OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moydita-(Y)

La moydita-(Y) és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom en honor de Luis Moyd (1916-2006), curador de mineralogia en els Museus Nacionals del Canadà.

## Característiques

La moydita-(Y) és un borat de fórmula química Y[B(OH)₄](CO₃). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1985. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 1 i 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la moydita-(Y) pertany a «06.AC - Monoborats, B(O,OH)₄, amb i sense anions addicionals; 1(T), 1(T)+OH, etc.» juntament amb els següents minerals: sinhalita, pseudosinhalita, behierita, schiavinatoïta, frolovita, hexahidroborita, henmilita, bandylita, teepleïta, carboborita, sulfoborita, lüneburgita, seamanita i cahnita.

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatita de granit rica en minerals de terres rares. Va ser descoberta a la mina Evans-Lou, al llac Saint-Pierre, a Val-des-Monts, Les Collines-de-l'Outaouais RCM, Outaouais (Quebec, Canadà), on sol trobar-se associada a altres minerals com: xenotima-(Y), titanita, spessartina, quars, metatyuyamunita, metatorbernita, lokkaïta-(Y), kainosita-(Y), fergusonita-(Y) i caysichita-(Y). És l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Moydite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juny 2017].
# Municipi de Zilupe

El municipi de Zilupe (en letó: Zilupes novads) és un dels 110 municipis de la República de Letònia, que es troba localitzat a l'est del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Zilupe. El municipi va ser creat l'any 2002 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Lauderu pagasts (zona rural)
* Pasienes pagasts (zona rural)
* Zaļesjes pagasts (zona rural)
* Zilupe (ciutat)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 3.799 persones (2009). La superfície del municipi té uns 308,9 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 12,30 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 12 gener 2015].
# Musaranya de Peters

La musaranya de Peters (Crocidura gracilipes) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). Hom creu que viu a Tanzània.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Jenkins, P. (2016). "Crocidura gracilipes." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Nichita Stănescu

Nichita Stănescu (Ploieşti, 31 de març de 1933 - Bucarest, 13 de desembre de 1983) fou un poeta romanès. Estudià llengua i literatura romaneses a la Universitat de Bucarest. Fou col·laborador o editor, durant la major part de la seva carrera, de revistes literàries com Gazeta Literară, România Literară i Luceafărul. El seu debut editorial fou amb el llibre de poemes Sensul iubirii (El sentit de l'amor). Esdevingué un dels poetes romanesos amb més projecció internacional, i rebé nombrosos premis, el més destacat dels quals el Premi Herder del 1975, a més d'ésser nominat per al Premi Nobel el 1979 i el 1980.

## Traduccions al català

* Ànima gramatical. Antologia poètica 1960-1984. Traducció de Lilica Voicu-Brey i Xavier Montoliu Pauli. Lleonard Muntaner editor, 2017.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nichita Stănescu». lleonardmuntanereditor.cat [Consulta: 20 juny 2018].

## Bibliografia

* Abrams, D. Sam «L'Ànima gramatical, de Nichita Stănescu». Núvol - Punt de llibre, 09-06-2017 [Consulta: 20 juny 2018].
# Nipponasellus takefuensis

Nipponasellus takefuensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Matsumoto, K., 1962. Two new genera and a new subgenus of the family Asellidae of Japan. Annotationes Zoologicae Japonenses 35 (3): 162-169. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 juny 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.
# Campionat del Món d'esgrima de 1951

El Campionat del Món d'esgrima de 1951 fou la setena edició del Campionat del Món d'esgrima. Es va disputar a Estocolm, Suècia.

