OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvats pels pèls

Salvats pels pèls (títol original: An Everlasting Piece) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Barry Levinson, estrenada el 2000. Ha estat doblada al català.

## Argument

Belfast, anys 1980. Colin és un noi catòlic, George és un protestant apassionat de la poesia. Tot i que haurien de ser enemics, decideixen associar-se per negocis i persuadeixen Scalper, un venedor de perruques, de que els deixi el seu comerç.

## Repartiment

* Barry McEvoy: Colm
* Brían F. O'Byrne: George
* Anna Friel: Bronagh
* Pauline McLynn: Gerty
* Laurence Kinlan: Mickey
* Billy Connolly: Scalper
* Enda Oates: inspector

## Rebuda

* El film només va aconseguir 75.228 dòlars de recaptació als Estats Units, per a un pressupost d'aproximadament 14 milions de dòlars.
* World Soundtrack Awards 2001: nominació al premi del compositor de l'any per a Hans Zimmer (igualment per a Hannibal, Pearl Harbor i The Pledge)

## Referències

* ↑ «Salvats pels pèls». esadir.cat.
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; Sometimes The Troubles Include Baldness» (en anglès). The New York Times, 25-12-2000. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «An Everlasting Piece» (en anglès). Box Office Mojo. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ Premis a Internet Movie Database (anglès)
# José Luis Martínez González

José Luis Martínez González (Àguiles, Múrcia, 9 de novembre de 1964) és un polític espanyol. Va ser diputat de Ciutadans al Congrés dels Diputats durant la XI legislatura d'Espanya.
Nascut a Àguiles en 1964, Martínez és llicenciat en Geografia i Història per la Universitat de Múrcia. Ha desenvolupat la seva carrera professional dedicant-se al sector informàtic en diferents empreses privades.
Afiliat a Ciutadans des 2014, és l'actual coordinador de la formació a la localitat murciana d'Águilas.
El març de 2015 es va presentar a les primàries del partit taronja per encapçalar la llista de la candidatura a l'alcaldia de Águilas, resultant elegit, encara que no va aconseguir l'acta de regidor després de la eleccions municipals de maig d'aquest mateix any.
Després de les eleccions generals de desembre de 2015, Martínez es va convertir en diputat del partit de Albert Rivera per Múrcia, després d'haver concorregut a les mateixes com a número 2.
Durant la brevíssima legislatura, Martínez va exercir de portaveu adjunt a la Comissió per a l'Estudi del Canvi Climàtic i de vocal a la Comissió de Pressupostos.

## Referències

* ↑ Fitxa de José Luis Martínez a la pàgina web del Congrés dels Diputats
* ↑ aguilas / 20150324123459000749.html Perfil de José Luis Martínez publicat a el Diari de Águilas el 24 de març de 2015
* ↑ luis-martinez-candidat-ciutadans-alcaldia-aguilas / 20150324123459000749.html Notícia sobre la proclamació de José Luis Martínez com a candidat de ciutadans a l'Ajuntament de Águilas publicada a el Diari de Águilas el 24 de març de 2015
* ↑ /portal/Congreso/Congreso/Diputados/BusqForm?_piref73_1333155_73_1333154_1333154.next_page=/wc/fichaDiputado?idDiputado=238&idLegislatura=11 Fitxa de José Luis Martínez a la pàgina web del Congrés dels Diputats
# Zhenruïta

La zhenruïta és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La zhenruïta és un òxid de fórmula química (MoO₃)₂·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22720, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: r220010.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Freedom Núm. 2, situada al districte miner de Marysvale, al comtat de Piute (Utah, Estats Units). Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zhenruite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 novembre 2022].
# Presles

«Presles» té aquests significats:
* Presles (Calvados), municipi al departament de Calvados (regió de Normandia, França)
* Presles (Isèra), municipi al departament de la Isèra (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Presles (Val-d'Oise), municipi al departament de Val-d'Oise (regió de l'Illa de França)
* Presles-et-Boves, municipi al departament de l'Aisne (regió dels Alts de França)
* Presles-en-Brie, municipi al departament de Sena i Marne (regió de l'Illa de França)
* Presles-et-Thierny, municipi al departament de l'Aisne (regió dels Alts de França)
* Aiseau-Presles, municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona, compost per les viles d'Aiseau, Presles, Pont-de-Loup
# Ángel Carballeira Rego

