OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Martínez de Foix i Llorenç

Jordi Martínez de Foix i Llorenç (Barcelona, 23 d'abril de 1957 - Barcelona, 14 d'octubre de 1978) fou un militant independentista i socialista català, membre de les joventuts del Partit Comunista d'Espanya (internacional), mort en manipular un explosiu.

## Biografia

Era fill de Sant Andreu de Palomar, a Barcelona.
A quinze anys va entrar a militar al PCE(i), partit que era il·legal, que apostava per la lluita al carrer i per la independència de diversos territoris de l'estat, entre ells Catalunya. Va participar en desenes de manifestacions. El 2 de desembre de 1977, en una de les moltes manifestacions en què va participar, és ferit de bala per policies de paisà. A l'hospital, l'assetjament policíac contra ell va ser constant. Va ser donat d'alta l'1 de maig de 1978, i aquella mateixa tarda va anar a una manifestació. L'activitat política d'en Jordi era frenètica.
A finals del 1978, sense temps per refer-se de l'assassinat de Gustau Muñoz, que el va colpir enormement, en Jordi preparava uns artefactes per fer servir el 15 d'octubre, en memòria del president Lluís Companys, afusellat pels franquistes feia 38 anys. En Jordi era en un pis franc que tenia a Nou Barris, a l'aleshores Carrer Lucena, actualment Passeig Verdum. Mentre manipulava els explosius, aquests li van explotar a les mans, causant-li la mort immediata. Eren les 21:23h del 14 d'octubre; a aquesta hora se li va parar el rellotge.
En la investigació posterior van trobar fòsfor al pis, un material que no es feia servir per als explosius que utilitzava en Jordi (de tipus irlandès). El fet que la ubicació fos un pis franc, que només coneixien en Jordi i els seus, ha portat sempre la família a pensar en una infiltració dins el grup; aquesta acusació ha suposat discussions amb alguna gent del PCE(i).
El 30 d'octubre d'aquell mateix any, la família, els amics i companys d'en Jordi van voler retre-li homenatge a la Parròquia de Sant Andreu de Palomar, a la Pl. Orfila. A l'acte, hi havia d'intervenir en Lluís Maria Xirinacs, el pare d'en Jordi, gent de Socors Català, i d'altres companys de militància. Centenars de persones s'hi van acostar, però es van trobar la plaça i els voltants ocupats per la policia espanyola. La família, volent evitar més dolor, va decidir no fer la cerimònia, malgrat que el mossèn no s'hi negava tot i la prohibició.
Ja en aquell acte, en Jordi hi era descrit com a "patriota i comunista". És per això, per la seva lluita i compromís amb el país i la classe treballadora, que l'Esquerra Independentista el considera uns dels lluitadors caiguts en combat i l'assemblea local de Sant Andreu-Nou Barris d'Endavant, a Barcelona, li organitza un homenatge anual.

## Referències

* ↑ «En la manifestación del sábado cócteles Molotov contra la policía» (en castellà). La Vanguardia, 04-12-1977.
* ↑ «Joven muerto al estallarle un «cóctel Molotov»» (en castellà). La Vanguardia, 17-10-1978.
* ↑ «Prohibido el funeral por Martínez de Foix (PCE-i)» (en castellà). La Vanguardia, 01-11-1978. [Consulta: 1r setembre 2011].
# Gens Càssia

La gens Càssia (llatí: gens Cassia) va ser una gens patrícia de l'antiga Roma, més tard una gens plebea.
L'únic patrici que va arribar a la màxima magistratura de cònsol va ser Espuri Cassi Viscel·lí (cònsol l'any 502 aC) que va proposar la primera llei agrària, però va ser mort pels patricis. Després els Cassi van ser plebeus segurament a causa d'aquesta mort o potser perquè els patricis els van expulsar d'aquesta categoria.
La família va ser considerada una de les més nobles de Roma, i mencionada durant tota la república i durant l'imperi. Algun membre d'aquesta família va ser el constructor de la Via Càssia, que portava de Roma a Arretium. La principal branca familiar durant la República va ser la dels Longí (Longinus) i algunes altres van ser els Hemina, els Parmenses (Parmensis), els Ravil·la (Ravilla), els Sabacó (Sabaco), els Var (Varus) i els Viscel·lí (Viscellinus). Sota l'Imperi els prenoms van ser molt nombrosos.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 621-622.
# Badia d'Astarabad