## Resultats
### Resultats masculins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Manlio Di Rosa | Edoardo Mangiarotti | Jehan Buhan |
| Floret per equips | FrançaRené Bougnol Jéhan Buhan Christian d'Oriola Jacques Lataste Claude Netter Adrien Rommel | ItàliaGiancarlo Bergamini Manlio Di Rosa Edoardo Mangiarotti Alessandro Mirandoli Renzo Nostini Giorgio Pellini | EgipteOsman Abdel Hafeez Ahmed Abu-Shadi Salah Desuki Hasan Hosni Taufik Mahmud Yunes Mohamed Zulficar |
| Espasa individual | Edoardo Mangiarotti | Carlo Pavesi | Sven Fahlman |
| Espasa per equips | FrançaAlain Besseche René Bougnol Jacques Coutrot Daniel Dagallier Armand Mouyal Armand Simon | ItàliaRoberto Battaglia Dario Mangiarotti Mario Mangiarotti Fiorenzo Marini Carlo Pavesi | SuèciaPer Carleson Sven Fahlman Carl Forssell Rolf Julin Bengt Ljungquist Berndt-Otto Rehbinder |
| Sabre individual | Aladár Gerevich | Pál Kovács | Gastone Darè |
| Sabre per equips | HongriaTibor Berczelly Aladár Gerevich Pál Kovács Endre Palócz Károly Pesthy László Rajcsányi | ItàliaGastone Darè Roberto Ferrari Renzo Nostini Vincenzo Pinton Mauro Racca Vittorio Stagni | BèlgicaGustave Ballister Jean Henriet François Heywaert Ferdinand Jassogne Marcel Van Der Auwera Édouard Yves |

### Resultats femenins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Ilona Elek | Karen Lachmann | Magdolna Nyári-Kovács |
| Floret per equips | FrançaJacqueline Baudot Odette Drand Renée Garilhe Françoise Gouny Lylian Guyonneau Therese Sanlaville | HongriaIlona Elek Margit Elek Katalin Horváth Magdolna Nyári Ilona Sákovics Ilona Vargha | DinamarcaElla Dam-Larsen Solveig Jørgensen Edith Knudsen Kate Mahaut Grete Olsen Ulla Barding |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Hongria | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 2 | França | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 3 | Itàlia | 2 | 5 | 1 | 8 |
| 4 | Dinamarca | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | Suècia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 6 | Bèlgica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6 | Egipte | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ The Guinness Encyclopaedia of Sports Records & Results. Fencing World Championships, pages 165-167. Guinness Superlatives Ltd, 1987. ISBN 0-85112-492-5.
* ↑ Medaller masculí de floret
* ↑ Medaller masculí d'espasa
* ↑ Medaller masculí de sabre
* ↑ Medaller femení de floret
# Manuel Fernández Ginés

Manuel Fernández Ginés (La Zubia, Granada, 25 de febrer de 1971) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1993 i 2000.
Fou un important gregari de Tony Rominger i el seu major èxit esportiu fou el Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta de 1996.

## Palmarès

* 1992
** 1r a la Volta a Lleó
* 1996
** Campió d'Espanya de ciclisme en ruta
** 1r al Trofeu Zumaquero
* 1997
** 1r a la Volta a Astúries i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1994. 44è de la classificació general
* 1995. Abandona (14a etapa)
* 1998. 69è de la classificació general
* 1999. Abandona (5a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1996. 16è de la classificació general
* 1999. 49è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. 21è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Wikiwix's cache». Arxivat de l'original el 2018-03-09. [Consulta: 23 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa de Manuel Fernández Ginés a sitiodeciclismo.net
# Cantó de Vincennes-Est

El cantó de Vincennes-Est és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Nogent-sur-Marne. Comptava amb part del municipi de Vincennes.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Vincennes i el cantó de Fontenay-sous-Bois.

## Municipis

* Vincennes (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1986 | Jean Clouet | RI, després UDF |
| 1986-2000 | Pierre Souweine | UDF |
| 2000-2011 | Jean-Michel Seux | UDF, després UMP |
| 2011- | Dominique Le Bideau | NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 21.679 | 22.057 | 25.995 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Magatzems Costa

Magatzems Costa és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al centre urbà de Tàrrega, fent cantonada entre el carrer del Carme i el carrer Sant Antoni Maria Claret, en una zona adaptada a vianants amb alta presència de comerç local. L'edifici és de planta rectangular amb quatre nivells i coberta composta. El parament és a base de bandes horitzontals que s'alcen des de damunt del sòcol fins a arribar a la cornisa motllurada que corona la façana. A la planta baixa una obertura de secció rectangular delimita l'espai comercial. Al primer i segon pis, s'hi obren dues tribunes formades per les mateixes característiques: cos semicircular que s'estructura amb tres finestres d'arc pla separades per pilastres. Al darrer pis, seguint la forma de la tribuna, s'hi obre un balcó del qual destaca la balustrada de pedra decorada amb motius lineals.

## Història

Als baixos de l'edifici hi havia els "Magatzems Costa", dedicats a roba de la llar. El comerç que fou fundat l'any 1888, fou tancat i finalment substituït a principis del segle XXI per una perfumeria.

