OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vau Maravèu

Vau Maravèu (nom occità, en francès Val-Maravel) és un municipi francès situat al departament de la Droma i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2020 tenia 51 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Val-Maravel era de 43 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 68 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 42 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 63 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 22 habitatges principals, 16 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 11 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Val-Maravel el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 30 persones, 19 eren actives i 11 eren inactives. De les 19 persones actives 16 estaven ocupades (8 homes i 8 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 11 persones inactives 9 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Val-Maravel hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Val-Maravel a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Val-Maravel a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Estadi de la Copa del Món de Seül

L'Estadi de la Copa del Món de Seül (서울월드컵경기장 en hangul, Seoul World Cup Stadium en anglès), també conegut com a Estadi Sang-am, és un estadi multifuncional ubicat en la ciutat de Seül (en hangul: 서울특별시 Seoulteukbyeolsi), capital de Corea del Sud.
És l'estadi on juga de local el FC Seoul en la K-League. És un dels estadis on es va disputar la Copa del Món de futbol 2002, jugant-se un total de tres partits, entre ell una semifinal i el partit inaugural.

## Referències

* ↑ «Doopedia» (en coreà). Terms.naver.com. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ "Stadium Profile at Seoul Metropolitan Facilities Management Corporation" SMFMC. Retrieved March 14, 2016
* ↑ «World Cup 2002». rsssf.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Javier Campo González

Javier Campo González (Tortosa, 2 de juny de 1968) és un docent, comunicador, escriptor i sommelier espanyol.
És professor de la Facultat d'Enologia de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona. A més, exerceix com a vicepresident de l'Associació Catalana de Sommeliers i és membre de l'Associació Espanyola de Periodistes i Escriptors del Vi.
El 2011 va quedar finalista al Nas d'Or. Ha integrat el jurat als Premis Vinari i als Premis D.O. Terra alta. Es va convertir en redactor habitual de Vinetur, The Luxonomist de Mediaset Espanya o Vins i Restaurants, entre molts altres mitjans.
Entre els reconeixements al seu treball de difusió del vi destaca el de Millor Llibre del Món 2023 al Gourmand World Cookbook Awards a Umeå, el Millor Llibre de Gastronomia d'Espanya 2023 al Saló Gourmet de Madrid, I Primer Premi Periodístic sobre IGP de Begudes Espirituoses del Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació, finalista Nas d'Or 2011, Premi Cartavi a la millor Carta de Vins del 2016 al 2021 consecutivament i Confrare de Mèrit de la Confraria del Cava de Sant Sadurní.

## Obra

* El Arte del Maridaje: Reflexiones Imperfectas de la asociación entre comida y bebida, editorial Círculo Rojo (2022). ISBN 9788411378499.
* Mètode Maître: El nou paradigma del servei de sala a la restauració, editorial Letrame (2024) ISBN 8410688476

## Referències

* ↑ «Javier Campo González» (en castellà). Sherry Wine. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Uno de los mejores sumillers de España descubre un albariño excelso en Valga» (en castellà). El Correo Gallego, 02-12-2017. [Consulta: 7 maig 2024].
* 1 2 «La Nariz de Oro 2011» (en castellà). Gastronomía y Cía. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «El poderoso influjo del sumiller» (en castellà). Vila Viniteca. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Javier Campo» (en castellà). Vinetur. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Publicaciones de Javier Campo González» (en castellà). The Luxonomist. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Javier Campo publica ‘El arte del maridaje’» (en castellà). Vinos y Restaurantes, 30-06-2022. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «“El Arte del Maridaje” de Javier Campo: Mejor Libro del Mundo en la categoría Food & Drink en los Premios Gourmand 2023» (en castellà). Vinetur, 26-05-2023. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «‘El arte del maridaje’, ahora también en audiolibro» (en castellà). Vadevi, 06-11-2023. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «El mejor libro del mundo es español» (en castellà). The Luxonomist, 30-05-2023. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Premio al conocimiento sobre las IGP de Bebidas Espirituosas» (en castellà). Qcom.es, 12-01-2024. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Sommelier Javier Campo, premiado por elaborar la mejor carta de vinos» (en castellà). Los Foodistas, 11-04-2017. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Un texto para descubrir, de manera sencilla, la mejor forma de combinar comida y bebida» (en castellà). Infobae, 11-07-2022. [Consulta: 7 maig 2024].
# Maria Tesselschade Visscher