La badia d'Astarabad, també anomenada Badia de Gorgan o Kalij-e Gorgan, és una llacuna de l'Iran, a l'extrem sud-est de la mar Càspia d'uns 40 km de llarga però poc fonda. La península de Miankala, una estreta llengua de terra, la separa de la mar.
Com a resultat de la filtració cap a la mar la badia s'encongeix; les tres illes d'Ashurada ara ja formen part de la península i han sorgit maresmes. La península està deshabitada però hi ha diversos llogarets a la costa sud de la badia, quasi tots de pescadors. Els dos únics ports són Bandar-e Gaz i Bandar-e Torkaman (antic Bandar-e Shah fins a 1979); aquest darrer servia a les pesqueries soviètiques però la baixada del nivell de la mar Càspia en uns dos metres entre 1930 i 1945 el port va deixar de ser útil.

## Referències

* 1 2 «ASTARĀBĀD BAY – Encyclopaedia Iranica» (en anglès). Encyclopaedia Iranica p. Vol. II, Fasc. 8, pp. 840-841, 2011. [Consulta: 5 febrer 2023].
# De què viuen els homes

De què viuen els homes (també traduït com “De què viuen els homes”) és un conte curt escrit per l'autor rus Leo Tolstoi el 1885. És un dels contes curts inclosos en la seva col·lecció De què viuen els homes, i altres contes, publicada el 1885. La compilació també incloïa les peces escrites “Les tres preguntes”, “El cafè de Surat” i “Quanta terra necessita un home?”.
Aleksandr Solzhenitsyn es refereix a la història a Cancer Ward.

## Resum del llibre

Simon i Matryona són una parella pobra que s'enfronta a dificultats financeres. Simon, un sabater del poble, va anar a cobrar deutes per comprar material per a una nova jaqueta, però no va recaptar prou diners i es va desesperar, gastant una part en vodka. De camí a casa, va trobar un home nu al costat d'un temple i va decidir ajudar-lo. Va portar l'home a casa i, malgrat l'oposició de la seva dona, Matryona, van proporcionar menjar i refugi a l'home.
L'estrany es deia Michael i es va oferir per ser l'ajudant de Simon. Amb l'ajuda de Michael, Simon es va tornar exitós i ric. Un dia, un senyor va demanar a Simon que li fes un parell de sabates resistents, però en lloc de fer sabates, Simon va fer unes espardenyes suaus. Quan el senyor va morir, les espardenyes van ser utilitzades per al seu cadàver.
Michael va viure amb Simon i Matryona durant sis anys i, durant aquest temps, els va ensenyar tres lliçons sobre el significat de la vida: el que els humans obtenen és l'amor, el que els humans no se'ls dona és conèixer les seves necessitats, i els humans viuen per Déu. Després d'ensenyar-los aquestes lliçons, Michael va pujar al cel i la història va acabar amb el missatge que els humans haurien d'estimar-se mútuament i viure en l'amor de Déu.

