OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Xavier Vega Castellví

Francesc Xavier Vega Castellví (Flix, 18 d'octubre de 1955) és un professor i filòsof català.
Llicenciat en Filosofia per la Universitat de Barcelona (1979), on també cursà el programa d'Hermenèutica Filosòfica (1988-1990). Entre 1981 i 2016 va exercir com a professor de Filosofia a l'Institut de Flix, centre on va ser el director entre 1996 i 2003. En els períodes 1983-1991 i 2003-2004 va ser regidor de cultura de l'Ajuntament de Flix.
Ha estat Director dels Serveis Territorials d'Educació a les Terres de l'Ebre (2004-2006) i Director dels Serveis Territorials de Cultura a les Terres de l'Ebre (2007-2011).
Com a activista cultural ha estat membre fundador del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, el primer director de Ràdio Flix (1982) i editor de la revista de debat polític i cultural Fòrum (1991-1992).
Ha col·laborat en diversos mitjans com Revista de Catalunya, El Món, Ateneu, Avui, El Punt, Miscel·lània del CERE i Núvol. En els darrers anys ha desenvolupat una intensa activitat com a conferenciant sobre temes filosòfics, literaris i polítics. És autor del llibre Terres de l'Ebre, frontera i frontissa (2017) i de desenes d'articles sobre filosofia, literatura i política, en especial sobre la relació entre el pensament germànic (Herder, Goethe, Nietzsche) i els orígens del catalanisme.
És militant d'Esquerra Republicana de Catalunya des de 1992.

## Publicacions

* Vega Castellví, Xavier. «El lloc de Flix a les Terres de l'Ebre». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, [en línia], 2018, Núm. 28, p. 117-28, [Consulta: 10-03-2020]
* Vega Castellví, Xavier 1955-. Terres de l'Ebre, frontera i frontissa. 1ª ed. Lleida: Pagès, 2017. ISBN 978-84-9975-842-8.

## Referències

* ↑ redactor. «Francesc Xavier Vega, pregoner de la Festa Major de Flix 2018». [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ «Cultura i Mitjans de Comunicació». [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ «Xavier Vega i Castellví». [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ Soldevila, Joan. «Xavier Vega: “És provinciana aquesta incapacitat de mirar-se el país sencer”». [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ Castellví, Xavier Vega i «Herder i els orígens del catalanisme». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, 11-01-1991, pàg. 59–72. ISSN: 2385-4308.

## Enllaços externs

* https://govern.cat/salapremsa/notes-premsa/75613/conseller-tresserras-nomena-adam-manye-francesc-xavier-vega-directors-territorials
# François Roeser

François Roeser (Ciutat de Luxemburg, 18 de setembre de 1754 - 13 de març de 1827) va ser un polític luxemburguès. Va ocupar el càrrec com a alcalde de la ciutat de Luxemburg durant tres mandats el 1797, 1816 i del 1823 al 1827.

## Referències

* ↑ Emmel, Fernand. «Le dernier magistrat autrichien: François Roeser et les autres...» p. 20-21. Ons stad n.49, 1995. [Consulta: 11 agost 2015].

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg
# Francisco González Galán

Francisco González Galán (la Corunya, 14 de febrer de 1897 - la Corunya, 9 de febrer de 1976), conegut com a Paco González, fou un futbolista gallec de la dècada de 1920 i entrenador.
Jugava com a interior dret o davanter centre. Començà la seva carrera al Deportivo de La Coruña (1917-19), passant a continuació pel Reial Madrid (1919-1922).
Jugà dues temporades al RCD Espanyol entre 1922 i 1924. A continuació marxà a l'Elx CF i novament al Madrid.
També destacà en la tasca d'entrenador. Dirigí Elx CF (1924-25 i 1933-34), Deportivo La Corunya (1929-30), Real Zaragoza (1934-35), Racing de Santander (1935-36) i UD. Salamanca (1943-44) entre d'altres.

