OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cohenita

La cohenita és un mineral de la classe dels elements natius que pertany al subgrup de la cohenita. Rep el seu nom en honor d'Emil Wilhelm Cohen (1842–1905), professor de mineralogia de la Universitat de Greifswald, Alemanya.

## Característiques

La cohenita és un carbur de ferro, níquel i cobalt de fórmula química (Fe,Ni,Co)₃C. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba com plaques imperfectes o cristalls en forma d'agulles. També se'n pot trobat en dendrites fent intercreixements eutèctics amb ferro. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6. En els aliatges de ferro tècnics, la cohenita és ben coneguda en la seva fase sintètica, la qual s'anomena cementita. És un mineral molt relacionat amb l'austenita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cohenita pertany a «01.BA - Carburs» juntament amb els següents minerals: haxonita, isovita, tongbaïta, khamrabaevita, niobocarbur, tantalcarbur, qusongita i yarlongita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1889 al meteorit trobat l'any 1840 a Magura, Slanica (Námestovo, Eslovàquia), meteorit en el qual també va ser descoberta la schreibersita. Posteriorment se n'ha trobat en molts altres meteorits al llarg dels sis continents. Als territoris de parla catalana només ha estat descrita al meteorit de Nulles, una condrita ordinària recollida en aquest municipi de la comarca de l'Alt Camp l'any 1851.

## Referències

* ↑ «Cohenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Cohenite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Magura meteorite, Slanica, Námestovo, Námestovo Co., Žilina Region, Slovakia» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Nulles meteorite, Bell-lloc d'Urgell, Lleida (Lérida), Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 14 gener 2024].
# ArcheAge

ArcheAge és un videojoc gratuït en 3D de rol massiu de tipus parc temàtic ambientat en un món obert de fantasia.
L'escenari consisteix en dos continents. Hi ha 4 races amb 10 arbres d'habilitats que impliquen 120 classes de personatges. És a dir, la classe del personatge s'adquireix solament mentre es juga. També es pot crear el seu propi vaixell i aconseguir mascotes que es poden entrenar com a companys de batalla o muntures, i viatjar amb planador.
Es pot comprar or (del videojoc) amb diner de manera indirecta: es compra APEX a Trion amb diner i té un valor econòmic dins el joc de 1240 crèdits que s'intercanvia al mercat de subhastes o de manera directa.
Hi havia una manera de fer malbé els servidors del joc a causa d'un error i un jugador ho va indicar demostrant-ho al personal responsable dels servidors (Trion).
Hi ha una novel·la anomenada The Fir and the Hawk oficialment basada en el videojoc. Està escrita per Min-Hee Jeon.

## Rebuda i premis

Ha rebut la puntuació de 84,33% (basada en 3 crítiques) a Gamerankings una puntuació de 80% (basada en 11 crítiques) a Metacritic.
Fou reconegut com al MPOGD's GAME OF THE MONTH OCTOBER 2014.

## Referències

* 1 2 3 «Archeage juego MMORPG gratuito». MMOGRATIS. [Consulta: 25 juny 2015].
* 1 2 3 4 5 «Archeage» (en anglès). MMOBomb. [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ «Archeage Juego MMORPG». MMOGratis. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ «TOP TEN: MMO’s gratuitos de Mayo de 2015». Juego en red. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ HaNeul. «ArcheAge Glider Obtain and Upgrade Overview And Guide». 2P. 171713 Media group. Arxivat de l'original el 26 d'abril 2014. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ Raptorak «ArcheAge - Why APEX IS A Great Thing». MMOSite, 23-09-2014 [Consulta: 9 juliol 2015]. Arxivat 2015-07-10 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-07-10. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ Lefebvre, Eliot «An ArcheAge player found a way to kill the servers at will». Engadget, 10-11-2014 [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ Reahard, Joe «ArcheAge novel penned by popular Korean fantasy author». Engadget, 23-07-2011 [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ «ArcheAge». Gamerankings. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ «Archeage». Metacritic. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ «MPOGD's GAME OF THE MONTH OCTOBER 2014». MPOGD. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2014. [Consulta: 9 juliol 2015].
# Fàbrica del Molí (Balsareny)

Fàbrica del Molí és una antiga colònia tèxtil del municipi de Balsareny (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, també coneguda com a Cal Vinyes.

