OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yamaha XTZ 750

La Yamaha XTZ 750 va ser un model de motocicleta tipus trail. De concepte semblant a l'Honda XRV 750 (coneguda també com a Africa Twin), presentava un motor bicilíndric refrigerat per aigua. Els cilindres estaven disposats en línia, i el motor rendia una potència de 69CV. Als inicis, va coexistir amb una motocicleta més petita, la XTZ 600, fins que aquesta va ser substituïda per la XTZ 660. Seguint amb el costum de denominar les motocicletes monocilíndriques d'aventura amb el nom de Ténéré, la XTZ 750 va rebre el nom de SuperTénéré.
Tot i ser molt més pesada que les versions més petites, va tenir una bona acceptació per la seva fiabilitat i potència. Avui dia les XTZ 750 són ben valorades com a alternativa a les Honda Africa Twin degut al seu preu més baix i a la seva major potència.
Es va fabricar de 1989 a 1994. Avui dia no hi ha cap model fabricat per Yamaha que tingui un concepte semblant.

## Models Relacionats

* Yamaha XTZ 600
* Yamaha XTZ 660
* Honda XRV 750
# Zincroselita

La zincroselita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la brandtita. Rep el seu nom com a membre del grup de la roselita amb zinc dominant.

## Característiques

La zincroselita és un fosfat de fórmula química Ca₂Zn(AsO₄)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1985. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la zincroselita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, gaitita, messelita, parabrandtita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, rruffita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mawbyita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, krettnichita, cobalttsumcorita, niquellotharmeyerita, manganlotharmeyerita, schneebergita, nickelschneebergita, gartrellita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, a la regió d'Otjikoto, a Namíbia. També ha estat descrita al districte de Bou Azzer, a la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Es tracta dels dos únic indrets on ha estat trobada aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Zincroselite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r setembre 2017].
# Trüstedtita

La trüstedtita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al subgrup de la bornhardtita. Rep el nom en honor d'Otto Alexander Paul Trüstedt (París, França, 30 de març de 1866 - Hèlsinki, Finlàndia, 11 de setembre de 1929), qui va desenvolupar els mètodes de prospecció que van conduir al descobriment del dipòsit d'Outokumpu (Finlàndia).

## Característiques

La trüstedtita és un selenur de fórmula química Ni₃Se₄. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1964. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la trüstedtita pertany a «02.D - Sulfurs metàl·lics, amb proporció M:S = 3:4» juntament amb els següents minerals: bornhardtita, carrol·lita, cuproiridsita, cuprorhodsita, daubreelita, fletcherita, florensovita, greigita, indita, kalininita, linneïta, malanita, polidimita, siegenita, tyrrel·lita, violarita, xingzhongita, ferrorhodsita, cadmoindita, cuprokalininita, rodoestannita, toyohaïta, brezinaïta, heideïta, inaglyita, konderita i kingstonita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall del riu Kitka, a la localitat de Kuusamo (Ostrobòtnia del Nord, Finlàndia). També ha estat descrita a Alemanya, Anglaterra i a la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ «Trüstedtite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 gener 2021].
# Agustín de Luque y Coca

Agustín de Luque y Coca (Màlaga, 28 de setembre de 1850 - Hendaia, 14 d'octubre de 1937) va ser un militar i polític espanyol, director general de la Guàrdia Civil i ministre de la Guerra.

## Biografia

Va combatre en la Tercera Guerra Carlina i va estar destinat en Melilla i a Cuba durant la Guerra hispano-estatunidenca, on va ascendir a General de divisió. Va estar vinculat amb el republicanisme a través de Manuel Ruiz Zorrilla. Se li va atribuir estar implicat en diferents conspiracions contra la monarquia, encara que no va haver-n'hi proves. Va treballar com a Cap de Gabinet en el Ministeri de la Guerra, on va arribar a ser Ministre per quatre ocasions, totes amb governs liberals (1905; 1906-1909; 1911 i 1912-1915). Va ser Senador electe per la província de Palència i Lugo (1905-1908) per a ser designat, més tard, Senador vitalici (1909).
Va ser Director General de la Guàrdia Civil en dues ocasions; entre el 30 d'octubre de 1913 i el 10 de desembre de 1915 i entre el 20 d'abril de 1917 i el 26 de juny de 1917. Se li deu l'aprovació de la Llei del Servei Militar Obligatori. El 6 d'octubre de 1920 el ministeri de la Guerra publica un decret disposant el cessament del tinent general Agustín Luque y Coca en el càrrec de comandant general del Cos i caserna d'Invàlids i el seu pas a la reserva per haver complert l'edat reglamentària.
En 1925 va ser nomenat pel dictador Miguel Primo de Rivera president de la comissió que va elaborar el projecte de creació del Servei Nacional d'Educació Física, Ciutadana i Premilitar.

