OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives d'Israel de 1961

Les eleccions legislatives d'Israel de 1961 se celebraren el 15 d'agost de 1961 per a renovar els 120 membres de la Kenésset. El Mapai fou el partit més votat i David Ben-Gurion fou nomenat primer ministre d'Israel en un govern de coalició amb Ahdut ha-Avodà, Partit Nacional Religiós, Poalé Agudat Israel, i les llistes satèl·lit àrabs.
Ben-Gurion va dimitir el 1963 per divergències internes amb el partit i fou succeït per Levi Eshkol. A final de la legislatura, Herut i el Partit Liberal s'uniren per a formar Gahal, partit de dretes que serà l'origen del Likud.

## Resultats

← Eleccions a la Kenésset, 1961→ :
| Candidatura | Vots | % | Escons | Escons |
| Candidatura | Vots | % | 1961 | Dif. |
| Mapai | 349.330 | 34,7% | 42 | -5 |
| Herut | 138.599 | 13,8% | 17 | = |
| Partit Liberal | 137.255 | 13,6% | 17 | - |
| Partit Nacional Religiós | 98.786 | 9,8% | 12 | = |
| Mapam | 75.654 | 7,5% | 9 | = |
| Ahdut ha-Avodà | 66.170 | 6,6% | 8 | +1 |
| Partit Comunista Israelià | 42.111 | 4,2% | 5 | +2 |
| Agudat Israel | 37.178 | 3,7% | 4 | = |
| Poalé Agudat Israel | 19.428 | 1,9% | 2 | = |
| Cooperació i Germandat | 19.342 | 1,9% | 2 | = |
| Progrés i Desenvolupament | 16.034 | 1,6% | 2 | = |
| Progrés i Treball | 3.561 | 0,4% | 0 | - |
| Llista Religiosa Sefardita | 3.181 | 0,3% | 0 | - |
| Total (participació 79,0%) | 1.006.964 | 100% | 120 | - |
* ↑ Es compara el resultat amb els escons que obtingueren per separat els partits Sionistes Generals i Partit Progressista.
* 1 2 Es compara el resultat amb els escons que obtingueren en les anteriors eleccions integrats a la llista Front Religiós de la Torà.

## Referències

* ↑ «About the 1961 Elections» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Història de la 5a Kenésset(anglès)
# Enric de Sussex

El Príncep Enric, duc de Sussex nascut Henry Charles Albert David i conegut com a Harry (Londres, 15 de setembre de 1984), és el fill petit del rei Carles III i la difunta Diana de Gal·les, net de la reina Elisabet II del Regne Unit. En el moment del seu naixement era el tercer a la línia de successió al tron britànic, mentre que avui dia es troba a la cinquena posició, després del Duc de Cambridge, del Príncep Jordi, la Princesa Carlota i el Príncep Lluís.
El 19 de maig de 2018 es va casar amb Meghan Markle, i el 6 de maig de 2019 va néixer el seu primer fill Archie Mountbatten-Windsor. El 4 de juny de 2021 va néixer la seva filla Lilibet Diana.

## Títols i tractaments

* 1984-2018: Sa Altesa Reial el Príncep Enric de Gal·les
* 2018-actualitat: Sa Altesa Reial el Duc de Sussex
A més del ducat, els títols de Comte de Dumbarton i Baró Kilkeel també li van ser concedits el dia del seu casament.
El gener de 2020 Megan i ell van comunicar a través de les seves xarxes socials que dimitien de les seves funcions en la família reial britànica, abandonant així els seus privilegis com a membres d'aquesta amb la intenció de treballar per tal de ser financerament independents.

## Notes

* ↑ Com a títol reial, formalment no té cognom però quan s'utilitza és Mountbatten-Windsor. La casa i el nom familiar és Windsor.