Ángel Carballeira Rego, a vegades citat com a "Rejo" (Parroquia de Lanzós, Vilalba (Lugo), 19 de març de 1907 - Perpinyà, juliol de 1963) fou un militant i resistent anarquista. Va ser membre destacat de la FAI i va exercir càrrecs de responsabilitat en la CNT durant la Guerra Civil espanyola

## Biografia

Com a punts altres joves gallecs de la seva generació, Angel Carballeira emigra a l'Argentina durant la seva pubertat. En aquest país es desperta el seu interès per l'anarquisme, coneixent les activitats de la FORA i de la Unió Sindical Argentina. En 1923 se situa a Angel Carballeira residint a Barcelona on forma part activa del moviment anarquista del barri de Gràcia.
Detingut en diverses ocasions per la policia, en 1933 va ser empresonat per la seva militància en els Comitès de Defensa de la CNT i de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) de Gràcia. Durant la Guerra Civil espanyola exerceix càrrecs de responsabilitat en la CNT barcelonina. Acabada la contesa, Carballeira s'exilia a França i on se li vincula amb grups d'acció anarquistes, especialment amb el de Josep Lluís i Facerias en 1947 i amb el de Ramon Vila Capdevila en 1949.
En 1959 exerceix el paper de Secretari de Coordinació del Secretariat Intercontinental de la CNT ((grup majoritari dins de la Confederació Nacional del Treball) i responsable de la lluita antifranquista dins de l'organització. En 1961 va ser reelegit per al càrrec al Congrés de Reunificació de Llemotges.
Angel Carballeira Rego morí en Tolosa de Llenguadoc al juliol de 1963.

## Referències

* ↑ Pereira, D. e Fernández, E.: O anarquismo na Galiza. Apuntes para unha enciclopedia. Edicións Positivas, 2004, páxina 49.
* ↑ A. Paz "El anarquismo contra...", op. cit. // Boletín informativo de la dirección general de seguridad, Madrid, n°10690/XXIV, 28 septiembre 1961

## Enllaços externs

* Losdelasierra.info (francès).
* Christie, Stuart; General Franco Made Me a 'terrorist' 2003 (anglès).
* Trenc Ballester, Eliseu; Els Pirineus, Catalunya i Andorra 2006 (francès).
# Banu Jami

Els Banu Jami foren una dinastia local de Gabès a Tunísia, d'origen hilalià, que va governar a Gabès del 1097 al 1160, amb una breu pèrdua del poder el 1147. Eren de la tribu dels dahman (fracció Munakasha) dels Banu Riyah (els dhaman formaven junt amb els Fadigh la tribu Banu Ali dels Banu Riyah).
El 454 de l'hègira (1062/1063) el governador Ibn Walmiya, descontent pel tractament donat als seus germans, Ibrahim i Kadi, per l'emir zírida, es va proclamar independent sota protecció del riyahida Munis ben Yahya (cap dels Banu Hilal, de la tribu Banu Mirdas del grup dels Banu Riyah). A Ibn Walmiya el va succeir Ibrahim, i després el va seguir Kadi, però aquest fou mort per una revolta popular local, per la seva tirania el 1096 i els notables de la població van donar el poder a un germà de l'emir zírida Tamim ibn al-Muïzz (1062-1108) de nom Umar ben al-Muizz, que tenia el suport dels zughba de Tripolitana als que es va prometre Gabès i Trípoli en feu. Al cap de poc van pujar al poder el Banu Djami. Els zughba, el clan hilalià al que el califa fatimita havia promès Trípoli i Gabès, foren expulsats i es va haver d'acontentar a conservar Trípoli i així el dhamano-riyàhida Makki ben Kamil ben Djami va prendre el poder després d'eliminar a Umar ben al-Muizz. Makki va fundar la dinastia del Banu Djami.
A Maki el va succeir el seu fill Rabi ben Makki, i a aquest el seu parent Rushayd ben Kamil ben Djami, (que va governar vers 1121 a 1147); una breu usurpació del llibert Yusuf (que tenia el suport dels normands), va ser seguida pel govern de Muhammad ben Rushayd i finalment per Mudafi ben Rushayd. En aquests anys els normands va fer diversos setges a la vila (1082/1083, 1086/1087, 1093/1094, i 1117/1118. Després del 1147 descendents d'Al-Muizz ben Walmya van recuperar el poder, però van gaudir de l'hostilitat local; els notables es van aliar amb tots els seus enemics i la ciutat fou assetjada (1083/1084, 1099/1100 pels hilalians i 1117/1118 pels normands). Muhammad ben Rushayd va recuperar el poder quan ja dominava Mahdia (des de 1148) i el Sahel tunisià amb el suport normand. En aquesta època es va construir a la ciutat el palau d'Al-Arusayn. Muhammad ben Rushayd (vers 1150) va emetre moneda amb el seu nom.