## Referències

* ↑ El general Luque y la acción de Paso Real, Blanco y Negro, 22 de febrer de 1896
* ↑ Malagueños en la élite militar de poder durante el reinado de Alfonso XIII
* ↑ «Directores Generales». Guardia Civil. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ Agustín Luque y Coca a xtec.es
* ↑ Hemeroteca del diari ABC, 07/10/1920

## Enllaços externs

* Fitxa del Senat
# Can Rovell

Can Rovell és una obra del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa senyorial, historicista, harmonitzada amb la veïna Can Castells, construïda a continuació d'ella, i possiblement pel mateix autor. És de planta quadrada, amb terrat i torre mirador, a la que s'accedeix des de l'interior, coronada per una petita teulada en forma de cúpula recoberta d'escates de ceràmica i amb un floró de terra cuita al capdamunt. Els mateixos materials es repeteixen en tots els motius ornamentals de la casa, en la barana del balcó de terra cuita amb ornamentació de ceràmica de colors i uns florons com els de la torre que coronen les pilastres de la reixa del jardí. En contrast és de gran sobrietat la resta de l'edifici, sense abandonar les línies rectes en portes i finestres i tenint com a única decoració unes franges horitzontals que remarquen els nivells de la casa.

## Història

Aquesta casa es va començar a construir immediatament després de Can Castells, que està just al costat. També pertanyia al Sr. Lluís Castells, encara hi vivien uns nebots seus. A la part del jardí que toca a la biblioteca municipal, hi ha una porta ara fermada que permetia el pas entre els dos habitatges.

## Referències

* 1 2 «Can Rovell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Sent Lari (Arieja)

Sent Lari (en francès Saint-Lary) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sarnen

Sarnen és un municipi del cantó d'Obwalden (Suïssa), del qual és la capital.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Seraiki

Els seraiki o saraiki (seraiki سرائیکی قوم), també coneguts com a multanis, són una nació de la República Islàmica del Pakistan, formada per uns vint-i-cinc milions de persones. Parlen la llengua seraiki, que amb l'hindko i el potwari, forma part de la branca lahnda de les llengües indoàries. Els seraiki són una minoria de la província pakistanesa del Panjab, majoritari al sud. La majoria son musulmans, llevat algunes minories de cristians, hinduistes i sikhs, que després de la independència del Pakistan marxaren cap a l'Índia.
Hi ha un moviment nacionalista del sud del Panjab que reivindica una província a part de Seraikistan. També, relacionat amb aquest grup, s'ha fet una estandardització lingüística, que abans es considerava un dialecte del panjabi. Per tant, els nacionalistes seraikis demanen l'oficialització de la llengua en una nova província seraiki-parlant.

## Referències

* ↑ «Saraiki». Ethnologue.
* ↑ Bhatia, Tej K.; Ritchie, William C. The Handbook of Bilingualism. John Wiley & Sons, 2008-04-15, p. 803. ISBN 9780470756744.
* ↑ Minahan, James. Ethnic Groups of South Asia and the Pacific: An Encyclopedia. ABC-CLIO, p. 283. ISBN 9781598846591.
* ↑ name=Pierre Herman Leonard Eggermont. "Alexander's campaigns in Sind and Baluchistan and the siege of the Brahmin"
* ↑ Pierre Herman Leonard Eggermont. "Alexander's campaigns in Sind and Baluchistan and the siege of the Brahmin". pp 146.
# Scientific Reports

Scientific Reports (Sci. Rep. o SR) és una revista científica revisada per experts llançada el 2011 i publicada pel Nature Publishing Group.
Juntament amb PLOS One i PeerJ, és una de les megarevistes disponibles en línia i en accés obert que publiquen articles que abasten una àmplia gamma de disciplines. Avalua els articles segons la validesa científica dels seus resultats més que per la seva novetat o importància o el seu impacte potencial.