## Referències

* 1 2 «Magatzems Costa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Libel·làtics

S'anomenaven libel·làtics als cristians que, a fi de lliurar-se de la persecució, aconseguien un certificat que acreditava que havien fet sacrificis als déus.
A la persecució de Deci va haver molts cristians que, a fi que no els obliguessin a realitzar sacrificis públicament als déus, segons les ordres de l'emperador, aconseguien dels magistrats per gràcia o mitjançant suborns certificats d'haver obeït les ordres imperials i que estava prohibit d'inquietar-los en matèria religiosa, en disposar d'aquests certificats anomenats libelli, d'on prové el terme libel·làtic.

## Interpretació

Els centuriadors de Magdeburg i Tillemont pensen que els libel·làtics no renunciaven realment a la seva fe, ni sacrificaven als ídols i que el certificat que aconseguien era fals. Segons Tillemont, els libel·làtics eren els quals anaven a trobar els magistrats o enviaven algú que declarés que eren cristians i com a tals no podien sacrificar als déus, així que els donaven una quantitat de diners i els demanaven que els eximissin de fer allò que els estava prohibit. A continuació rebien un certificat segons renunciaven a Jesucrist i havien sacrificat als déus, encara que no fos veritat; certificat que era llegit públicament.
Per l'altre costat, Baronio opina que els libel·làtics havien comès realment l'apostasia. Segons Bingham, és possible que coexistissin tots dos grups.

## Conseqüències

L'apostasia, real o simulada, era un crim molt greu: l'església d'Àfrica no restituïa a la comunió els libel·làtics fins que fessin una llarga penitència. Aquest rigor obligà els libel·làtics a trobar els confessors i els màrtirs que estaven presos o que anaven a morir per assolir mitjançant la seva intercessió l'absolució de les penes canòniques que havien de patir, en el qual s'anomenava "demanar la pau". L'abús d'aquests dons de pau causà un cisma a l'església de Cartago en temps de Sant Cebrià, qui protestà amb totes les seves forces contra la facilitat de perdonar aquestes prevaricacions, com es veu a les seves cartes 31, 52 i 68, així com al seu Tractat de Làpsis.
El cànon 11 del Concili de Nicea, que regula la penitència dels qui renunciaren a la fe sense haver estat violentats, pot ser relatiu als libel·làtics.

## Referències

* ↑ t. 3, p. 318 i 702
* ↑ Origenes eclesiasticos, 1.16, c. 4,§. 6.

## Bibliografia

* Diccionario de Teología 1846, P. Bergier
Viccionari
# Llengua de gat

* Per a altres significats, vegeu «Llengua de gat (peix)».
Una llengua de gat és un tipus de bescuit de forma oblonga, d'uns cinc a vuit centímetres, més o menys allargats, probablement creat en el segle xvii. La pasta de base es compon d’una quantitat igual de farina i de sucre treballada amb ous o clara d’ou. Segons la consistència desitjada, és possible d'afegir llet o mantega normal o condensada. Es pot aromatitzar per exemple amb vainilla. Sovint es disposa en bastonets amb una mànega de pastisseria en una plata de forn amb mantega i es cou al forn durant alguns minuts. De vegades, per exemple a França, Itàlia, Espanya o Filipines, la recepta és més simple. A Alemanya i Àustria, les llengües de gat (anomenades Katzenzungen) són bescuits de cullera o són enterament fetes de xocolata (llet de xocolata, xocolata negra i xocolata blanca). Es diuen Lengua de gato en castellà, Lingua di gatto en italià, Língua de gato en portuguès, kočičí jazýčky en txec, macskanyelv en hongarès. Segons el fabricant Küfferle, la seva primera producció data del 1892. A Alemanya, la producció de llengües de gat es divideix entre les empreses Sarotti, Hachez, Halloren. Al Japó, una "llengua de gat" és un bescuit farcit quadrat format per una capa de xocolata blanca entre dos bescuits quadrades.
* Llengües de gats: bescuits (a dalt), barres de xocolata amb llet (a baix).
* Llengua de gat vegana
* Katzenzungen

## Referències

* ↑ Cookies, crackers i bescuits

## Vegeu també

* Melindro
* Dits de bescuit
* Coulant
# Llengües pèrmiques

Les llengües pèrmiques són un subgrup de les llengües ugrofineses. Són parlades a la zona muntanyenca dels Urals de Rússia.
* Komi (Komi-Zyrian, Zyrian)
* Komi-permià
* Udmurt (Votyak)
Molts lingüistes consideren que el komi i el komi-permià són variants de la mateixa llengua, perquè la subdivisió depèn només de l'accentuació.