Maria Tesselschade Roemers Visscher, també anomenada Maria Tesselschade Roemersdochter Visscher o Tesselschade, (Amsterdam, 25 de març de 1594 - Amsterdam, 29 de juny de 1649) fou una poeta i gravadora neerlandesa.

## Biografia

Va néixer a Amsterdam, sent la filla menor de Roemer Visscher. Se li va posar el nom de Tesselschade, perquè el seu pare va perdre un vaixell prop de l'illa holandesa Texel el dia del seu naixement. Ella i la seva germana Anna Visscher van ser les úniques dues dones membres del grup d'intel·lectuals Muiderkring, de l'Edat d'Or neerlandesa, que es reunien al castell de Muiden. Era considerada sovint com una musa del grup, que va atreure l'admiració dels seus membres, Hooft, Huygens, Barlaeus, Bredero, Heinsius, Vondel i Jacob Cats. Se la descriu com a atractiva, de talent musical i una traductora experta i comentarista del llatí, grec i italià.
També s'ha lloat la seva habilitat per a cantar, i també per la pintura, l'escultura, el gravat i en el tapís. El Rijksmuseum té un exemple del seu treball de gravat, un got gravat amb el lema Sic Soleo Amicos.

## Referències

* ↑ Schama, Simon. The Embarrassment of Riches: An Interpretation of Dutch Culture in the Golden Age. Harper Collins, 1987. ISBN 0-00-217801-X.
* ↑ Edmundson, George. History of Holland (en anglès). Cambridge University Press, 1922 [Consulta: 4 juny 2016]. Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Roemer, Anonymous, c. 1625 - c. 1650» (en neerlandés). Rijksmuseum. Arxivat de l'original el 2012-10-10. [Consulta: 4 juny 2016].

## Enllaços externs

* Maria Tesselschade Visscher - digital version of several poems (en neerlandès)
* Visscher, Tesselschade Roemersdr., Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland (en neerlandès)
# Maizières-lès-Brienne

Maizières-lès-Brienne és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2017 tenia 164 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 164 persones habitants, 84 cases (70 habitatges principals, 7 segones residències i 7 desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 95 persones, 62 eren actives i 33 eren inactives. Hi havia una empresa extractiva, dues empreses de construcció, una empresa de transport i una empresa de serveis.
L'any 2000 hi havia set explotacions agrícoles que conreaven un total de 826 hectàrees. Hi ha una escola elemental integrada dins d'un grup escolar.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Malema

Malema és un municipi de Moçambic, situat a la província de Nampula. En 2007 comptava amb una població de 20.277 habitants. És la seu del districte de Malema.

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2007-12-19. [Consulta: 19 desembre 2007].
# Manon (pel·lícula de 1949)

Manon (pronunciació francesa: ​) s una pel·lícula dramàtica francesa de 1949 dirigida per Henri-Georges Clouzot i protagonitzada per Serge Reggiani, Michel Auclair i Cécile Aubry. És una adaptació llunyana de la novel·la de 1731 Manon Lescaut d'Abbé Prévost. La pel·lícula va guanyar el Lleó d'Or al Festival de Cinema de Venècia, i va ser un èxit popular amb més de tres milions d'entrades venudes a França.
Va ser rodat als Victorine Studios a Niza. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art Max Douy.

## Sinopsi

Clouzot actualitza l'escenari a Segona Guerra Mundial, fent la història sobre un lluitador de la Resistència francesa que rescata una dona dels vilatans convençuda que és una col·laboradora nazi.