## Referències

* ↑ «La Coruña, murió Paco González». Diari ABC, 20-02-1976. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 3 4 «Fitxa de González». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Perfil R.Madrid». elaguanis.com. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Los últimos partidos en Alicante». Mundo Deportivo, 13-03-1925. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Francisco González Galán Fitxa com a entrenador a BDFutbol
* ↑ «Paco González, el forjador de los ‘Alifantes'». Diari As, 13-03-2020. [Consulta: 13 març 2020].
# Francisco González González

Francisco González González conegut com a Paco González (Madrid, 6 d'octubre de 1966) és un periodista esportiu.
Tot i que va néixer a Madrid, va créixer a Oviedo i estudià a la Universitat Complutense de Madrid. El 1987 s'uneix a l'equip esportiu de la Cadena Ser i de 1992 a 2010 dirigí i presentà Carrusel Deportivo juntament amb Pepe Domingo Castaño en la mateixa cadena, el programa líder de les tardes del diumenge de la ràdio espanyola a partir de l'any en què ho començaren a fer, espai en el que estava acompanyat per un gran equip de professionals entre els quals destacà el seu company i presentador, Pepe Domingo Castaño, o Manolo Lama.
Durant tota la seva carrera professional en aquesta cadena d'emissores, Paco González ha cobert destacats esdeveniments esportius com els Mundials de Futbol d'Itàlia, Estats Units, França, Corea i Japó, i Alemanya, les Olimpíades de Barcelona i Atlanta, així com l'Eurocopa d'Anglaterra, la de Bèlgica i Holanda, i la de Portugal. Entre 2005 i 2006, Paco González fou presentador del programa esportiu Maracanà 05 i 06 que presentava a Cuatro, retirat per la seva baixa audiència els dilluns a la nit. González també col·labora escrivint articles d'opinió en el diari As, i comentant l'actualitat en els informatius de Cuatro. El 10 de maig del 2010 fou destituït com a responsable del Carrusel per desavinences amb la direcció de la Cadena Ser i una setmana més tard és presentat com a nou fitxatge de Telecinco. S'encarregarà dels programes especials d'aquesta cadena sobre el Mundial de futbol.
Presta la seva veu per al videojoc de futbol "FIFA" des de l'any 98, conjuntament amb Manolo Lama, com a comentarista dels partits.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Paco González» (en castellà). SER, 28-01-2011. [Consulta: 22 gener 2012].
* ↑ «Perfil Paco González» (en castellà). Cuatro. [Consulta: 31 març 2012].
* ↑ «Cuatro suspende 'Maracaná' por su baja audiencia» (en castellà). El Periódico.
* ↑ «Paco González al Diari As» (en castellà). vertele.com. Arxivat de l'original el 2010-01-24. [Consulta: 15 gener 2010].
* ↑ «Paco González veu de FIFA» (en castellà). Arxivat de l'original el 2004-12-23. [Consulta: 15 gener 2010].
# Fridman (cràter)

Fridman són les restes d'un cràter d'impacte situat a la cara oculta de la Lluna. Es troba al sud del gran cràter Hertzsprung, i s'uneix al nord-est amb la vora del cràter Ioffe.
* Localització de Fridman (centre inferior de la imatge)
* Cràters satèl·lit
Aquest cràter es troba a la part sud del mantell d'ejecció que envolta Hertzsprung, i a la part oest-nord-oest de l'enorme mantell d'ejecció que envolta la conca d'impacte de la Mare Orientale. La vora externa d'aquest cràter està molt malmesa, amb un gran nombre de petits cràters que travessen la vora. La part més intacta de la vora es troba al costat sud-est.
El sòl interior se superposa al sud-oest amb les rampes exteriors del cràter Ioffe. Al costat nord està marcat per diversos cràters petits, igual que al sud-est, on també es veu afectat per una sèrie de petits cràters.
Aquest cràter en algunes fonts s'anomena Friedmann.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Fridman.
| Fridman | Coordenades | Diàmetre |
| C | 10° 30′ S, 124° 30′ O﻿ / ﻿10.5°S,124.5°O﻿ / -10.5; -124.5﻿ (Fridmann C) | 36 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Frontera entre Micronèsia i Palau

