
* Erigonoplus inspinosus Wunderlich, 1995
* Erigonoplus jarmilae (Miller, 1943)
* Erigonoplus justus (O. Pickard-Cambridge, 1875)
* Erigonoplus kirghizicus Tanasevitch, 1989
* Erigonoplus latefissus (Denis, 1968)
* Erigonoplus minaretifer Eskov, 1986
* Erigonoplus nasutus (O. P.-Cambridge, 1879)
* Erigonoplus nigrocaeruleus (Simon, 1881)
* Erigonoplus ninae Tanasevitch & Fet, 1986
* Erigonoplus nobilis Thaler, 1991
* Erigonoplus sengleti Tanasevitch, 2008
* Erigonoplus setosus Wunderlich, 1995
* Erigonoplus sibiricus Eskov & Marusik, 1997
* Erigonoplus simplex Millidge, 1979
* Erigonoplus spinifemuralis Dimitrov, 2003
* Erigonoplus turriger (Simon, 1881)
* Erigonoplus zagros Tanasevitch, 2009

## Referències

* ↑ Simon, E. Les arachnides de France. Tome cinquième, deuxième et troisième partie, 1884.
* ↑ Millidge, A. F. «The conformation of the male palpal organs of linyphiid spiders, and its application to the taxonomic and phylogenetic analysis of the family (Araneae: Linyphiidae).». Bulletin of the British Arachnological Society, vol. 4, 1977, pàg. 37.
* ↑ Millidge, A. F. «A taxonomic revision of the genus Erigonoplus Simon 1884 (Araneae: Linyphiidae: Erigoninae).». Bulletin of the British Arachnological Society, vol. 3, 4, 1975, pàg. 100.
* 1 2 «Gen. Erigonoplus Simon, 1884». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Matinera cellanegra

La matinera cellanegra (Malacocincla perspicillata) és una espècie d'ocell de la família dels pel·lornèids (Pellorneidae) poc conegut. Habita els boscos del sud de l'illa de Borneo, Indonèsia. Fins ara només es coneixia a partir d'un espècimen recol·lectat al segle xix i era considerat «el major enigma de l'ornitologia a indonèsia». L'octubre de 2020, un nou espècimen va ser albirat i fotografiat a la província de Kalimantan Meridional, 180 anys després de l’última observació confirmada.
Des del 2008, el seu estat de conservació està catalogat a la Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN com en Dades Insuficients En l'última revisió, el 2016, es va mantenir aquesta categoria. L'espècie està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat produïda per l'agricultura i la tala, fins i tot dins d'àrees protegides, el creixement de les plantacions de cautxú i oli de palma, bé com els incendis de sequera. Es considera que hi ha risc de pèrdua gairebé completa del bosc de terra baixa de secà a l'illa en els propers anys.

## Referències

* ↑ Lepage, Denis. «Avibase - la base de dades mundial d'ocells». [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ Phillipps, Quentin; Phillipps, Karen. Phillipps’ Field Guide to the Birds of Borneo. Oxford (Regne Unit): John Beaufoy Publishing, 2011. ISBN 978-1-906780-56-2.
* 1 2 3 «Un ave que se creía extinta hace dos siglos es redescubierta por sorpresa en Borneo» (en castellà). 20 minutos, 26-02-2020. [Consulta: 27 febrer 2020].
* 1 2 «Black-browed babbler found in Borneo 180 years after last sighting» (en anglès). The Guardian, 25-02-2021. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ «2008 IUCN Redlist status changes» (en anglès). BirdLife International, 2008. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2007. [Consulta: 27 febrer 2021].
* 1 2 «BirdLife International. 2016. Malacocincla perspicillata.» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016, 2016. [Consulta: 27 febrer 2020].
# Jerada

Jerada (en àrab جرادة, Jarāda; en amazic ⵊⵔⴰⴷⴰ) és un municipi de la província de Jerada, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 43.506 persones.