## Font

* ↑ «LC Catalog - Item Information (Full Record)» (en anglès). [Consulta: 11 maig 2024].
# Resolució 1375 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1375 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 d'octubre de 2001. Després de reafirmar totes les resolucions i les declaracions del President del Consell de Seguretat de Nacions Unides sobre la guerra civil a Burundi, recolzava els esforços realitzats per Sud-àfrica i altres estats per implementar l'acord d'Arusha i va donar suport a la creació d'una presència multinacional provisional de seguretat a Burundi.
El Consell de Seguretat va reafirmar que l'Acord de Pau i Reconciliació d'Arusha es va mantenir com a base per a la solució del conflicte a Burundi i va acollir amb satisfacció els esforços de mediació de l'ex president sud-africà Nelson Mandela i les Nacions Unides. Hi havia preocupació per la violència en curs al país i les seves conseqüències sobre la situació a Burundi i la inestabilitat regional.
La resolució, iniciada per Jamaica i Maurici, va donar suport a la futura instal·lació d'un govern de transició l'1 de novembre de 2001. Es va instar als grups armats, inclosos el Forces pour la Défense de la Démocratie (FDD) i Forces Nationales de Libération (FNL) a posar fi a les hostilitats i atacs contra la població civil i entrar en negociacions com a part del procés de pau.
El Consell va recolzar l'establiment d'una presència multinacional temporal de seguretat al país per protegir els líders polítics que tornaven i formar una força de protecció de Burundi demanant al Govern del Burundi que informés al Consell sobre aquest tema. Seria la primera vegada que Sud-àfrica participava en una missió de manteniment de la pau. Va expressar la seva voluntat de considerar noves contribucions al procés de pau i va instar a la comunitat internacional a prestar assistència.

## Referències

* ↑ «Council endorses Member State drive to implement Arusha Agreement, supports interim multinational security presence in Burundi». United Nations, 29-10-2001.
* ↑ Nations of the world: a political, economic & business handbook. 3rd. Grey House, 2002, p. 239. ISBN 978-1-930956-00-1.
* ↑ «UN gives thumbs-up to SA's Burundi excursion». Independent Online (South Africa), 30-10-2001.
* ↑ «Security Council backs temporary international security force in Burundi». United Nations News Centre, 29-10-2001.
* ↑ Fischer, Horst; McDonald, Avril; Dugard, John; Gasser, Hans-Peter; Greenwood, Christopher; Fenrick, William; Posse, Hortensia Gutierrez. Yearbook of International Humanitarian Law:, Volume 4; Volume 2001. Cambridge University Press, 2004, p. 617. ISBN 978-90-6704-169-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Guerra Civil de Burundi

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Joan Panisello i Chavarria

Joan Panisello Chavarria és un ceramista català nascut a Tortosa (Baix Ebre) l'any 1944.
Amb vint-i-un anys obté la diplomatura de mestre d'Educació Primària (1965). Es formà a l'Escola d'Arts i Oficis de Tortosa i a la de Tarragona així com en altres escoles de ceràmica de la Bisbal d'Empordà, Barcelona i Girona. L'any 1975 es graduà en arts aplicades i oficis artístics, especialitat ceràmica, per l'Escola de la Llotja de Barcelona. Exerceix del 1998-2005 de professor de l'àrea Visual i Plàstica de l'IES Joaquim Bau. Per ordre cronològic es poden destacar sis períodes en l'obra de Panisell: figures concèntriques, simètriques; formes asimètriques; murals, plafons i figures bidimensionals; Rakú; Binomi arbre-home i La conquesta del Cosmos.
L'any 1991 és premiat amb la Medalla d'Or al II Saló Internacional Gran Ducat de Luxemburg i Medalla de Plata del Gran Prix Internacional París. L'any 1992 se li atorga el reconeixement de «Tortosí de l'any 1991». El 2020 rep el premi Lo Grifonet, que atorga Òmnium Cultural a les Terres de l'Ebre. El setembre de 2023 rep la insígnia i el diploma acadèmic per part de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.
És membre de l'Acadèmia Internacional de Ceràmica des del 2013.
Viu a la localitat de Jesús.