## Descripció

Conjunt arquitectònic format per les naus de la fàbrica, la xemeneia del vapor, els habitatges per als treballadors i unes naus construïdes posteriorment, disposades en direcció al riu.
L'interès rau en la part primitiva, sobretot en l'alta xemeneia prismàtica, obrada en maó, les naus (de dues plantes i amb grans finestrals) i els habitatges, també de tres plantes, dels quals destaca el gran voladís de la teulada amb el ràfec de fusta. La Fàbrica segueix el model típic de fàbrica de pisos o en altura i és tota pintada d'un color ocre clar, motiu pel qual se la coneix també amb el nom de "la fàbrica groga".
Als interiors, les quadres conserven les velles columnes de ferro colat, amb el peculiar capitell-cartela que dona suport a les bigues de fusta.

## Història

L'any 1814 la família Cots de Manresa va comprar l'antic molí fariner de Balsareny, que va transformar en fàbrica de filats de cotó, la qual funcionà com a fàbrica de riu (encara no colònia industrial) fins a finals del segle xix. La fàbrica actual fou aixecada pels volts del 1898. Després d'un incendi, el 1906 es va vendre a Ricard Vinyes i Coma, que ja tenia una fàbrica prop de Manresa. Des d'aleshores, la fàbrica del Molí es coneix també amb el nom de cal Vinyes. El 1922 es van construir els pisos que li donen caràcter de colònia, i les obres d'ampliació són dels anys trenta, de les quals destaca la nau coberta amb dent de serra. Als anys 1930 hi treballaven uns 160 telers. Després dels anys 50 tots els telers que hi treballaven eren automàtics. Els efectes de la crisi van obligar a tancar la fàbrica l'any 1966; el 1972 tornà a obrir i des d'aleshores s'ha treballat amb intermitències.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fàbrica del Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ Serra, Rosa; Casals, Lluís (fotografies). Colònies Tèxtils de Catalunya. Barcelona: Angle Editorial i Caixa de Manresa, 2000. ISBN 8488811594.
# Félix Barbe

Félix Barbe és un jugador francès de rugbi a 15, nascut el 16 de febrer de 1885 a Perpinyà (Catalunya Nord) i mort el 14 de juny de 1981, d'1 m 71 per a 69 kg, havent jugat al lloc de centre a l'USAP.
Va ser el primer capità d'un equip perpinyanenc a guanyar el campionat de França. Practicava el negoci vitícola.

## Palmarès

* Campió de França el 1914 (USAP)
* Campió de França de 2a sèrie el 1911 (ASP, primer nom del club)
* Campió del Rosselló el 1914
# Félix Bergés

Félix Bergés (Madrid, 1960) és un tècnic d'efectes especials espanyol, guanyador de vuit premis Goya als millors efectes especials.
Astrofísic de formació, es va dedicar professionalment a desenvolupar codis informàtics. Després va assistir a rodatges de pel·lícules i es va dedicar al cinema. El 2004 va fundar la societat El Ranchito encarregada de realitzar efectes especials. El 1998 va guanyar el primer Goya als millors efectes especials per El milagro de P. Tinto. Tornaria a guanyar el 2000 per La comunidad, el 2002 per 800 balas, el 2005 per Frágiles, el 2009 per Agora, el 2012 per The Impossible, el 2016 per Un monstre em ve a veure. Ha estat nominat el 2000 per El arte de morir, el 2001 per The Others i Intacto, el 2002 per El robo más grande jamás contado, el 2004 per Crimen ferpecto, el 2006 per Los fantasmas de Goya, el 2013 per Zipi y Zape y el club de la canica, el 2018 per La sombra de la ley i el 2019 per Perdiendo el este.
També ha guanyat dos premis de la Visual Effects Society, un per The Impossible i l'altre pel seu treballa a la sèrie Game of Thrones.