## Referències

* ↑ «What is the surname of the royal family?» (en anglès). Heraldica.org. [Consulta: 29 abril 2011].
* ↑ «Príncipe Harry y Meghan Markle dimiten de sus funciones en la familia real británica» (en castellà). Televisión Nacional de Chile, 08-01-2020 [Consulta: 8 gener 2020].
# Enlil-nasir

Enlil-nasir o Enlilnasir és el nom dels següents personatges:
* Enlilnasir I, rei d'Assíria (vers 1500-1485/1480 aC).
* Enlilnasir II, rei d'Assíria (vers 1420-1415 aC).
# Castell de Xiquena

El castell de Xiquena és una fortalesa d'origen islàmic situada a Fontanars, pedania del municipi de Llorca (Múrcia). És dels castells del municipi de Llorca amb més restes conservades. Molts autors argumenten que el nom de Xiquena prové de l'àrab Gikena o Gehenna i que significa «infern». En canvi, uns altres li atribueixen un origen romà a causa d'una finca propera. Està catalogat com a Bé d'interès cultural.
El castell, erigit sobre un petit turó proper al riu Corneros, té planta irregular i des d'ell es poden albirar els castells de Tirieza, Puentes, Vélez Rubio i Vélez Blanco.
Pel seu progressiu deteriorament es troba dins de la llista vermella del patrimoni en perill a Espanya publicada per Hispania Nostra.

## Referències

* 1 2 Soriano, Antonio «Xiquena, un castillo a las puertas del infierno» (en castellà). La Verdad, 12-12-2010 [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ Disposición Adicional Segunda de la Ley 16/1985, de 25 de junio del Patrimonio Histórico Español
* ↑ Región de Murcia Digital. «Arquitectura» (en castellà). Castillo de Xiquena. [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ Región de Murcia Digital. «Introducción» (en castellà). Castillo de Xiquena. [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ Hispania Nostra. «Lista Roja del Patrimonio: Castillo de Xiquena» (en castellà). Arxivat de l'original el 2009-01-06. [Consulta: 14 novembre 2011].
# Paraotwayita

La paraotwayita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom a causa de la seva similitud amb l'otwayita.

## Característiques

La paraotwayita és un sulfat de fórmula química Ni(OH)$_{2-x}$(SO₄,CO₃)$_{0,5x}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls són fibrosos massius, de paral·lels a subparal·lels, poden ser fibrosos de vetes creuades, mesuren fins a 0,5 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la paraotwayita pertany a «07.BB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: caminita, hauckita, antlerita, dolerofanita, brochantita, vergasovaïta, klebelsbergita, schuetteïta, xocomecatlita, pauflerita i grandviewita.

## Formació i jaciments

La paraotwayita és un mineral secundari molt rar que va ser descobert en vetes de minerals alterats d'un dipòsit hidrotermal de níquel en una peridotita serpentinitzada a Nullagine (Austràlia Occidental, Austràlia). També ha estat descrita al meteorit Vaca Muerta trobat a Taltal (Província d'Antofagasta, Argentina). Sol trobar-se associada amb altres minerals com: mil·lerita, polidita, crisòtil niquèlic, dolomita i gaspeïta.

## Referències

* 1 2 «Paraotwayite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2017].
* 1 2 3 «Paraotwayite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 4 juliol 2017].
# Eghergher

* Per a altres significats, vegeu «Eghergher (Mali)».
Eghergher (nom en amazic, en àrab Igharghar) és un riu d'Algèria, al nord del massís de l'Hoggar o Ahaggar. El principal afluent és el Taghmer n-Akh. La conca de l'Eghergher s'allarga del massís volcànic d'Atakor als altiplans tassilians d'Emmidir i Tassili dels Azdjer. Tant el riu com els seus afluent porten aigua ocasionalment, però rarament l'aigua arriba gaire lluny, i com a màxim fins a Amguid (petit centre administratiu), desapareixent més endavant entre les dunes del Gran Erg Oriental. Les pastures de la vall són pobres.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Igharghar".
# Govern de Mato Grosso do Sul

El govern de Mato Grosso do Sul està dirigit pel governador de Mato Grosso do Sul, Brasil, i és elegit per la població local mitjançant sufragi popular i vot secret directe per un mandat de quatre anys. L'actual governador és Reinaldo Azambuja. La seva seu és el governació de Mato Grosso do Sul, que és la seu del govern de Mato Grosso do Sul des de 1983. El governador no té residència i viu a casa seva. Igual que la República, Mato Grosso do Sul es regeix per tres poders, l'executiu està representat pel governador, el legislatiu està representat per l'Assemblea Legislativa de Mato Grosso do Sul i el poder judicial està representat pel tribunal de Mato Grosso do Sul. Jutge de l'Estat de Mato Grosso do Sul.