## Repartiment

* Serge Reggiani com a Leon Lescaut
* Michel Auclair com a Robert Dégrieux
* Cécile Aubry com a Manon Lescaut
* Andrex com a traficant
* Raymond Souplex com a M. Paul
* André Valmy com el tinent Besnard / cap de bandolers
* Henri Vilbert com a capità del vaixell
* Helena Manson com a comare
* Dora Doll com a Julieta
* Simone Valère com Isé, la minyona
* Gabrielle Fontan com la venedora als lavabos
* Gabrielle Dorziat com a senyora Agnès
* Rosy Varte com a petit paper
* Michel Bouquet com el segon
* Robert Dalban com el majordom
* Jean Hébey com a L'hoteler
* Jacques Dynam com un mariner
* Max Elloy com el cambrer
* Daniel Ivernel com a oficial nord-americà
* François Joux com a L'arquitecte

## Referències

* 1 2 Lloyd, p. 64

## Bibliografia

* Lloyd, Christopher. Henri-Georges Clouzot. Manchester University Press, 2007.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Manon 70

Manon 70 és una pel·lícula franco-germano-italiana dirigida per Jean Aurel i estrenada el 1968. Ha estat doblada al català. Està basat en la novel·la Manon Lescaut de Antoine François Prévost.

## Argument

Periodista a Europa n° 1, Des Grieux coneix Manon a l'aeroport de Tòquio. El segueix a Orly, abandonant el seu amant.

## Repartiment

* Catherine Deneuve: Manon
* Samy Frey: Des Grieux
* Jean-Claude Brialy: Jean-Paul
* Elsa Martinelli: Annie
* Robert Webber: Ravaggi
* Christea Avram: l'amant de Manon
* Claude Génia: la dona de Simon
* Jean Gorini: el redactor en cap
* Paul Hubschmid: Simon
* Jean Martin: l'amo de l'hotel
* Kristina Ohlsen: Kristina
* Jacques Paoli, Albert Simon: ells mateixos
* Manuela Van Oppen: Margaret
* Frank Hübler, Guy Michel, Dante Posani

## Crítica

"Tinc molta estima per a Jean Aurel. Si Manon no és un gran èxit, és sens dubte perquè l'escenògraf no estava en la seva millor forma. Ni jo tampoc. No considero "Manon" com un fracàs, o si n'és, no vull considerar-ne més que l'aspecte instructiu.

## Referències

* ↑ «Manon 70». esadir.cat.
* ↑ «Manon 70». The New York Times.
* ↑ Catherine Deneuve, Le nouveau CInémonde , 1970
# Manuel Martínez Núñez

Manuel Martínez Núñez (12 de setembre de 1954), és un professor i polític espanyol de Galicia Sempre i expresident de Suplusa.

## Trajectòria

És diplomat en Magisteri i llicenciat en Pedagogia. Vinculat al PSdeG-PSOE des de 1979, va ser Diputat del Congrés en les III i IV legislatures (entre 1986 i 1993). A nivell local va ser regidor de Becerreá entre 1995 i 2007, any en què va passar a ser alcalde. Va entrar a formar part de la Diputació de Lugo el 1999 i és diputat provincial pel partit judicial de Lugo, en què va ocupar l'Àrea d'Infraestructures i Obres. L'any 2015 va facilitar que el PPdeG aconseguís la presidència de la Diputació de Lugo a l'exercir de trànsfuga. Per a les eleccions municipals de 2019 va crear un partit al voltant de la seva persona (Galicia Sempre) amb què va aconseguir la seva majoria absoluta per a l'alcaldia de Becerreá.