## Referències

* ↑ Corredor-Matheos, Josep; de Dalmases Balañá, Nuria; José i Pitarch, Antoni; Català Roca, Francesc. Història de ll'Art Català. Edicions Península 62, 1996, p. 172. ISBN 8429741208.
* ↑ Ávila Granados, Jesús. «Joan Panisello Chavarria» (en anglès, francès). Académie international de la céramique, s.d. [Consulta: 17 març 2017].
* ↑ Coll, 2008, p. 46-189.
* ↑ Jover Flix, Mariano. El Baix Ebre, 1991, p. 480. ISBN 8440499671 [Consulta: 7 agost 2014].
* ↑ Salcedo, Antonio; Casas, Marià. «Joan Panisello». A: El fons d'art de la Universitat Rovira i Virgili. Publicacions de la Universitat Rovira i Virgili, 2008, p. 146. ISBN 9788484241317.
* ↑ «Joan Panisello Chavarria». Ebredigital. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015 [Consulta: 7 agost 2014].
* ↑ «Òmnium Ebre guardona el ceramista Joan Panisello amb el Premi Lo Grifonet 2020». Marfanta.com, 02-12-2020. [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ Bonet, Cinta «El ceramista jesusenc Joan Panisello, recongut per la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts Sant Jordi». Marfanta.com, 21-09-2023 [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «Joan Panisello i Chavarria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Panisello, Joan. Binomi Arbre-Home a les Terres de l'Ebre (Catàleg d'exposició), 1997, p. 36 (Publicacions del Museu d'Art Modern).
* Coll, Jaume (ed.); Catalá, Josefina (trad.). Joan Panisello. Obra 1975-2006 (en castellà, català). València, Tortosa: Museu Nacional de Ceràmica & Museu de l'Ebre, 2008.
# Jordi Pérez Colomé

Jordi Pérez Colomé (Barcelona, 1976) és un periodista i escriptor català. Treballa a El País, dirigeix El Ciervo, col·labora amb eldiario.es i Jot Down i escriu el blog Obamaworld. Va treballar a El Español des de la seva fundació i fins al juny de 2016. Coneix bé la política i els conflictes del Pròxim Orient, que ha visitat en diverses ocasions. El 2016 havia escrit sis llibres que tracten principalment de la política dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Jordi Pérez Colomé llega a "El País"». Infoperiodistas, 01-06-2016 [Consulta: 3 juny 2016].
* ↑ «El País ficha a Jordi Pérez Colomé». Elconfidencialdigital, 01-06-2016 [Consulta: 3 juny 2016].
* ↑ «Jordi Pérez Colomé». cccb.org. CCCB. [Consulta: 3 juny 2016].
# Espectacle sobre rodes

Espectacle sobre rodes (títol original: Road Show) és una pel·lícula còmica estatunidenca de 1941 dirigida per Hal Roach i protagonitzada per Adolphe Menjou, Carole Landis i John Hubbard. Està doblada al català.

## Argument

El milionari Drogo Gaines està a punt de casar-se amb el seu promès Helen Newton, però simula una crisi de nervis abans del seu propi casament perquè té por. Escolta a la Helen parlar amb el seu germà i la seva mare sobre que perden la fortuna d'en Drogo si el casament no es realitza. Això fa que Drogo decideixi cancel·lar el casament definitivament. La Helen furiosa i es nega a ser tractada així, i ataca en Drogo, intentant que sembli que és ell qui ho fa. El seu germà Ed va en la seva ajuda i noqueja en Drogo. Quan aquest es desperta de nou, es troba en una institució mental i és considerat com un boig.

## Repartiment

* Adolphe Menjou com Colonel Carleton Carroway
* Carole Landis com Penguin Moore
* John Hubbard com Drogo Gaines
* Charles Butterworth com Harry Whitman
* Patsy Kelly com Jinx
* Shemp Howard com Moe
* George E. Stone com indi
* Margaret Roach com Priscilla
* Polly Ann Young com Helen Newton
* Edward Norris com Ed Newton
* Marjorie Woodworth com Alice
* Florence Bates com Mrs. Newton
* Willie Best com Willie

## Referències

* ↑ «Road Show».
* ↑ «Espectacle sobre rodes». esadir.cat. [Consulta: 2 març 2024].
# Badia d'Arabat

La badia d'Arabat (en ucraïnès Арабатська затока, Arabatska zatoka; en rus Арабатский залив, Arabatski zaliv; en tàtar de Crimea Arabat körfezi) és una badia situada a la costa oriental de la península de Crimea, vora la mar d'Azov.
Té una longitud de 22 km de llarg i 40 km d'amplada màxima, i una profunditat de 8 a 9 metres. S'estén des de la península de Kertx fins a la fletxa d'Arabat.