## Executiu

* Governador: Reinaldo Azambuja
* Vicegovernador: Murilo Zauith

### Secretaries d'estat actuals

| # | Secretaria | Secretari (a) d'Estat |
| 1 | Administració i Desburocratització | Roberto Hashioka |
| 2 | Controladoria-General de l'Estat | Carlos Eduardo Girão d'Arruda |
| 3 | Drets Humans, Assistència Social i Treball | Elisa Pinheiro Rodrigues Nobre |
| 4 | Educació | Maria Cecília Amêndola de la Motta |
| 5 | Hisenda | Felipe Mattos |
| 6 | Govern i Gestió Estratègica | Eduardo Riedel |
| 7 | Infraestructura | Murilo Zauith |
| 8 | Justícia i Seguretat Pública | Antônio Carlos Videira |
| 9 | Medi ambient, Desenvolupament Econòmic, Producció i Agricultura Familiar | Jaime Verruck |
| — | Procuradoria-General de l'Estat | Fabíola Marquetti |
| 10 | Salut | Geraldo Resende |

## Referències

* ↑ Constituição Estadual de Mato Grosso do Sul. Campo Grande: Assembleia Legislativa de Mato Grosso do Sul, 1989.
# Fosa (cinema)

Fosa (fade en anglès) és un mecanisme a l'edició dels videos per fer transicions entre escenes, o bé permetre el començament o l'acabament, sobretot des del negre. És una de les marques de puntuació del llenguatge de Cinema o TV, i es fa que una imatge s'apagui gradualment (fosa a, fade out), indicant el final d'una escena o d'una seqüència. El seu contrari és «fosa de» (fade in) sortida de la imatge d'un fons obscur, ubicada al començament d'una seqüència.

## Tipus de fosa
### Fosa a negre

S'utilitza sovint per fer la transició entre dues escenes.
La primera escena s'enfosqueix progressivament fins que la pantalla es torna completament negra (fosa a negre), i l'escena següent comença amb una pantalla negra i s'aclareix fins a ser visible de manera normal.
Aquesta tècnica serveix sobretot per separar escenes en les quals es vol ensenyar una discontinuïtat neta, per exemple un salt en el temps o en l'espai. També és sovint utilitzada per acabar la pel·lícula, abans dels títols, dona aleshores sovint una nota pessimista.

### Fosa a blanc

La imatge empal·lideix i es fa blanca.
Aquesta fosa és sovint utilitzada al final d'una pel·lícula per evocar l'alliberament, l'esperança, un nou començament (per exemple el final de Lamerica de Gianni Amelio), el despertar, el descobriment de la veritat, però de vegades la mort (el final de Titanic de James Cameron).

### Fosa encadenada

En teoria un pla pot desaparèixer des de o cap a qualsevol color. Quan una imatge no es dissol en un color, sinó en un altre pla, que se solapa amb l'anterior, s'anomena fosa encadenada.
Un ús comú de la fosa encadenada és per definir un flashback.
És un procediment molt utilitzat. En certs casos, pot servir per posar en evidència la similitud entre dues situacions, dos personatges (per exemple una cara reemplaça una altra).
La fosa encadenada va ser començada a fer servir per Georges Méliès. Reemplaçava sovint un personatge per un altre o un objecte per un altre per simular una transformació (efectes especials). S'havia fixat que l'efecte era més sorprenent si es filmava el pla, es rebobinava una mica la pel·lícula i se sobreimprimia el final del pla amb el començament del següent (a la pantalla, es tenia llavors la il·lusió que es tractava d'un sol pla)

## Tècnica

Totes les operacions de fosa en el cinema es porten a terme durant l'edició de la pel·lícula o el documental.