## Història

Els disturbis antisemites a Oujda i Jerada de 1948 van ocórrer en aquesta ciutat i a Oujda. A Jerada la població jueva, que constava de prop d'un centenar d'ànimes, havia estat envoltada per una torba incontrolable i atacada amb ferocitat indignant. Ni els nens ni les persones grans es van salvar; trenta-nou jueus van perdre la vida, trenta van ser ferits de gravetat i altres menys greument.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Andrew G. Bostom. The legacy of Islamic antisemitism: from sacred texts to solemn history. Prometheus Books, 2008, p. 160 [Consulta: 6 març 2011].
* ↑ Dalit Atrakchi (2001). "The Moroccan Nationalist Movement and Its Attitude toward Jews and Zionism". In Michael M. Laskier and Yaacov Lev. The Divergence of Judaism and Islam. University Press of Florida. p. 163.: "...the riots that broke out on 7 June 1948 in the cities of Oujda and Jerada, close to the border between Morocco and Algeria, which served as a transfer station for Moroccan Jews on their way to Israel... It is believed that the riots were brought on by the speech given a short while earlier by Sultan Muḥammad Ben-Yussuf, which inveighed against the Zionists and cried for solidarity with the Arabs fighting in Israel. Claims have been made that the French authorities not only knew about these impending events but also goaded and collaborated with the instigators as a provocation against the heads of the Moroccan Independence Party, who could later be blamed for committing murder."
# Labiè

Labiè és el nom dels següents personatges:
* Labiè, família romana
* Quint Labiè (polític), polític romà
* Tit Labiè (tribú), tribú de la plebs el 63 aC, llegat de Cèsar i finalment pompeià.
* Quint Labiè (general), fill de Tit Labiè i general romà dissident.
* Tit Labiè (orador), orador i historiador romà
# Mestre d'escacs

Un mestre d'escacs és un jugador d'escacs que té un nivell d'habilitat tal que li permet, en general, de vèncer jugadors experts (que són els que gairebé sempre guanyen contra la majoria dels aficionats). Entre els jugadors d'escacs, el terme és sovint abreujat com a mestre; el sentit queda clar depenent del context. Des dels inicis registrats dels escacs, fins a l'establiment de les organitzacions i federacions d'escacs, el terme mestre era simplement una opinió. Els jugadors que havien demostrat la seva fortalesa en el joc, es guanyaven la reputació informal de ser mestres d'escacs.
Quan els escacs es van fer més populars, a la segona meitat del segle xix, el títol va començar a ser lliurat per les organitzacions. Per exemple, a Alemanya, va sorgir un torneig anual patrocinat, el Hauptturnier, els guanyadors del qual eren guardonats amb el títol de Mestre Nacional. Emanuel Lasker, que més tard esdevindria Campió del Món, va obtenir en primer lloc un títol de mestre en un d'aquests torneigs.
La constitució de la comissió mundial d'escacs, Federació Internacional d'Escacs (FIDE), va comportar la creació de títols superiors als de "mestre nacional". La FIDE va crear els títols de "Mestre Internacional" i de "Gran Mestre", atorgats d'acord amb uns requisits preestablerts. Amb el temps, es va crear també el títol de "Mestre de la FIDE", com el títol de més baix nivell expedit per l'organització.
En el camp dels escacs per correspondència, la Federació Internacional d'Escacs per Correspondència (ICCF), entrega els títols de "Mestre Internacional", "Mestre Internacional Sènior", i "Gran Mestre Internacional d'escacs per correspondència". Aquests títols també són reconeguts per la FIDE.
La Federació d'Escacs dels Estats Units (USCF) atorga el títol de Mestre Nacional a qualsevol persona que aconsegueix un Elo USCF de 2200, i el títol de Mestre Sènior (o Superior) a qualsevol persona que aconsegueix una qualificació USCF de 2400. La USCF també premia amb el títol de "Mestre Vitalici" (Life Master en anglès) a qualsevol jugador que mantingui una qualificació Elo de 2200 durant un total de 300 o més partides durant la seva vida. Als Estats Units, el títol de "Mestre Nacional" és atorgat de per vida, independentment de si la qualificació d'un Mestre Nacional posteriorment descendeix per sota de 2200.
La Federació Catalana d'Escacs atorga el títol de Mestre Català a qui assoleixi els requisits mínims establerts reglamentàriament. El títol és vitalici.