## Referències

* ↑ Félix Bergés: "El final de 'Juego de tronos' será espectacular" El Periódico, 19 de gener de 2019
* ↑ El milagro de P. Tinto, al web dels premis Goya
* ↑ Mejores Efectos Especiales: Pau Costa y Félix Bergés, por ‘Un monstruo viene a verme’ al web dels Premis Goya
* ↑ Y EL GOYA ES PARA… FÉLIX BERGÉS al web d'El ranchito
* ↑ El español que dio vida a los Caminantes Blancos de ‘Juego de tronos', El País, 23 de gener de 2018

## Enllaços externs

* Efectos ‘invisibles', discurs de Félix Bergés als Goya
# Gabriel Saura Nagore

Gabriel Saura Nagore (El Prat de Llobregat, 6 d'abril de 1928) va ser un ciclista català que fou professional entre 1948 i 1958. Els seus principals èxits foren dues victòries d'etapa a la Volta a Catalunya.
El seu pare i el seu germà Josep també foren ciclistes professionals. Un cop retirat, fou seleccionador espanyol i director de diferents equips. El 23 d'abril del 2015 va ser nomenat Fill Adoptiu de Montblanc, on s'havia traslladat a viure després de la jubilació.

## Palmarès

* 1947
** 1r al Circuit Ribera del Jalón
* 1948
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1950
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi de Catalunya
* 1956
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1957
** 1r a Montornés

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1948. Abandona
* 1955. 51è de la classificació general
* 1956. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1955. 78è de la classificació general

## Referències

* ↑ Gabriel Saura
* ↑ «L'Ajuntament de Montblanc nomena Fill Adoptiu de la Vila a Gabriel Saura i Nagore, al web municipal de Montblanc». Arxivat de l'original el 2016-04-17. [Consulta: 6 abril 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a www.sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Gabriel Seguí Mercadal

Gabriel Seguí Mercadal (Maó, 1920 - 23 de febrer de 2005) fou un veterinari i empresari agrícola menorquí, germà de l'enginyer Andrés Seguí Mercadal. Bon coneixedor del camp de Menorca, la seva activitat ha estat sempre relacionada amb el sector primari de l'illa, sobretot en la millora i en la selecció de la vaca de raça menorquina.
El 1945 va participar en el I Congrés de Zootècnia, en el transcurs del qual va realitzar una intervenció sobre la raça de boví menorquí i, el mateix any, va obtenir el primer premi en el Concurs Nacional de Bestiar Ibèric celebrat a la Feria de Campo de Madrid, on presentà un brau de raça menorquina, que segons la Federació Internacional Lletera és la més adient del món per a la producció de llet destinada a l'elaboració de formatge. Ha sigut un dels fundadors de l'Associació de Ramaders de Bestiar Boví de Raça Menorquina; ha participat en l'elaboració de la primera edició del Catàleg de formatges espanyols, ha format part del Consell Regulador constituent i redactor del Reglament de la denominació d'origen.
Políticament, va ser batle de Maó entre 1962 i 1971, període en el qual realitzà obres d'infraestructura bàsiques per a l'expansió de la ciutat, com el nou aeroport, la canalització d'aigües i el clavegueram i el polígon industrial. Fou guardonat pòstumament amb el Premi Ramon Llull 2005.
# Gabriel de Murzia

Gabriel de Murzia fou un lutier espanyol, actiu del 1682 al 1717.
Figurava com a membre de la corporació de violers a Madrid ja al segle xvii, on exercia d'examinador i testimoni. Va ser violer i guitarrer de la Casa Reial de la Reina d'Espanya des del 1682 fins al 1717.
Els seus instruments presenten elements constructius propis de les tradicions més antigues dels violers espanyols, com les tapes i fons encolats amb tela, sense reforços ni contra-riscles.