## Referències

* ↑ Davis, P. «Scientific Reports On Track To Become Largest Journal In The World» (en anglès). The Scholarly Kitchen, 23-08-2016. [Consulta: 24 agost 2016].
* ↑ «Mega-journals: the future, a stepping stone to it or a leap into the abyss?» (en anglès). Times Higher Education (THE), 13-10-2016 [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ «What Is a Megajournal? | AJE | American Journal Experts» (en anglès). [Consulta: 13 juny 2019].
# Saultain

Saultain és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.991 habitants. Limita al nord-est amb Estreux, al sud-est amb Curgies, al sud amb Préseau, al sud-oest amb Aulnoy-lez-Valenciennes i al nord-oest amb Marly.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.393 | 1.423 | 1.438 | 1.669 | 2.037 | 2.077 | 1.991 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2007 | Noël Malvache | Divers gauche |
| 2007- | Joël Soigneux | |
# Saulx

«Saulx» té aquests significats:
* Saulx (Alt Saona), municipi al departament de l'Alt Saona (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Saulx-lès-Champlon, municipi al departament del Mosa (regió de Gran Est, França)
* Saulx-les-Chartreux, municipi al departament de l'Essonne (regió de l'Illa de França, França)
* Saulx-le-Duc, municipi al departament de la Costa d'Or (Borgonya - Franc Comtat)
* Saulx-Marchais, municipi al departament d'Yvelines (Illa de França)
* Cantó de Saulx, cantó al districte de Lure del departament de l'Alt Saona
* Sept-Saulx, municipi al departament del Marne (Gran Est)
# Senorbì

Senorbì (en sard, Senorbì) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 4.419 habitants. Es troba a la regió de Trexenta. Limita amb els municipis d'Ortacesus, San Basilio, Sant'Andrea Frius, Selegas, Siurgus Donigala i Suelli.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Adalberto Sanna | Llista cívica |

## Enllaços externs

* web oficial amb network e-learning de l'ITCG "L. Einaudi"
* Senorbi2000"
* Museu Arqueològic "Sa Domu Nosta" Arxivat 2009-10-05 a Wayback Machine.
# Senozan

Senozan és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 1.108 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 1971-1989 | Raymond Gaillardon |
| 1989-2001 | Philippe Viardot |
| 2001- | Joëlle Sandon |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 412 | 448 | 601 | 777 | 894 | 918 | 1.108 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Savogna

Savogna (friülà Savògne , eslovè Sauodnja) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. Forma part de l'Eslàvia friülana. L'any 2007 tenia 535 habitants. Limita amb els municipis de Kobarid (Eslovènia), Grimacco, Pulfero, San Leonardo i San Pietro al Natisone. Segons el cens de 1971, el 77,2% de la població són eslovens.

## Fraccions

Barza/Barca, Blasin/Blažin, Brizza di Sopra/Gorenje Barca, Brizza di Sotto/Dolenje Barca, Cepletischis/Čeplešišče, Crisnaro/Kranjac, Dus/Duš, Fletta/Fleta, Franz/Franci, Gabrovizza/Gabruca, Iellina/Jelina, Ieronizza/Jeronišče, Losaz/Ložac, Masseris/Mašera, Montemaggiore/Matajur, Pechinie di Sopra/Gorenje Pečnije, Pechinie di Sotto/Dolenje Pečnije,Podar, Podoreg/Podorieh, Polava, Savogna/Sauodnja, Stefenig/Stiefinči, Stermizza/Starmica, Tercimonte/Tarčmun

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Lorenzo Cernoia | Centredreta |
# Servi Fulvi Flac

Servi Fulvi Flac (en llatí Servius Fulvius Flaccus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Fúlvia, una família romana d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 135 aC amb Quint Calpurni Pisó, i va sotmetre els vardeis d'Il·líria. Ciceró diu d'ell que era un bon literat i molt eloqüent. Va ser acusat una vegada d'incest i defensat per Gai Escriboni Curió.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 155.
# Setge de Paysandú

El setge de Paysandú o defensa de Paysandú va tenir lloc durant la Guerra de l'Uruguai, quan les Forces Armades del Brasil, sota el comandament de Joaquim Marques Lisboa, i les forces del Partit Colorado, dirigides per Venancio Flores, van intentar la captura de la ciutat de Paysandú, al nord-oest de l'Uruguai, la qual es trobava sota la defensa de l'exèrcit uruguaià. El setge es va estendre des del 3 de desembre de 1864 fins al 2 de gener de 1865, finalment acabant quan les tropes brasileres i del Partit Colorado van conquerir la ciutat satisfactòriament.