## Llista d'emirs
### Banu Walmiya

* Ibn Walmiya 1063-?
* Ibrahim ?-?
* Kadi ?-1096
* Umar ben al-Muizz 1096-1097 (zírida, amb suport dels zughba de Tripolitana)

### Banu Jami

* Makki ben Kamil ben Jami 1097- ?
* Rabi ben Makki ben Kamil ?-1121
* Rushayd ben Kamil ben Jami 1121-1147
** Yusuf (usurpador) 1147 (protegit pels normands)
* Muhammad ben Rushayd 1147
** Banu Walmiya 1147-1148
* Muhammad ben Rushayd (segona vegada, protegit pels normands) 1148-1155
* Mudafi ben Rushayd 1155-1160 (protegit pels normands)
* Almohades 1160-1172

## Referències

* 1 2 3 Histoire de la dynastie arabe des Banu Jami (11&12e siècle) de Gabès Tunisie Arxivat 2016-10-13 a Wayback Machine. par ibn Khaldoun
* ↑ Territori dels Banu Jami a euratlas.net
# Guy Foissy

Guy Foissy és un dramaturg francès, nascut el 12 de juny 1932 a Dakar (Senegal).
Va passar la infància a l'Àfrica occidental francesa (Sudan francès, Dahomey, ...). Va arribar a París el 1946. Tenia catorze anys quan va escriure la seva primera obra de teatre en versos alexandrins (Nous habitons tous Charanton). Una editorial japonesa publica En regardant tomber les murs en una antologia del teatre mundial contemporani i s'obre una carrera al Japó i a l'estranger. Entra a la Comédie-Française el 1971. Ha guanyat nombrosos premis (Premi Courteline el 1978, Els premis d'humor negre, el 1979...).

## Obra teatral

* Saracanas (1956)
* Le passé composé (1956)
* L'Evénement (1965)
* L'Entreprise (1965)
* L'Arthrite (1966)
* Je m'appelle Rhubarbe (1966)
* En regardant tomber les murs (1966)
* Le Voyage au Brésil (1967)
* Racisme (1968)
* Le Motif (1971)
* Le Discours du père (1971)
* Coeur à deux (1971)
* La poigne (1972)
* Demain, la fête (1972)
* Spécial-Sang (1972)
* Il faut viser la pierre (1974)
* Monsieur Gnaka (1974)
* Attendons la Fanfare (1975)
* Dracula-Travel (1977)
* La Goutte (1977)
* La Crique (1978)
* L'Abaca (1980)
* L'Escargot (1980)
* L'Enfant mort sur le trottoir (1981)
* L'Ambulance (1981)
* Soirées bourgeoises (1981)
* Chicago-Blues (1983)
* La menace (1985)
* Le Roi de haut en bas (1986)
* La Grande Sauterie (1986)
* Commissaitre Badouz (1986)
* La Ronde de sécurité (1986)
* Toujours quelqu'un sous l'arbre (1986)
* L'Attribut (1986)
* Rapt (1987)
* Innocentes Manies (1987)
* L'Homme sur le parapet du pont (1988)
* Direction Critorium (1988)
* 36.15 Jeanne l'Artiste (1989)
* Dans le vieux parc solitaire et glacé (1989)
* Veillée Funèbre (1990)
* La Dame au Violoncelle (1991)
* Rires aux éclats (1992)
* Loin du Golfe (1993)
* Le Cimetière des Poètes (1994)
* La Société des Alloqués (1995)
* Changement de Direction (1995)
* Vive la Libre Entreprise (1995)
* La Secte des 1000 (1996)
* À l'Enterrement d'une page blanche (1998)
* L'Auditoire (1998)
* 10 pièces en un acte (2001)
* Commissaire Badouz (2002)
* L'Espion volant (2003)
* Six Foissy (2004)
* Le Cimetière des maris (2006)
* Un air du temps (2006)
* Le Charme de la laideur (2007)
* Dépositions (2007)
* La Femme qui dit (2008)
* Emy/Ema (2009)
* Vu du banc (2009)
* L'homme qui voulait donner (2010)
* Les Feux Follets (2010)
* Annonce Matrimoniale (1966 - 1980)
* L'Art de la Chute (1967 à 1995)
* Le bocal
* La trahison D'Albinos
* Spiritisme
* L'autre moitié du monde
* Chant du Rien
* Les présidents
* Off
* L'anarchiste
* Le dernier des vrais
* Foire aux treize
* Les jeunes préfèrent les vieux
* Voyance
* Ni vu ni connu
* Homo-CV
* Maigret et la feuille blanche