La frontera entre els Estats Federats de Micronèsia i la república de Palau es completament marítima i es troba al nord de l'oceà Pacífic a l'arxipèlag de les Carolines.
El límit occidental de la Micrònesia es refereix a les illes Yap i l'atol·ló de Ngulu i el límit oriental de Palau amb l'illa principal de Babeldaob
L'agost de 2006 es va formalitzar un tractatamb una línia de demarcació segons 51 punts

## Referències

* 1 2 PDF Treaty between the Federated States of Micronesia and the Republic of Palau concerning maritime boundaries and cooperation on related matter
# Frontera entre Micronèsia i les Illes Marshall

La frontera entre Micronèsia i les illes Marshall es completament marítima i es troba a l'oceà Pacífic.
La línia de delimitació entre la zona econòmica exclusiva i la plataforma continental de les illes Marshall (Ebon, Namdrik, Ujae Ujelang) i la zona econòmica exclusiva i la plataforma continental dels Estats Federats de Micronèsia (Kosrae, Pingelap, Mokil, Pohnpei, Pakin) és fundada sobre l'equidistància, conforme l'establert en el dret internacional.
La línia es compon d'una sèrie de línies geodèsiques que connecten, en l'ordre esmentat, els punts següents, definits per les seves coordenades geogràfiques:
* Punt a : 10°25'25.00" N 157°27'50.00" E
* Punt b : 9°39'44.00" N 158°10'26.00" E
* Punt c : 8°33'26.00" N 159°24'13.00" E
* Punt d : 8°18'31.00" N 160°09'47.00" E
* Punt e : 7°59'010.00" N 161°00'01.00" E
* Punt f : 7°51'24.00" N 162°37'27.00" E
* Punt g : 8°03'31.00" N 163°04'18.00" E
* Punt h : 7°11'01.00" N 164°20'22.00" E
* Punt i : 6°17'01.00" N 165°30'35.00" E
* Punt j : 3°33'25.00" N 165°40'34.00" E
* Punt k : 3°11'29.00" N 165°38'06.00" E

## Referències

* ↑ FSM signs treaties of extradition and maritime boundaries
* ↑ BASELINE AROUND THE ARCHIPELAGOS OF THE REPUBLIC OF THE MARSHALL ISLANDS
# Frontera entre Mauritània i el Senegal

La frontera entre Mauritània i el Senegal és la línia fronterera de traçat est-oest marcada pel curs del riu Senegal, que separa el nord del Senegal del sud-oest de Mauritània a l'Àfrica oriental, separant les regions mauritanes de Trarza, Brakna, Gorgol i Guidimaka de les regions senegaleses de Matam, Saint-Louis i Tambacounda. Té 813 km de longitud. La frontera es troba completament al curs del riu Senegal: comença en el punt de confluència amb el Falémé que marca la frontera entre el Senegal i Mali i acaba no gaire lluny de la seva desembocaduraal nord de la ciutat senegalesa de Saint-Louis. És una frontera disputada, que entre 1989 e 1991 va protagonitzar una guerra, el moment més greu de la guerra entre el Senegal i Mauritània, que té el seu origen en drets de pastura.

## Conflictes

En 1989 es va produir una guerra entre el Senegal i Mauritània degut a un anunci fet pel govern senegalès de que implementaria un projecte conegut com a "Projecte de Rehabilitació de la Vall dels Fòssils", que provocà la reacció irada de molts mauritans, que veien perillar el seu abastiment d'aigua. En els combats van morir més de 400 persones, provocant que el 1991 el govern senegalès retirés el programa. Mentrestant, el juny de 1999 el govern senegalès tornà a anunciar plans per reprendre el projecte, cosa que va renovar les tensions entre els dos països, que augmentaren quan Mauritània va donar un termini de 15 dies a tots els senegalesos al seu territori per abandonar el país.