## Bibliografia

* Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].

## Enllaços externs

* Violoncel conservat al Museo del Traje, Centro de Investigación del Patrimonio Etnológico
# Gene Hartley

Gene Hartley és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 28 de gener del 1926 a Roanoke, Indiana.
Gene Hartley va córrer a la Champ Car a les temporades 1950 i 1952-1962 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis d'aquests anys excepte les de 1951, 1955 i 1958.
Hartley va morir el 13 de març del 1993 a Roanoke, Indiana.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1950 | 75 | 31 | 129.213 | 32 | 16 | 128 | 0 | Flagged |
| 1952 | 67 | 18 | 134.343 | 24 | 28 | 65 | 0 | Tub de combust. |
| 1953 | 41 | 13 | 137.263 | 9 | 28 | 53 | 0 | Accident |
| 1954 | 31 | 17 | 139.061 | 10 | 23 | 168 | 0 | Motor |
| 1956 | 82 | 22 | 142.846 | 15 | 11 | 196 | 0 | a 4 voltes |
| 1957 | 22 | 14 | 141.271 | 16 | 10 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1959 | 88 | 9 | 143.575 | 10 | 11 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1960 | 48 | 24 | 143.896 | 16 | 14 | 196 | 0 | a 4 voltes |
| 1961 | 28 | 15 | 144.817 | 22 | 11 | 198 | 0 | a 2 voltes |
| 1962 | 67 | 20 | 146.969 | 15 | 32 | 17 | 0 | Accident |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 1421 | 0 | |
| Curses | 10 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 1 |
| Retirades | 4 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Gene Hartley va participar en 8 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1950.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 8
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0

## Referències

* ↑ The Talk of Gasoline Alley' – 070-AM WIBC] Network Indiana, May 15, 2007
* 1 2 3 «STATS F1: Gene Hartley» (en anglès). [Consulta: 5 juny 2022].
# Gea de Albarracín

Gea de Albarracín és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Serra d'Albarrasí.
# Galeta de civada escocesa

Una galeta de civada escocesa (en anglès, oatcake escocès) és una mena de galeta feta amb farina de civada i que és molt tradicional a Escòcia. Es cuina en una safata al forn i es talla a trossos just després de treure-la-hi. Si la safata és rectangular es talla en rectangles més petits i si és circular es talla típicament en vuit triangles, fent radis. Es pot menjar com a acompanyament de, per exemple, carn picada, o també amb formatge o una cosa dolça (mel, per exemple) per a acompanyar el te, a l'esmorzar, al berenar o després de dinar. Sembla que ja els menjaven els soldats escocesos cap al segle xv.
A Irlanda es mengen unes galetes molt similars. A Anglaterra, en canvi, també existeix una menja molt popular que es diu oatcake, però és més aviat un tipus de crep.

## Vegeu també

* Oatcake: terme en anglès que es refereix a diferents tipus de menjars semblants fets amb civada.
* Cuina escocesa
# Giuseppe Armanini

Giuseppe Armanini (Milà, 14 de maig de 1874 - idm. 15 de maig de 1915) fou un tenor italià.
Va estudiar a Milà amb Alberto Selva i va fer el seu debut en 1898 en el Teatre Argentina de Roma a Otello com Cassio. El 1902 va fer el segon debut com a primer tenor en Faust al Teatre Dal Verme. Després va cantar amb el Castellano Opera Company durant la gira europea. Més tard va aparèixer en els teatres d'òpera italians, va fer una aparició a Lisboa, Moscou i Sant Petersburg i va recórrer el 1907 Amèrica del Sud. El 1911 va fer el seu debut a La Scala de Il matrimonio segreto de Cimarosa. El 1911 va cantar allà a Fior di neve de Filiasi. En 1912 Armanini va aparèixer de nou a La Scala com Fenton a Les alegres comares de Windsor de Nicolai, el 1913 va cantar al Teatro Massimo de Palerm com Alfredo a La traviata. Va morir en el millor de la seva carrera, un dia després del seu aniversari 41 anys.
Va fer diverses gravacions d'àries d'òpera per la Discogràfica Columbia Records.