## El setge

Els brasilers tenien 1.695 soldats d'infanteria, 195 homes d'artilleria, 320 homes de personal naval (per a un total de 2.210 homes) i 30 canons. Els Colorados comptaven amb 600 homes i 4 canons, fins a 800 efectius i 7 canons. Els uruguaians assetjats tenien 1.254 homes i 15 canons.

## Bibliografia

* Alves, J. V. Portella Ferreira. Mallet, o Patrono da Artilharia. Rio de Janeiro: Biblioteca do Exército, 1979. (portuguès)
* Maia, João do Prado. A Marinha de Guerra do Brasil na Colônia e no Império. 2 ed. Rio de Janeiro: Livraria Editora Cátedra, 1975. (portuguès)

## Vegeu també

* Felip Argentó

## Referències

* ↑ Alves, pàgs.106-107
* 1 2 Alves, p.107
* ↑ Maia, p.264
# Setiguia

Setiguia és una població de Guinea, a la prefectura de Siguiri, regió de Kankan. La ciutat està situada a uns 30 km al nord-oest de Siguiri.
Setiguia fou capital del país del Bouré, ric en or als seus rius. Fou reconeguda pels francesos el 1885 però seguidament va passar a mans dels sofes de Samori Turé; el 1886 Samori va signar la pau per la qual la va cedir a França el 25 de març però en un annex al tractat el 16 d'abril es va incloure la reserva de drets al Bouré, que de fet mai va poder fer efectius.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899) pel Tinent Gatelet
# Secretary (Maryland)

Secretary és una població dels Comtat de Dorchester (Maryland) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 503 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Secretary tenia 503 habitants, 197 habitatges, i 146 famílies. La densitat de població era de 747 habitants per km².
Dels 197 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,4% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.063 $ i la renda mediana per família de 40.441 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.023 $ mentre que les dones 22.292 $. La renda per capita de la població era de 15.881 $. Entorn del 10,3% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Secretary». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Secretary». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sopa agrepicant

Per sopa agrepicant s'entén un tipus de sopa comuna a diverses tradicions culinàries asiàtiques, que conté ingredients que la fan picant i agra.

## Variants
### Estats Units

Pot usar-se brou de pollastre o porc, o fins i tot brous sense carn. Alguns ingredients clau so brots de bambú, oli de sèsam torrat, orella de Judes, kikurage, brots de lliri de dia, vinagre, ou, maicena i pebre blanc. Altres ingredients són el xampinyó comú i menudes rodanxes de pell de soia. És comparativament més espessa que les versions xineses.

### Xina

Les gastronomies de Pequín i Sichuan reclamen la sopa agrepicant com plat regional propi. Sol fer-se amb carn, contenint sovint ingredients com brots de lliri de dia, orella de Judes, brots de bambú i tofu, en un brou que s'assaona amb sang de porc.
Sol fer-se picant amb vitet o pebrot blanc, i agre amb vinagre.

## Referències

* ↑ «Recepta de sopa agrepicant» (en anglés). Arxivat de l'original el 2011-08-23. [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ Susanna Foo. «Classic Hot and Sour Soup». A: Chinese Cuisine (en anglès). Houghton Mifflin Harcourt, 2002, p. 82. ISBN 0618254358.
# Set Goigs de Maria