## Referències externes

* Glossari
* Sessió continua Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine.
* Com es fan els dibuixos animats Arxivat 2007-01-09 a Wayback Machine.
Viccionari
# Casses

Els casses (en llatí Cassi) eren un poble celta de Britànnia, possiblement amb base a la part oriental, prou importants com per ser esmentats per Juli Cèsar, que se'ls va trobar a la seva segona expedició a Britànnia l'any 55 aC. El seu cap es deia Cassivellaunus, i la seva capital Oppidum Cassivelauni.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cassi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 febrer 2021].
# Cassi Dionisi

Cassi Dionisi (llatí: Cassius Dionysius; grec antic: Κάσσιος Διονύσιος) va ser un agrònom grec nascut a Útica que va traduir un tractat d'agricultura del cartaginès Magó del púnic al grec. Alguns el situen entorn del 90 aC, mentre que d'altres entorn del 40 aC.
Columel·la explica que els vint-i-vuit llibres originals de Magó els va reduir a vint, per bé que hi va afegir nombrosos passatges. El dedicà al pretor Sextili. Posteriorment, Diòfanes de Bitínia en va fer un resum en només sis llibres. Encara consta una segona obra de Dionís, intitulada ῥιζοτομικά ('herborització'). Les obres de Dionís s'han perdut, però gràcies a Cassià Bas, autor de la famosa obra Geopònica sobre la terra i l'agricultura, s'han preservat fragments de la seva obra. Amb l'excepció dels fragments que es troben a la Geopònica, els llibres de Cassi han desaparegut.

## Referències

* ↑ «Cassius 42». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cassius, Dionysius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 626.
# Casa Fumàs

La Casa Fumàs és una masia del poble de Tercui, a l'antic terme de Sapeira, pertanyent actualment al municipi de Tremp. Està situada en una carena dos quilòmetres i mig a ponent de Claramunt, i a dos de la Vileta, però sense comunicació directa, que sí que existeix amb Claramunt i amb Tercui. Aquesta carena separa les valls del barranc dels Masets, al nord, i del de la Vileta, al sud.
Es tracta d'una antiga masia. És un conjunt format per diversos edificis annexos els uns amb els altres. Entre aquests es troba l'habitatge i altres edificacions complementàries (forn, corrals i pallers). L'habitatge és un edifici de planta quadrangular que consta de planta, pis i golfes. Està construït amb pedra del país, a base de carreus irregulars rejuntats amb fang; el parament es troba a pedra vista. Les finestres tenen llinda de fusta i la porta d'accés, de grans dimensions, és d'arc adovellat. A sobre la porta hi ha un balcó, amb barana de ferro, que sobresurt del parament. La coberta és a doble vessant i està construïda a partir de l'embigat de fusta cobert amb llosa.

## Referències

* ↑ «Mas Fumàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Freixes (Bot)

La Casa Freixes és un edifici del municipi de Bot (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitger, està compost per una planta baixa -destinada a usos agrícoles, encara que actualment forma part de l'habitatge-, un pis noble i un segon pis. La coberta és a dues aigües. Les obertures segueixen un ritme i es corresponen entre plantes: portes amb llindes a la planta baixa, balcons al primer pis i finestres quadrades al segon.
Feta amb maçoneria i carreus de pedra, especialment a les cantonades i al voltant de les obertures. La façana ha estat emblanquida recentment. El paviment d'entrada està compost de lloses de pedra de grans mesures que fan pensar en una major antiguitat de l'edifici. Hi ha una inscripció on figura la inscripció "ANY 1853", però suposem que aquesta data correspon a una rehabilitació de l'immoble.
L'estructura de l'edifici és de bigues de fusta amb revoltons ceràmics i escales amb voltes a la catalana.

## Història

L'antic propietari fou en Josep Freixes, membre del tribunal de València de la Inquisició.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Freixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Catedral de Saint Mary the Crowned

La Catedral de Saint Mary the Crowned (abans de la Presa de Gibraltar: Iglesia de Santa Maria la Coronada y San Bernado) és una catedral catòlica de Gibraltar.