## Referències

* 1 2 «Arabat Bay» (en anglès). Internet Encyclopedia of Ukraine. Canadian Institute of Ukrainian Studies. [Consulta: 29 gener 2023].

## Enllaços externs

* Badia d'Arabat, dins Encyclopedia of Ukraine (anglès)
# Echinopsis chiloensis

Echinopsis chiloensis és una espècie fanerògama, que es classifica dins de la família Cactaceae. És endèmica de Xile, freqüent i pot arribar a fer fins a 2 metres d'alçada. És una planta de gran valor ornamental.
Creix des dels 0 als 500 metres sobre el nivell del mar. Es pot trobar en àrees de secà, on les precipitacions són més aviat escasses, no hi plou de 6 a 10 mesos. Les precipitacions són a l'hivern i acumulen fins a 100-300mm anuals.
És un cactus columnar, arbust, ramificat des de la base amb branques ascendents, fins a 2 metres d'alçària, i 5 cm de diàmetre. Color verd clar. El color se sol perdre en la base de les plantes més velles. Espines entre 8 i 10 mm, de color groguenc al tronc, i rogenc en la punta.Flors grans, blanques i inodores, de més de 15 cm de diàmetre, presenten de 7 a 14 pètals; amb un tub verd, amb nombroses escames i llana negra.
Es cultiva a ple sol, amb compost estàndard i reg moderat. Resisteix temperatures de fins a 10 °C, però pot aguantar petites gelades, això la converteix en una planta resistent al cultiu en la costa Mediterrània.
Es reprodueix per llavors, o més ràpidament per esqueix, amb procés fàcil en ambdós casos i creixement ràpid.

## Referències

* ↑ «Echinopsis chiloensis a EOL» (en anglès). [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «Echinopsis chiloensis a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ http://www.chileflora.com/Florachilena/FloraSpanish/HighResPages/SH0711.htm

## Bibliografia

* Enciclopedia Ilustrada de los cactus y otras suculentas-Antonio Gómez ISBN 84-8476-011-1

## Enllaços externs

* http://www.desert-tropicals.com/Plants/Cactaceae/Trichocereus_spachianus.html Arxivat 2014-11-19 a Wayback Machine.
# Resolució 2395 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2395 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de desembre de 2017. El Consell va ampliar la Direcció Executiva del Comitè contra el Terrorisme del Consell de Seguretat de les Nacions Unides (CTED) fins al 31 de desembre de 2021.

## Observacions

Egipte va lamentar que la resolució no parlés del finançament del CTED. Segons el país, que era el president del Comitè contra el Terrorisme, aquest era un problema que afectava el treball de l'organització. A més, Egipte pensava que anar en contra de la retòrica terrorista hauria de ser una tasca crucial del CTED.
Els Estats Units van dir que calia un CTED flexible que pogués respondre a noves amenaces. També van donar la benvinguda a la nova directora Michèle Coninsx, i van donar suport a la seva visió d'una CTED fort i dinàmic. També va destacar els tres objectius d'aquesta resolució:
* Avaluar la implementació de les resolucions contra el terrorisme per països;
* Reforçar el CTED com un sistema d'alerta primerenca;
* Posar el CTED en l'estructura antiterrorista reformada de l'ONU.
Al llarg dels anys, el Consell havia après que necessitaven alhora reforçar la justícia, tallar el finançament del terrorisme, protegir millor l'aviació i assegurar importants infraestructures per prevenir el terrorisme. Un element important s'havia convertit ara en la lluita contra l'extremisme violent.

## Contingut

El juliol de 2016 una avaluació va confirmar la importància d'una implementació integrada i equilibrada dels quatre pilars de l'estratègia mundial contra el terrorisme. El juny de 2017, la Resolució 60/288 de l'Assemblea General de les Nacions Unides va crear l'Oficina de les Nacions Unides Contra el Terrorisme (UNOCT), que n'era responsable.
El CTED del Consell de Seguretat, que havia de supervisar la implementació la Resolució 1373, es va ampliar fins al 31 de desembre de 2021. La seva funció principal era avaluar la manera en què els països implementaven les resolucions 1373, 1624 i 2178, i proporcionar millores. A més, el CTED havia d'observar i avaluar les noves tendències en terrorisme.
El CTED i la UNOCT havien de treballar molt de prop, i es va animar a la UNOCT a aprofundir en l'anàlisi del CTED. També es va encarregar al CTED que compilés una llista anual de països on s'havia d'avaluar. L'any 2017, el CTED havia estat en més de vint països, però alguns països mai havien estat visitats. Els alts funcionaris dels països avaluats havien de ser convidats a les reunions del Comitè contra el Terrorisme.