## Referències

* ↑ «Mauritània». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Senegal». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Mauritania-Senegal Border War».
* ↑ Sénégal-Mauritanie : Une étincelle peut dégénérer en guerre Arxivat 2018-03-20 a Wayback Machine., Le Pouvoir aux travailleurs, n. 441, febrer de 2018
* ↑ «ICE Case Studies».

## Enllaços externs

* Mauritania – Senegal Boundary International Boundary Study No. 78 – July 15, 1967
# Fritz Graebner

Robert Fritz Graebner (4 de març de 1877 - 1934) va ser un etnòleg alemany.
Nasqué a Berlín. Treballà al Museu d'Etnologia de Berlin de 1899 a 1906. El 1911 va publicar l'obra "Mètode d'etnologia" que va ser una referència mundial pels estudis d'etnologia.
Durant part de la primera guerra mundial va treballar a Austràlia on va fer estudis sobre les diferències en les mitologies de les cultures Hamito-semítiques, Mongòliques, Indoeuropees i polinèsies.
Graebner encunyà el terme de Kulturkreise o cultura circular que és un concepte basat en el difusionisme de la cultura a partir d'un centre d'origen.
# Es Campet

Es Campet són unes cases i un indret de Santa Maria del Camí situades entre Son Ganxo, el camí des Pou des Coll, Ca n'Andria, el Poliesportiu Municipal Antoni Gelabert i Can Colom. Les cases actuals són de principis del s. XX i estan xapades en dues residències. Durant la Guerra Civil fou un lloc de visita freqüent dels aviadors legionaris italians, que tenien la base principal a Son Sant Joan. El poeta Miquel Dolç i Dolç, que havia seguit estudis eclesiàstics a Itàlia, els feia d'intèrpret. Josefina Torres Sbert, des Campet, fou elegida padrina de guerra dels aviadors de caça. Pels sants de la família i altres ocasions, avions de caça feien cabrioles damunt es Campet i hi deixaven caure rams de flors. Tot el temps de la guerra, els aviadors foren hostes des Campet. Bruno Mussolini, fill del Duce italià, hi anà a sopar. La memòria oral de Santa Maria del Camí, tanmateix, ha conservat viu el record benefactor de la intervenció de la família des Campet per evitar una major violència falangista a la localitat.

## Referències

* ↑ Capó, Josep «El Moviment a Santa Maria del Camí». Randa. Curial edicions catalanes [Barcelona], 53, 2004, pàg. 87-109. ISSN: 0210-5993 [Consulta: 21 juliol 2013].
# Es Bol Nou

Es Bol Nou és una raconada costanera amb una petita platja de l'illa d'Eivissa, municipi de Sant Josep de sa Talaia i parròquia de Sant Francesc de s'Estany.
La platja es troba a 9,5 km d'Eivissa i a 10 km de Sant Josep, entre la punta des Jondal i el pla de sa Caleta.
És una petita badia rodejada de penya-segats de roca d'argila de color ataronjat. La sorra és fina alternant amb zones de còdols i roques. El fons és variat alternant sorra, roques i vegetació submarina. En les zones de sorra la profunditat s'incrementa a partir dels 5 metres. L'estructura de cala tancada la protegeix dels vents. Està orientada al sud.
# Escardívol

Escardívol és una masia de Viver, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada al sud-oest del tipus III segons la classificació de J. Danés, amb la teulada a quatre vessants. És de planta quadrangular i les obertures són rectes. Tant les llindes com els ampits de les obertures i les cantonades de les façanes són de pedra. Els murs són absolutament arrebossats.
Consta de diverses construccions annexes que han afectat una de les façanes.

## Història

No se'n coneix cap data documentada en relació a la masia, que podria ser una obra del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Escardívol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Escarfea

Escarfea o Escarfa (grec antic: Σκάρφεια o Σκάρφη) era una ciutat dels locris epicnemidis esmentada ja per Homer al Catàleg de les naus. Segons Estrabó es trobava a 10 estadis del mar. Era al camí entre Elatea i les Termòpiles passant per Trònion. Correspon a un lloc entre els llogarets moderns d'Andera i Molo. Va ser destruïda per un tsunami després d'un terratrèmol, segons Estrabó però devia ser reconstruïda perquè la mencionen autors posteriors fins a un període tardà, com ara Plini el Vell, Claudi Ptolemeu i al segle VI el geògraf Hièrocles.