## Referències

* ↑ https://adp.library.ucsb.edu/index.php/mastertalent/detail/115467/Armanini_Giuseppe

## Enllaços externs

* https://www.sapere.it/enciclopedia/Armanini,+Gius%C3%A8ppe.html
# Giuseppe Baretti

Giuseppe Marc'Antonio Baretti (24 d'abril de 1719, Torí - 5 de maig de 1789, Londres) fou un escriptor, viatger i crític de la Il·lustració italiana.

## Biografia

Quan tenia setze anys es traslladà a Torí per treballar-hi en una casa comercial a Guastalla, mentre estudiava història i literatura sota la tutela de l'escriptor Carlo Cantoni.
La seva carrera literària comença amb la traducció de l'obra de Pierre Corneille. Fundà una de les primeres revistes de crítica literària de la Il·lustració italiana, La Frusta Letteraria.
Viatjà a Londres, on s'instal·là treballant com a secretari de la Royal Academy of Painting i es feu amic de Samuel Johnson, l'actor Garrik, Edmund Burke i el pintor Joshua Reynolds. El 1757 publica a Londres Italian Library, un catàleg d'autors i d'obres italianes, de vegades poc veraç: se li atribueix la invenció segons la qual Galileu pronuncià la famosa frase Eppur si muove.
A Lettera famigliari agrupa les seves vivències dels viatges pel sud d'Espanya, Portugal i per França entre el 1761 i el 1765. A Anglaterra publicà A Journey from London to Genoa through England, Portugal, Spain and France (1770), que narra els dos viatges que feu a aquest país als anys 1760-1761 i entre el 1768-1769. També intentà publicar el Fray Gerundio de José Francisco de Isla, però el govern espanyol el convencé perquè en demorés la publicació.

## Referències

* ↑ La frase Eppur si muove apareix en una pintura dels anys 1640 del pintor espanyol Bartolomé Esteban Murillo (o d'un artista de la seva escola). La pintura representa Galileu a la presó, apuntant cap a la frase escrita a la paret de la cel·la. DRAKE, Stillman (1978): Galileo at work (pág. 356-357). Chicago: University of Chicago Press. ISBN 0-226-16226-5
# Glacera de Crupillouse

La glacera de Crupillouse és una de les escasses glaceres encara existents al Valgaudemar, sobre el municipi de La Chapèla. Només senderistes o esquiadors d'alt nivell o en bona forma poden arribar-hi.

## Referències

* ↑ «Glacier de Crupillouse : définition de Glacier de Crupillouse et synonymes de Glacier de Crupillouse (français)». [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Glacier de Crupillouse» (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Lagos de Crupillouse» (en castellà). [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Aiguille des Espères, versant Nord Ouest». [Consulta: 25 novembre 2020].
# Glacera de Chavière

La glacera de Chavière és una glacera situada a França al massís de la Vanoise, a la Savoia.
Petita glacera de vall, neix en un Circ glacial situat sota la cara sud de l'agulla de Péclet. Just després d'aquest circ, una petita difluència es dirigeix cap a la vall dels Belleville, a sobre de l'Estació d'esquí de Val Thorens. La part més gran del gel es dirigeix cap al sud, sota el mont de Gébroulaz, el roc des Saints-Pères, l'agulla dels Saints-Pères, la punta de Thorens, l'agulla del Bouchet, la punta del Bouchet i la punta Rénod.
Les seves aigües de fosa donen naixement a diversos torrents que alimenten alguns petits llacs glacials entre els quals el llac Café au Lait així com el rierol Noir que tira cap a l'Arc via el rierol de Sant Bernat.
La glacera és situada al Parc Nacional de la Vanoise, en els municipis de Modane a la seva part septentrional i de Sant-André a la seva part meridional.