Els Set Goigs de Maria (o de la Mare de Déu) és una devoció popular a certs esdeveniments de la vida de la Mare de Déu, sorgida d'un trop de literatura i art devocional medieval.
Els esdeveniments considerats tradicionalment els Set Goigs de Maria són:
* L'Anunciació
* La Nativitat de Jesús
* L'Adoració dels Reis Mags
* La Resurrecció de Jesús
* L'Ascensió de Jesús
* La Pentecosta o descens de l'Esperit Sant sobre els Apòstols i Maria
* La Coronació de Maria en el Cel
Altres passatges que s'acostumen a incloure són la Visitació i Jesús entre els doctors, com en el cas del Rosari, que fa servir els Set Goigs, però omet l'Ascensió i la Pentecosta. La representació en l'art de l'Assumpció de Maria pot substituir-se o ser combinada amb la Coronació de Maria, especialment des del segle xv en endavant, esdevenint norma a partir del segle xvii. Com en altres conjunts d'escenes, les diferents implicacions pràctiques de representacions en suports com pintura, miniatura de talla d'ivori, drama litúrgic i música, així com altre factors com geografia i la influència de diferents ordes religiosos. Hi ha un conjunt equivalent conegut com els Set Dolors de Maria; els dos conjunts varen influir la selecció d'escenes per les representacions de la Vida de la Verge.
Originalment, hi havia cinc Goigs de Maria. Més tard, aquest nombre augmentava a set, nou, i fins i tot quinze a la literatura medieval, encara que set va ser el nombre més comú, i és poc habitual trobar altres representacions en l'art. Els cinc Goigs de Maria s'esmenten al poema del segle xiv Sir Gawain and the Green Knight com a font de la força de Gawain. La dedicació era especialment popular dins la Pre-Reforma Protestant a Anglaterra. L'escriptor francès Antoine de la Sale va realitzar una sàtira anomenada Els Quinze Goigs del Matrimoni ("Les Quinze Joies de Mariage") cap al 1462, que en part parodiava la forma de Els Quinze Goigs de la Nostra Senyora (The Fifteen Joys of Our Lady), una lletania popular.

## Vegeu també

* Maria, mare de Jesús
* Set Dolors de Maria

## Referències

* 1 2 3 Ball, Ann. «Seven Joys of Mary». A: Encyclopedia Of Catholic Devotions And Practices (en anglès). Our Sunday Visitor Publishing, 2003. ISBN 978-0-87973-910-2 [Consulta: 12 juny 2012]., pàg. 522
* ↑ Schiller, Gertrud. Iconography of Christian Art (en anglès). vol.1. New York Graphic Society, 1971.
* ↑ Taylor, George C. Relations of Lyric and Drama in Mediaeval England (en anglès), 1907., pàg. 6
* ↑ Burrow, John Anthony. A Reading of Sir Gawain and the Green Knight (en anglès). Routledge & Kegan Paul, 1977. ISBN 978-0-7100-8695-2 [Consulta: 12 juny 2012]. , pàg.45
# Siphonognathus tanyourus

Siphonognathus tanyourus és una espècie de peix pertanyent a la família dels odàcids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 11 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, costaner, bentònic, demersal i de clima subtropical (32°S-39°S) que viu entre 1 i 19 m de fondària en praderies marines formades per Phyllospora comosa i Ecklonia radiata.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: el sud d'Austràlia (des de l'arxipèlag Recherche -Austràlia Occidental- fins a Wilsons Promontory i Portland -Victòria-).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1858. On Siphonognathus, a new genus of Fistularidae. Proceedings of the Zoological Society of London. 1857 (pt 25). 237-240.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Gomon, M. F. & J. R. Paxton, 1986. A revision of the Odacidae, a temperate Australian-New Zealand labroid fish family. Indo-Pac. Fishes Núm. 8: 1-57, Pls. 1-6.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Siphonognathus tanyourus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Gomon, M.F. i J.R. Paxton, 1985. A revision of the Odacidae, a temperate Australian-New Zealand labroid fish family. Indo-Pacific Fishes (8):57 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Hutchins, J.B., 2001: Checklist of the fishes of Western Australia. Records of the Western Australian Museum Supplement, 63: 9-50.
* ↑ Gomon, M.F., Bray, D.J. i Kuiter, R.H., 2008. Fishes of Australia's Southern Coast. Reed New Holland, Museum Victoria, Chatswood, Nova Gal·les del Sud, Austràlia.

## Bibliografia

* Clements, K.D., Alfaro, M.E., Fessler, J.L. i Westneat, M.W., 2004. Relationships of the temperate Australasian labrid fish tribe Odacini (Perciformes; Teleostei). Molecular Phylogenetics and Evolution 32: 575–587.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* Australian Faunal Directory (anglès)