## Referències

* ↑ Pascual, José; Papakonstantinou, Maria-Foteini. Topography and History of Ancient Epicnemidian Locris (en anglès). BRILL, 2013-09-25. ISBN 9789004256750.
* ↑ Smith, William (ed.). «Scarphe». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 gener 2021].
# Escariche

Escariche és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 243 | 220 | 207 | 217 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Futebol Clube Penafiel

El Futebol Clube Penafiel és un club de futbol portuguès de la ciutat de Penafiel.

## Història

El club va ser fundat el 1951. Amb anterioritat ja havien existit altres clubs a la ciutat com el Sport Club de Penafiel (fundat el 17 d'abril de 1923) i la União Desportiva Penafidelense (fundat el 1933). Ambdós clubs es fusionaren l'any 1943, creant el Club Desportivo de Penafiel, però desaparegué el 1949.
El FC Penafiel havia jugat 11 temporades a primera divisió fins a l'any 2005. Ascendí per primera cop la temporada 1980-81, jugant dues temporades, i posteriorment, ha jugat entre 1983-86, 1987-92 i 2004-06, i des de 2014.

## Palmarès

* Taça de Honra do Porto:
** 1981-82

## Referències

* ↑ «FC Penafiel». Soccerway. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ «Portugal All-Time Table 1ªLiga/1ªDivisão 1934-2005». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Portugal - Chronological Development All-Time Tables since 1934». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Futebol Clube Penafiel - Lloc web oficial (portuguès)
# Francisco Múgica

Francisco Mugica va ser un editor, guionista, director de fotografia i director de cinema argentí que va néixer a Buenos Aires (Argentina) el 10 d'abril de 1907 i va morir en la mateixa ciutat en 1985. La seva esposa va ser l'actriu de cinema Alímedes Nelson.
Múgica va començar la seva carrera en cinema com a director de fotografia a mitjans dels anys trenta, però cap al 1939 va arribar a ser director dirigint la seva primera pel·lícula El solterón a principis d'aquell any, seguida de la comèdia de gran èxit Así es la vida. Va dirigir unes 25 pel·lícules, inclosa la pel·lícula Adolescencia de 1942. Es va retirar del cinema el 1962.
Va ser un dels fundadors de l'entitat Directores Argentinos Cinematográficos en 1958.

## Filmografia

Director
* Mi Buenos Aires querido (1961)
* He nacido en Buenos Aires (1959)
* Rescate de sangre (1952)
* La pícara cenicienta (1951)
* Piantadino (1950)
* Esperanza (1949)
* El barco sale a las diez (1948)
* Milagro de amor (1946)
* Cristina (1946)
* Deshojando margaritas (1946)
* Allá en el setenta y tantos (1945)
* Mi novia es un fantasma (1944)
* La guerra la gano yo (1943)
* La hija del ministro (1943)
* El espejo (1943)
* Adolescencia (1942)
* El pijama de Adán (1942)
* El viaje (1942)
* Persona honrada se necesita (1941)
* Los martes orquídeas (1941)
* El mejor papá del mundo (1941)
* Medio millón por una mujer (1940)
* Margarita, Armando y su padre (1939)
* Así es la vida (1939)
* El solterón (1939)
Editor
* Jettatore (1938)
* Maestro Levita (1937)
* Los muchachos de antes no usaban gomina (1937)
* El cañonero de Giles (1937)
* Radio Bar (1936)
* La muchachada de a bordo (1936)
* El caballo del pueblo (1935)
* Noches de Buenos Aires (1935)
* Ayer y hoy (1934)
* Los tres berretines (1933) (sin acreditar)
Director de fotografia
* Jettatore (1938)
* Tres anclados en París (1938) (exteriores)
* Los muchachos de antes no usaban gomina (1937)
* El cañonero de Giles (1937)
* Una porteña optimista (1937)
* Radio Bar (1936)
* Poncho blanco (1936)
* El caballo del pueblo (1935)
Guionista
* El viaje (1942)
* Margarita, Armando y su padre (1939)
* Así es la vida (1939)
Assistent de Direcció
* Los tres berretines (1933)
* Ayer y hoy (1934)
Assessor tècnic
* Jettatore (1938)