## Història

L'edifici original de l'actual catedral va ser construïda sota la sobirania espanyola. Poc després de la conquesta de la ciutat als musulmans, la mesquita principal va ser consagrada amb el nom de Santa Maria la Coronada y San Bernardo). Malgrat això, sota el regnat dels Reis Catòlics, l'antic edifici va ser demolit i es va construir una nova església d'estil gòtic. Al pati de la catedral, romanent del període musulmà, encara s'hi conserva l'escut d'armes dels Reis Catòlics.
L'església va ser l'únic edifici catòlic que no va ser saquejat per les tropes britàniques quan van prendre Gibraltar el 1704. Va ser protegida amb èxit pel seu cura Juan Romero. Així, és l'únic lloc d'adoració on els catòlics han pogut assistir ininterrompudament des de la reconquesta cristiana de la ciutat.
Com que l'edifici va ser seriosament malmès durant el setge de 1779 a 1783, el 1790 l'aleshores Governador de Gibraltar Sir Robert Boyd va oferir reconstruir la catedral a canvi de part del terreny on s'assentava l'edifici per millorar el traçat de Main Street. La reconstrucció va tenir lloc el 1810 i es va aprofitar per ampliar el carrer. El rellotge de torre va ser afegit el 1820 i el 1931 es va restaurar la catedral, reemplaçant l'anterior façana de 1810 per l'actual.
Fins al segle xix, qualsevol persona que morís a Gibraltar tenia el dret a ser enterrat sota la catedral. Els bisbes estan enterrats en una cripta sota l'estàtua de la Mare de Déu d'Europa.

## Referències

* ↑ «A Short History of the Diocese of Gibraltar». Arxivat de l'original el 2009-01-03. [Consulta: 5 setembre 2012].
* ↑ Jackson, William. The Rock of the Gibraltarians. A History of Gibraltar. 2a edició. Grendon, Northamptonshire, UK: Gibraltar Books, 1990, p. 99–101. ISBN 0-948466-14-6.
* 1 2 «History of the Cathedral of St Mary the Crowned.». Arxivat de l'original el 2013-01-07. [Consulta: 5 setembre 2012].

## Enllaços externs

* «Web de la Catedral de Saint Mary the Crowned» (en anglès). Arxivat de l'original el 2005-10-14. [Consulta: 5 setembre 2012].
# Catedral de Salamanca

* Per a altres significats, vegeu «Catedral Antiga de Salamanca».
La Catedral de Salamanca, Catedral de la Asunción de la Virgen, dita popularment Catedral Nueva, és una de les dues catedrals de la ciutat de Salamanca, a Espanya, junt a la catedral vella. És la seu de la Diòcesi de Salamanca. Va ser bastida entre els segles xvi i xviii mesclant els estils gòtic tardà, renaixentista i barroc. Té un campanar de 110 metres que és el segon més alt entre les catedrals espanyoles. El 1887 el temple va ser declarat Monument Nacional.
La idea de construir una catedral nova sorgeix al segle xv per l'augment demogràfic de Salamanca degut a la seva universitat. Es va projectar que fos paral·lela a la catedral Vella. La primera pedra es va posar l'any 1512 Les obres acabaren el 1733. Té planta rectangular, amb tres naus i dues més de capelles. Pels efectes del Terratrèmol de Lisboa de 1755, es va haver de refer la seva cúpula i reforçar el campanar.

## Referències

* ↑ «Las dos Catedrales de Salamanca: la Vieja y la Nueva» (en castellà). [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ http://ieronimus.es/

## Bibliografia

* Brasas Egido, José Carlos. «Catedral de Salamanca». A: Las Catedrales de Castilla y León. Lleó: Edilesa, 1992.
* Casaseca Casaseca, Antonio. «La Catedral Nueva». A: Salamanca, Ciudad Europea de la Cultura 2002. Salamanca: Caja Duero, 2001.
* Gómez González, Pedro José; Vicente Baz, Raúl. Guía del Archivo y Biblioteca de la Catedral de Salamanca. Salamanca: Publicaciones del Archivo Catedral de Salamanca, 2007 (Colección Instrumentos del Archivo Catedral de Salamanca). ISBN 978-84-612-2887-4.
* IERONIMUS 900 años de arte y de historia [ catálogo de exposición]. Salamanca: Catedral de Salamanca, 2002.
* Sánchez Vaquero, José (coord). El coro de la Catedral Nueva de Salamanca. Historia, arte e iconografía. Salamanca: Catedral de Salamanca, 2008.