## Referències

* 1 2 3 «Le Glacier de Chavière» (en francès), 18-09-2015. [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «Glacier de Chavière» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «Pointe de Thorens» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2020].
# Aphonopelma chalcodes

Aphonopelma chalcodes, habitualment coneguda com a taràntula del desert occidental, taràntula rossa d'Arizona o taràntula rossa mexicana és una espècie d'aràcnid que pertany a la família Theraphosidae. La seva zona de distribució es limita als deserts de l'estat d'Arizona i llocs adjacents de Mèxic, però resulta molt comuna en el seu hàbitat habitual.

## Descripció

El nom de "taràntula rossa" es refereix a la seva prosoma, cobert de truges pàl·lides que contrasten amb les seves potes i abdomen foscos. El cos de la femella pot aconseguir fins a 5,6 cm; els mascles no solen depassar els 4,4 cm.
A part del verí que utilitzen per paralitzar a les seves preses algunes de les truges del seu abdomen estan dissenyades per a la defensa, produint un dany urticant. Si una taràntula és amenaçada, fregarà el seu abdomen contra el seu atacant. Les truges són molt difícil de retirar a causa de les barbes del seu disseny.

## Reproducció

Les taràntules mascle maduren sexualment entorn dels 10-12 anys, moment en què deixen els seus caus a la recerca de femelles. Les moltes taràntules que solen veure's en les carreteres i camins d'Arizona durant els últims mesos d'estiu (juliol, agost, setembre) solen ser mascles a la recerca de parella.
Quan troben el cau d'una femella receptiva, els mascles normalment anuncien la seva presència copejant la seda de l'entrada en una freqüència concreta a la qual la femella respon. Durant l'apareament el mascle ha de situar-se sota la femella per inserir el seu pedipalp en el seu gonòpor i dipositar el seu esperma. Durant l'apareament el mascle resulta molt vulnerable i pot acabar devorat per la femella. Fins i tot si sobreviuen a l'apareament, els mascles només viuen uns pocs mesos després d'haver-se reproduït.
Després de l'apareament, la femella diposita una posada d'ous en un cau, i de vegades roman al costat d'ells. Les cries romanen en el cau fins que es dispersen.

## Alimentació

Són depredadores nocturnes, i el seu aliment habitual consisteix en formigues i vertebrats petits. Durant el dia romanen en els seus caus excavats en el sòl i cobreixen l'entrada amb fils de seda.

## Referències

Preston-Mafham, Ken (1998). Spiders: Compact Study Guide and Identifier, Angus Books. ISBN 978-1-904594-93-2.

## Bibliografia

* W. J. Baerg (1958): The Tarantula. University of Kansas Press, Lawrence, Kansas.
* Peter Klaas (2003): Vogelspinnen: Herkunft, Pflege, Arten. Eugen Ulmer Verlag, Stuttgart, ISBN 3-8001-3696-1
* Andreas Tinter (2001): Vogelspinnen. Nikol Verlagsgesellschaft mbH &Co. KG, Hamburg, ISBN 3-933203-49-X
* Günther Schmidt (1993): Vogelspinnen, Lebensweise - Bestimmungsschlüssel - Haltung - Zucht. Landbuch Verlag, Hannover, S. 77-82, ISBN 3-7842-0484-8
# Aphos porosus

Aphos porosus és una espècie de peix teleosti de l'ordre dels batracoidiformes, l'única del gènere Aphos, un peix marí comú en la costa de Sud-amèrica de l'oceà Pacífic i més recentment també en la seva costa atlàntica.

## Referències

* ↑ «fishbase: Aphos porosus». [Consulta: 19 novembre 2012].