## Enllaços externs

* web de Guy Foissy
# San Pedro de Jujuy

San Pedro de Jujuy és la segona ciutat més poblada de la província de Jujuy, Argentina. Està ubicada dins de la Vall del Riu San Francisco de Jujuy, a 15 km de la confluència dels rius Grande i Lavayén que després formen el riu San Francisco. És la capital del departament San Pedro.

## Història

Tot i que no es troben registres documentals fidedignes, popularment es reconeix que la ciutat fou fundada el 25 de maig de 1883, encara que un ingeni sucrer funcionava al lloc des de 13 anys abans.
El 1918, es declara municipi al llavors poble de San Pedro, essent designat per ocupar el càrrec d'intendent el Senyor Abraham Machicado. Llavors, existien dos molins fariners moguts per energia hidràulica. El Ferrocarril transportava la producció industrial: sucres, alcohol, metalls, fustes, canya de sucre, etc. A partir de l'any 1960 la ciutat s'expandeix en nombrosos barris i villas que avui arriben al total de 22.
La ciutat compta actualment per a cobrir les seves necessitats educacionals amb 18 Escoles de nivell Primari, 9 Establiments de Nivell Mitjà, 3 Instituts de formació docent Terciaris No Universitaris, 2 Instituts Privats i 25 Jardins d'Infants.
La població compta, a més, amb clíniques i sanatoris privats on atenen metges professionals de totes les especialitats, farmàcies i un modern hospital policlínic.

## Clima

La zona presenta un clima subtropical humit, que fa favorable el cultiu de sucre, tabac i altres cultius tropicals que conformen el principal suport econòmic de la regió. Per la seva importància econòmica i social, San Pedro és coneguda com a La Perla del Ramal, ja que es coneix com a Ramal a la zona productiva on s'assenta. Aquesta denominació té el seu origen en la construcció del ramal ferroviari cap al sur de Bolívia i que travessa la zona oriental de Salta i Jujuy.

## Població

La ciutat tenia 57.018 habitants (INDEC, 2001), el que representa un increment del 9,77% enfront als 51.941 habitants (INDEC, 1991) del cens anterior. Són molt coneguts els carnestoltes sampedrenys, freqüentment catalogats com els més importants de la provincia. Compta també amb un museu històric arqueologic d'art anomenat "Pablo Balduin"

## Enllaços externs

* Coord. geografiques i imagens NASA, Google
# Welega

Welega fou una antiga província d'Etiòpia a l'oest del país, que va existir fins al 1995. La seva capital era Nekemte. Agafa el seu nom del clan oromo dels Welega que forma la majoria de la població dins els seus límits. La província limitava a l'oest amb el Sudan, al nord el riu Abbay que la separava de Gojjam, a l'est amb Shoa (Shewa) i al sud-est la província de Kaffa i la d'Illubabor. Estava dividida en sis awraja o districtes: Asosa, Kelem, Gimbi, Arjo, Nekemte i Horo Guduru.

## Història

Després de la campanya a l'Àfrica Oriental Italiana a la II Guerra Mundial el 1941, la província fou alliberada pels britànics. Haile Selassie va establir una nova divisió administrativa i a l'antiga província de Welega hi va afegir la de Sibu i les àrees semiautònomes d'Asosa, Benishangul, Leqa Naqamte i Leqa Qellam.
Els límits de Welega van restar sense canvis. Durant el govern del Derg el Front d'Alliberament Oromo va estendre la lluita a la zona i el 1989 dominava la província; l'administració li fou reconeguda a les conferències de pau de maig a Londres i juliol a Addis Abeba que van seguir a la caiguda del Derg; però enfrontat al govern de majoria trigrinya, es va desfermar una sagnant repressió que va acabar amb la mort o l'empresonament de 20.000 soldats oromos i l'assumpció del control pel Front Democràtic Revolucionari Popular Etíop (ERPDF). La constitució de 1995 va repartir Welega, quedan les zones d'Asosa i Kamashi dins la regió de Benishangul-Gumuz i la resta (zones de Mirab Welega, Misraq Welega i Illubabor) dins la regió d'Oròmia.