## Enllaços externs

* García Vicente, José J. «Catedral Nueva» (en castellà). http://www.salamancapatrimonio.com/, 2002. Arxivat de l'original el 2008-08-21. [Consulta: 21 setembre 2015].
* Página web oficial de la S. I. B. Catedral de Salamanca
* V Centenario de la Catedral Nueva: http://www.facebook.com/home.php#!/pages/V-Centenario-Catedral-Nueva-de-Salamanca/177973358904282
Fotografías de la Catedral Nueva de Salamanca
# Cendant

Cendant Corporation (abans Hospitality Franchise Systems o HFS) fou un proveïdor de serveis comercials i de consum amb seu a Nova York, principalment en el sector immobiliari i la indústria de viatges. El 2005 i 2006, Cendant va fer fallida i va tancar o vendre les seves empreses constituents. Encara que l'empresa estava situada a la ciutat de Nova York, la majoria dels empleats de Cendant treballaven a Parsippany-Troy Hills, Nova Jersey.

## Enllaços externs

* Cendant Corporation a Wayback Machine(anglès)
# Subespècies de Canis lupus

Les subespècies dels Canis lupus son
* Canis lupus albus (Kerr, 1792)
* †Llop de Kenai (Canis lupus alces) (Goldman, 1941)
* Canis lupus arabs (Pocock, 1934)
* Canis lupus arctos o llop àrtic (Pocock, 1935)
* Llop mexicà (Canis lupus baileyi) (Nelson i Goldman, 1929)
* †Llop de Terranova (Canis lupus beothucus) (G. M. Allen i Barbour, 1937)
* †Canis lupus bernardi (Anderson, 1943)
* Canis lupus campestris (Dwigubski, 1804). Es troba al Kirguizstan.
* Canis lupus chanco (Gray, 1863). Mongòlia
* †Canis lupus columbianus (Goldman, 1941)
* Llop de Vancouver (Canis lupus crassodon) (Hall, 1932)
* Dingo (Canis lupus dingo) (Meyer, 1793)
* Gos (Canis lupus familiaris) (Linnaeus, 1758)
* Canis lupus filchneri (Matschie, 1907).Gansu (la Xina)
* †Canis lupus floridanus (Miller, 1912). Estats Units: des de Maine fins a Florida
* †Canis lupus fuscus (Richardson, 1839)
* †Canis lupus gregoryi (Goldman, 1937)
* †Canis lupus griseoalbus (Baird, 1858)
* †Canis lupus hattai (Kishida, 1931)
* †Canis lupus hodophilax (Temminck, 1839)
* Canis lupus hudsonicus (Goldman, 1941)
* Canis lupus irremotus (Goldman, 1937)
* Llop del Labrador (Canis lupus labradorius) (Goldman, 1937)
* Canis lupus ligoni (Goldman, 1937)
* Canis lupus lupus (Linnaeus, 1758)
* Llop algonquí (C. l. lycaon) (Schreber, 1775)
* Canis lupus mackenzii (Anderson, 1943)
* Canis lupus manningi (Anderson, 1943)
* †Canis lupus mogollonensis (Goldman, 1937)
* †Canis lupus monstrabilis (Goldman, 1937)
* Llop de les praderies (Canis lupus nubilus) (Say, 1823)
* Canis lupus occidentalis (Richardson, 1829)
* Canis lupus orion (Pocock, 1935)
* Canis lupus pallipes (Sykes, 1831)
* Canis lupus pambasileus (Elliot, 1905)
* Llop vermell (abans Canis lupus rufus actualment Canis rufus) (Audubon i Bachman, 1851)
* Llop d'Alaska (Canis lupus tundrarum)
* †Canis lupus youngi (Goldman, 1937)
* Llop ibèric (Canis lupus signatus) (Ángel Cabrera Latorre, 1914)Petjades
# Custer (Dakota del Sud)

Custer és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 1.860 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Custer tenia 1.860 habitants, 825 habitatges, i 491 famílies. La densitat de població era de 399 habitants per km².
Dels 825 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,6% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.739 $ i la renda mediana per família de 41.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.942 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 17.216 $. Entorn del 6,7% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Custer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Custer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.