## Referències

* ↑ Anu-Reet Hausenberg, «Komi» Ian: D. Abondolo (editor.), The Uralic Languages. Routledge, London 1998, pàgines 205 ss. ISBN 0-415-08198-X
# Lluís Bonet Amigó

Lluís Bonet Amigó (Tarragona, 1881 – Barcelona, 1965) fou un esportista i dirigent esportiu.
Practicà l'hoquei al Club Gimnàstic de Tarragona i el rem al Club Nàutic de Tarragona, amb el qual disputà el Campionat d'Espanya de ioles el 1916. Fou el primer president de la Federació Catalana de Rem entre els anys 1922 i 1927 i també dirigí el Club Nàutic de Tarragona entre el 1920 i el 1927 i entre el 1931 el 1936, i el Nàstic del 1924 al 1926, on professionalitzà la secció de futbol. El 1915 va fundar el Lawn Tennis Club de Tarragona, primer nom de l'actual Club de Tennis Tarragona, que de 1918 a 1929 va crear un torneig amb el seu nom. De 1920 a 1923 va organitzar el Gran Premi d'automobilisme Trofeu Armangué, que es disputava en el trajecte d'anada i tornada entre Tarragona i la Secuita, i el 1924 va crear les Olimpíades Llevantines, que van consistir en un enfrontament esportiu entre les ciutats de Tarragona i Alacant, a la qual quatre-cents esportistes tarragonins es van desplaçar en un vaixell noliejat i sufragat per ell mateix.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.

## Vegeu també

* Mas d'en Bonet
# Lo Tossal (Gurp de la Conca)

Lo Tossal és una muntanya de 939,9 metres que es troba a l'antic municipi de Gurp de la Conca, ara del terme de Tremp, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat al nord del poble de Sant Adrià, i és un dels contraforts sud-orientals de la Roca de la Mola.
# Lo Tossal (Sapeira)

Lo Tossal és una muntanya de 806,1 metres que es troba a l'antic terme municipal de Sapeira, de l'Alta Ribagorça, ara del terme de Tremp, a la comarca de la Pallars Jussà.
És al lloc conegut com la Baga d'Escoi, al nord-est del poble d'Escarlà, en un dels contraforts de ponent de la muntanya de Sant Cosme.
# Lorenzo Gafa

Lorenzo Gafa o Gafà (1638–1704), fou un arquitecte barroc de Malta.
Va néixer a Birgu o Vittoriosa i va començar a treballar com a picapedrer, mentre el seu germà era un conegut escultor de nom Melchiorre. Durant els primers anys de la dècada de 1660 va desenvolupar un fort interès per al disseny arquitectònic i ja el 1661 va intervenir en el cor de l'església de Sant Felip a Zebbug. També se sap que en aquesta època va intervenir en els retaules de l'altar major de l'església de Santa Escolàstica i l'església dels dominics de l'anunciació, situades totes dues a Birgu. També va dissenyar en part l'església de Sant Nicolau a La Valletta.
També va treballar en l'església de Sant Pau de Rabat, entre 1664 i 1683; a l'església de Sarria de Floriana el 1676 i l'església dels carmelitans de Mdina entre 1668 i 1672, també va intervenir en diverses estructures de la Valletta fins al 1680. A Mdina també va ser l'encarregat de dissenyar el palau episcopal i entre 1697 i 1702 va ser l'arquitecte de la cocatedral de Sant Pau.
Va dissenyar un gran nombre de temples entre 1680 i 1690, com l'església de Santa Caterina a Żejtun, començada el 1692, i el 1699 Nostra Senyora de la Victòria a La Valletta. També va dissenyar l'església parroquial de Qrendi.
Va morir el 1704.