## Referències

* ↑ Paul B. Henze, Layers of Time (Nova York: Palgrave, 2000), pàgs. 237f.
# Zhiqinita

La zhiqinita és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el nom en honor de Xu Zhiqin (n. 1941, Xangai, Xina), geòloga. Va ser vicedegana de l'Acadèmia Xinesa de Ciències Geològiques i directora de l'Institut de Geologia. El 1995 va ser elegida acadèmica de l'Acadèmia Xinesa de les Ciències.

## Característiques

La zhiqinita és un silicur de fórmula química TiSi₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És químicament similar a la kangjinlaïta i, fins a cert punt, a la wenjiïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m13817.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la República Popular de la Xina, concretament al dipòsit de crom de Kangjinla, a l'ofiolita de Luobusha, dins el comtat de Qusum (prefectura de Shannan, Tibet), sent una de les múltiples fases d'un esferoide de 20 µm. Els grans tenen principalment entre 1 i 2 µm de longitud i són majoritàriament tabulars. Aquest indret xinès és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zhiqinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2021].
# Pseuderosia

Pseuderosia és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Pseuderosia cristata Snellen, 1889
* Pseuderosia desmierdechenoni Holloway, 1998
* Pseuderosia humiliata (Walker, 1861)

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Pseuderosia» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum, 2003.
# Ángel Calvo Olascoaga

Ángel Calvo Olascoaga (Barakaldo, País Basc, 1 de març de 1919 - Barakaldo, 9 d'agost de 1990), va ser un jugador basc de futbol, que va destacar com a davanter per la seva eficiència golejadora i la seva entrega.

## Trajectòria

Nascut a Barakaldo, va fitxar pel RCD Espanyol l'any 1944, on hi va restar 7 temporades. Tot i no destacar massa per la seva tècnica, va esdevenir un gran golejador per la seva lluita constant i la seva entrega. Va convertir-se, amb 69 gols a Primer divisió, en el màxim golejador de la història del club, fins a ser superat per Julià Arcas primer, per Rafael Marañón després, i finalment per Raúl Tamudo.

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* 1 2 3 «Ángel Calvo Olascoaga». Gran Enciclopèdia Catalana. Arxivat de l'original el 2017-09-02. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Ángel Calvo Olascoaga a BDFutbol
* Ángel Calvo Olascoaga Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# Barranc de Sant Bartomeu (Senterada)

El barranc de Sant Bartomeu és un barranc afluent del Flamisell, de la conca de la Noguera Pallaresa. Discorre íntegrament pel terme de Senterada, al Pallars Jussà.
Es forma a Vinyaplana per la unió de tres barrancs de muntanya, un dels quals és el barranc de Vinyaplana, i davalla cap a llevant per a abocar-se en el Flamisell entre la Casa Garbet al nord i la presa de Senterada al sud.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Histiotus diaphanopterus

Histiotus diaphanopterus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Bolívia i el Brasil. És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 52–60 mm, els avantbraços de 41,8–47,2 mm, la cua de 43–57 mm, els peus de 7,6–10,9 mm, les orelles de 27–33,1 mm i un pes de fins a 11 g. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Feijó, A.; Da Rocha, P. A.; Althoff, S. L. «New species of Histiotus (Chiroptera: Vespertilionidae) from northeastern Brazil» (en anglès). Zootaxa, 4.048, 3, 2015, pàg. 412–427. DOI: 10.11646/zootaxa.4048.3.4.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Kalophrynus

Kalophrynus és un gènere de granotes de la família Microhylidae.

## Taxonomia

* Kalophrynus baluensis
* Kalophrynus bunguranus
* Kalophrynus eok
* Kalophrynus heterochirus
* Kalophrynus interlineatus
* Kalophrynus intermedius
* Kalophrynus menglienicus
* Kalophrynus minusculus
* Kalophrynus nubicola
* Kalophrynus orangensis
* Kalophrynus palmatissimus
* Kalophrynus pleurostigma
* Kalophrynus punctatus
* Kalophrynus robinsoni
* Kalophrynus subterrestris

## Referències

* IUCN (anglès)
# Villeneuve-d'Aval

Villeneuve-d'Aval és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 80 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Villeneuve-d'Aval era de 80 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 43 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 39 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Villeneuve-d'Aval el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 41 eren actives i 5 eren inactives. Les 41 persones actives estaven ocupades(20 homes i 21 dones).. De les 5 persones inactives 2 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Villeneuve-d'Aval hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 315 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villeneuve-d'Aval a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villeneuve-d'Aval a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.