## Bibliografia

* Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2a edició. Oxford University Press, 1992. ISBN 0-19-866164-9. .

## Referències

* ↑ «Normativa per l'obtenció de normes i títols de mestre català». Federació Catalana d'Escacs. Arxivat de l'original el 2014-02-25. [Consulta: 13 abril 2013].

## Enllaços externs

* Document que descriu els tipus d'avaluació de la USCF (anglès)
* Gràfica d'edat vs avaluació d'alguns Mestres d'escacs
# Cornelia de judiciis corruptis

Cornelia de judiciis corruptis, era probablement una part de la llei romana anomenada Cornelia de sicariis et veneficis. La va establir el dictador Luci Corneli Sul·la l'any 673 de la fundació de Roma (88 aC), i indicava les sancions en relació als jutges corruptes.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 38.
# Sin and Punishment: Sora no Kōkeisha

Sin & Punishment: Star Successor, conegut a Europa com Sin and Punishment: Successor of the Skies i al Japó com Tsumi to Batsu: Sora no Kōkeisha (罪と罰 ～宇宙の後継者～, lit. "Sin and Punishment: Successor of the Universe") és un videojoc del 2009 desenvolupat per Treasure i publicat per Nintendo. És una seqüela del videojoc de Nintendo 64 Sin and Punishment: Chikyu no Keishōsha.

## Referències

* ↑ «Sin and Punishment: Successor of the Skies». Nintendo UK. Nintendo. [Consulta: 10 abril 2015].
* ↑ «罪と罰 宇宙の後継者» (en japonès). Nintendo. Nintendo. Arxivat de l'original el 11 July 2017. [Consulta: 10 abril 2015].
# Forrest City

Forrest City és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 14.774 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forrest City tenia 14.774 habitants, 4.581 habitatges, i 3.165 famílies. La densitat de població era de 350,8 habitants/km².
Dels 4.581 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,2% hi vivien parelles casades, en un 28% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 18,5% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 121,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.111 $ i la renda mediana per família de 27.432 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.313 $ mentre que les dones 21.295 $. La renda per capita de la població era d'11.716 $. Entorn del 29% de les famílies i el 33,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forrest City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forrest City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mongeta sastre

La varietat mongeta sastre de nom científic Phaseolus vulgaris L., és d'origen andí. Es caracteritza per les seves llavors, aquestes són de mida gran i la seva forma és ovalada. Són de color granat i crema clar i formen un dibuix motejat constant (amb aigües granes). Sastre pertany a la classe comercial Red Pinto. Té un creixement indeterminat. Les flors són liles (no presenta estries). Les beines presenten una mida intermèdia, són de color verd a l'estadi immadur, i de color verd amb ratlles carmí a la maduresa. Les produccions d'aquesta varietat tendeixen a ser elevades. Des del punt de vista sensorial es caracteritza per una elevada farinositat i sabor intens. La rugositat de la pell es baixa. La cocció de la varietat Sastre triga una mica menys de dues hores. Respecte a la integritat del gra després de la cocció, solen trobar-se al voltant d'un 52% de grans esberlats. Es conrea a les comarques del Maresme i el Vallès Oriental. Està inclosa en el Catàleg de les varietats locals d'interès agrari de Catalunya amb el número d'inscripció CAT016CVL

## Característiques agronòmiques

La varietat tradicional Sastre té unes produccions elevades, al voltant dels 1.700 kg/ha, i és una varietat tardana, amb una mitjana de 53 dies transcorreguts des de la sembra fins al moment en què el 50% de les plantes del cultiu estan en floració. La mongeta Sastre se sembra aproximadament a mitjans de juliol i es recull a principis de novembre. Aquestes dates són orientatives i poden variar en funció de les condicions ambientals.

## Referències

* ↑ «Mongeta sastre». Banc de llavors del Vallès Oriental. Consell Comarcal del Vallès Oriental. [Consulta: 25 agost 2015].
* ↑ «Fitxa descriptiva de la varietat. Catàleg de varietats locals d'interès agrari de Catalunya». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. [Consulta: 25 agost 2015].