## Referències

* 1 2 3 Nacions Unides. «Unanimously adopting r.2395, SC renews mandate of CTED until december 2021», 21-12-2017.
* 1 2 Govern dels EUA. «Remarks following the adoption of UNSC r.2395 on the UN CTED», 21-12-2017. Arxivat de l'original el 5 de gener 2018. [Consulta: 29 març 2018].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# José Gabriel Amérigo Morales

José Gabriel Amérigo Morales (Alacant, 19 de març de 1807- 30 d'agost de 1884) fou un comerciant i polític alacantí, alcalde d'Alacant durant el segle xix.
Personatge emprenedor, va participar en tota mena de negocis. Va marxar als Estats Units, on es va fer ric, i després de viure cinc anys a Cuba es va instal·lar a València, on fou cònsol de Veneçuela. El 1847 es va instal·lar definitivament a Alacant, on va comerciar amb vins, alcohols i conserves, va adquirir terres agrícoles a l'Horta d'Alacant, Villena i Xixona i terres urbanes a Alacant aprofitant la desamortització de Pascual Madoz. El 1851 fou escollit regidor de l'ajuntament d'Alacant, el 1853 formà part de la junta de govern de la Companyia per la Construcció del ferrocarril Alacant-Almansa i en 1854 fou capità de la Milícia Nacional. El 1855 formà part del Gremi de Comerciants Capitalistes i el 1856, després del triomf de Leopoldo O'Donnell, fou nomenat alcalde d'Alacant. Després fou director de la sucursal alacantina del Banc d'Espanya (1858-1862), que era instal·lada a un edifici de la seva propietat, va fer negocis d'explotació de pous artesians amb Juan Leach Giró i amb José de Salamanca y Mayol va fundar una societat el 1872 per proveir d'aigua la ciutat. A més, el 1873 va fundar el Centro Hispano-Ultramarino, per tal de lluitar contra l'abolició de l'esclavitud a Cuba i Puerto Rico.
Tot i que el 1873 fou capità dels Voluntaris de la República, quan es va produir la restauració borbònica es va afiliar al Partit Conservador i fou breument alcalde novament entre 1874 i 1875. Després va impulsar el Teatre Principal (1876) i fou membre fundador de la Caixa d'Estalvis d'Alacant.

## Referències

* ↑ José Gabriel Amérigo Morales, Real Academia de la Historia
* ↑ Los últimos negreros y esclavos, Diario Información, 18 de desembre de 2017
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.29. ISBN 9788495484802.
# Jonás Gutiérrez

Jonás Gutiérrez (nascut el 5 de juliol de 1983 a Roque Sáenz Peña, Argentina) és un futbolista professional argentí que juga al Defensa y Justicia.

## Carrera esportiva

Va jugar entre els anys 2001 i 2005 al Club Atlético Vélez Sársfield guanyant el torneig Clausura el 2005.
Després de guanyar el títol de lliga argentina, va signar amb el RCD Mallorca, que va comprar el 50% dels drets del jugador.
Després de tres temporades al conjunt balear, va decidir rescindir el seu contracte unilateralment acollint-se a l'article 17 de l'estatut del jugador de la FIFA. L'organisme internacional ha d'establir una indemnització pel Mallorca i el Vélez Sársfield, propietaris dels drets del jugador.
El 2 de juliol de 2008 el Newcastle United va confirmar el seu fitxatge per a cinc temporades.

## Referències

* ↑ Jonás se'n va acollint-se a l'article 17 de la FIFA (castellà)

## Enllaços externs

* Estadístiques del jugador (anglès)
* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)