## Referències

* ↑ «Lorenzo Gafa». Arxivat de l'original el 2011-07-23. [Consulta: 23 febrer 2010].
# Los Lunas

Los Lunas és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 10.034 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Los Lunas tenia 10.034 habitants, 3.601 habitatges, i 2.689 famílies. La densitat de població era de 385,5 habitants per km².
Dels 3.601 habitatges en un 41,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,8% hi vivien parelles casades, en un 16,8% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.240 $ i la renda mediana per família de 37.255 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.664 $ mentre que les dones 22.437 $. La renda per capita de la població era de 14.692 $. Aproximadament l'11,6% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Los Lunas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Los Lunas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Los Lladresos

Los Lladresos és un indret del terme municipal de Talarn, al Pallars Jussà.
Estan situats al sud-est de la vila de Talarn, en els costers que des de la vila baixen cap a la Noguera Pallaresa. Estan separats de Talarn per la via del ferrocarril i la carretera C-13.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llum ultraviolada de buit

La llum ultraviolada de buit (LUB) és la longitud d'ona més curta de la llum ultraviolada. En un estudi publicat el 2014, un equip d'investigadors basat als Estats Units descobrí que la LUB pot trencar els àtoms de diòxid de carboni (CO₂) en carboni elemental (C) i oxigen diatòmic (O₂). Anteriorment es creia que la llum ultraviolada només podia escindir el (CO₂) en monòxid de carboni (CO) i oxigen monoatòmic (O). S'ha proposat que la llum ultraviolada del Sol i altres estrelles podria haver produït oxigen a l'atmosfera de planetes rics en CO₂ abans de l'evolució d'organismes fotosintètics. Igual que els altres tipus de llum ultraviolada, la LUB és nociva per als éssers vius.

## Referències

* ↑ Yirka, B. «Researchers discover a way to tease oxygen molecules from carbon dioxide» (en anglès). Phys.org, 03-10-2014. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Lu, Z.; Chung Chang, Y.; Yin, Q.-Z.; Ng, C. Y.; Jackson, W. M «Evidence for direct molecular oxygen production in CO₂ photodissociation» (PDF) (en anglès). Science, 346, 6.205, 2014, pàg. 61–64. Arxivat de l'original el 2015-12-22 [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Ito, T.; Ito, A «Predominance of Membrane Damage in Yeast Cells in Suspension with Monochromatic 163-nm Vacuum Ultraviolet Light» (resum) (en anglès). Radiation Research, 81, 3, 1980, pàg. 416–426.
# Lovce

Lovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1323.

## Referències

* ↑ «Zlaté Moravce (District, Nitriansky kraj, Slovakia) - Population Statistics, Charts, Map and Location». [Consulta: 23 febrer 2019].
# Luis Jiménez Aranda

Luis Jiménez Aranda (Sevilla, 1845-Pontoise, 1928) fou un pintor sevillà.
Després de la seva formació a l'Escuela de Bellas Artes de Sevilla, va començar a pintar composicions històriques. Amb Colom proposant als Reis Catòlics el descobriment del Nou Món va rebre una menció honorífica a l'Exposició Nacional de 1864. El 1868, seguint les passes del seu germà José, es va traslladar a Roma.
El 1877 va marxar a París, on va viure gran part de la seva vida, i es va especialitzar en la pintura de tendència realista i de caràcter comercial, que s'havia imposat en els ambients artístics en els darrers anys del segle. La seva obra culminant, La visita del metge, va obtenir la medalla d'or al pavelló espanyol de l'Exposició Universal de París de 1889, el mateix guardó a Múnic el 1890, una menció d'honor a Berlín el 1891 i la medalla de primera classe a l'Exposició de Belles Arts de Madrid de 1892.

## Obres destacades

* En el estudio del pintor, óleo sobre tabla, 46 x 37 cm, 1882.
* La sala del hospital en la visita del médico en jefe, óleo sobre lienzo, 290 x 445 cm, 1889.
* Dama en la Exposición Universal de París, 1889.

## Referències

* ↑ Ddaa. Ciència i caritat al descobert. Barcelona: Museu Picasso, 2010 (Col·lecció Focus). DL B-43956-2010. ISBN 978-84-9850-277-0.

## Bibliografia

* Pantorba, Bernardino de, Historia y crítica de las Exposiciones Nacionales de Bellas Artes celebradas en España [1948], Madrid, Jesús Ramón García-Rama, 1980, p. 423.
* Valdivieso González, Enrique, Pintura sevillana del siglo XIX, Sevilla, 1981, pp. 104-105.
* Catálogo de las pinturas del siglo XIX. Casón del Buen Retiro, Madrid, Ministerio de Cultura, 1985, p. 113.
* Fernández López, José, La pintura de historia de Sevilla en el siglo XIX, Sevilla, Diputación Provincial, 1985, pp. 100-101.