## Notes

* ↑ «Directores Argentinos Cinematográficos». [Consulta: 24 juliol 2016].

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.
* Di Núbila, Domingo. La época de oro. Historia del cine argentino I. Buenos Aires: Ediciones del Jilguero, 1998. ISBN 987-95786-5-1.

## Enllaços externs

* Informació sobre Francisco Mugica al web cinenacional
# Francisco Mérida Ponce

Francisco Mérida Ponce (Màlaga, 14 de desembre de 1915 - Màlaga, 10 de desembre de 1993), conegut com a Meri, fou un futbolista espanyol de la dècada de 1940.
Jugava a la posició d'extrem esquerre. Va ser jugador del CD Malacitano entre 1933 i 1941, i del seu continuador el CD Málaga fins 1944, amb els quals jugà a segona divisió.
El gener de 1944 fitxà pel RCD Espanyol amb qui va jugar tres partits a primera, però va perdre la confiança de l'entrenador Perico Solé i no tornà a jugar. Posteriorment defensà els colors de Hèrcules CF (1947-1948) i UD Almería (1948-1949).

## Referències

* ↑ Juan Pedro Martínez; Xavi Ensenyat. Cor Perico. RCD Espanyol, 2018.
* 1 2 3 «Fitxa de Meri». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Francisco Mérida Ponce a BDFutbol
* ↑ «Fitxa del jugador». amigosmalaguistas. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «El traspasso de Meri al Español, confirmado». Mundo Deportivo, 13-01-1944. [Consulta: 9 abril 2019].
# Futbol Club Joventut Republicana

El Futbol Club Joventut Republicana (o simplement FC Joventut com també era conegut) fou un club català de futbol de la ciutat de Lleida, al Segrià.

## Història

El club va ser fundat a les darreries de l'any 1918, vinculat al moviment republicà i catalanista, sota l'escalf de la Joventut Republicana de Lleida. Al cap de poc de la seva fundació el club s'afilià a la Federació Catalana de Futbol i començà a competir al Campionat de Lleida (de la tercera categoria). Es proclamà campió del Campionat de Lleida (de la tercera categoria) les temporades 1924-25, 1925-26 i 1926-27. El club disputava els seus partits al Camp d'Esports, unes instal·lacions poliesportives que van ser modèliques a l'època, començades a construir el 1918, inaugurades el gener de 1919, i que amb posterioritat a la desaparició del club foren utilitzades per altres clubs de la ciutat. A més del futbol disposava d'altres seccions esportives, com la natació o l'atletisme, esports que eren practicats a les seves magnífiques instal·lacions. Va desaparèixer l'any 1927. Durant aquells anys el futbol català estava passant de l'amateurisme encobert a la definitiva professionalització i el club no va poder assumir els problemes econòmics que aquest fet suposava. El seu uniforme era blau fosc.

## Vegeu també

* Futbol Club Lleida
* Unió Esportiva Lleida
* Lleida Esportiu

## Referències

* 1 2 «FC Joventut Republicana». Cromo número 33 de Xocolates Amatller, 1929.
* ↑ «El Joventut bate por 4 a 1 y empata a 1 con el Celtic Verdager». Mundo Deportivo, 14-09-1923.
* ↑ «Lleida: parcial oposición a la hipoteca del Camp d'Esports». Mundo Deportivo, 25-01-1984.
* ↑ «Natación». Mundo Deportivo, 03-03-1921.
* ↑ «La clasificación general establecida es la siguiente». Mundo Deportivo, 03-04-1922.