## Referències

* ↑ Trigo, Elliseo «/lugo/2015/12/07/dario-campos-manuel-martinez-elegidos-president-vicepresident-suplusa/00031449483924199719485.htm Darío Campos i Manuel Martínez, elegits president i vicepresident de Suplusa.». , 12-07-2015 [Consulta: 30 juliol].
* ↑ «Manuel Martínez Núñez» (en anglès). [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ «Ficha del Congreso de los diputados en la IV legislatura» (en castellà). [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ «Ficha del Congreso de los diputados en la III legislatura» (en castellà). [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ «Relación de diputados provinciales por partidos judiciales». www.deputacionlugo.org. Arxivat de l'original el 2010-12-27. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ "El alcalde de Becerreá rompe con el PSOE y le da la Deputación de Lugo al PP" artículo en Praza Pública. Consultat el 24 juliol 2019.
* ↑ «Manuel Martínez presenta su partido, Galicia Sempre» (en gallec), 25-03-2019. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ Varela, Suso. «Martínez presenta su partido: Galicia Sempre», 25-03-2019. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ «Las elecciones municipales del domingo dejaron algún resultado llamativo», 28-05-2019. [Consulta: 26 juliol 2019].
# Manuel Martínez Lledó

Manuel Martínez Lledó (L'Alguenya, Vinalopó Mitjà, 23 de març de 1953) és un economista i polític valencià.

## Trajectòria

Va fer els estudis mitjans a Oriola i es llicencià en ciències econòmiques a la Universitat de València. Des del 1977 és funcionari del Cos Tècnic d'Inspectors del Transport Terrestre transferit al Consell de la Generalitat Valenciana. El mateix any va ingressar en el PCPV-PCE i en formà part del Comitè Central, alhora que va col·laborar amb la Unió de Llauradors i Ramaders del País Valencià i fou nomenat secretari provincial de l'Associació de Cellers Cooperatius d'Alacant.
Durant el govern preautonòmic valencià fou cap territorial de transports d'Alacant de la Conselleria de Transports i Turisme amb les funcions de Director General de Transports de l'esmentada Conselleria. A les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 fou elegit diputat. Quan Santiago Carrillo va abandonar el PCE el va seguir i fou candidat a les eleccions generals espanyoles de 1986, eleccions a les Corts Valencianes de 1987 i al Senat a les eleccions generals espanyoles de 1989 pel Partit dels Treballadors d'Espanya-Unitat Comunista.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 8 maig 2015].
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.351. ISBN 9788495484802.
# Martyrium

Un martyrium (nom provinent del llatí, literalment 'martiri'; plural martyria) és un edifici religiós amb la planta central construïda sobre la tomba d'un màrtir o sant, com el Sant Sepulcre de Jerusalem. De vegades pot estar inclòs dintre d'un pla basilical, com la basílica de Sant Pere del Vaticà.

## Referències

* «Martyrium». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* André Grabar, Martyrium, recherches sur le culte des reliques et l'art chrétien antique, 2 volums. París, 1946. (francès)
# Martyn Irvine

Martyn Irvine (Newtownards, Irlanda del Nord, 6 de maig de 1985) és un ciclista irlandès, que competeix per la República d'Irlanda. També ho ha fet per Irlanda del Nord als Jocs de la Commonwealth de 2010. Combina la pista amb la carretera. Actualment milita a l'equip Aqua Blue Sport.
Del seu palmarès destaca el Campionat del Món de scratch el 2013.

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió d'Irlanda Campió d'Irlanda en Persecució
** Campió d'Irlanda Campió d'Irlanda en Scratch
** Campió d'Irlanda Campió d'Irlanda en Quilòmetre
* 2013
** Campió del món de Scratch
** Campió d'Irlanda Campió d'Irlanda en Persecució
** Campió d'Irlanda Campió d'Irlanda en Scratch

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2013-14
** 1r a Manchester, en Puntuació

## Palmarès en ruta

* 2010
** Campió d'Irlanda Campió d'Irlanda de Critèrium
* 2011
** Campió d'Irlanda Campió d'Irlanda de Critèrium
** Vencedor d'una etapa de la An Post Rás

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Manuel Rivadeneyra

Manuel Rivadeneyra (Barcelona, 9 d'octubre de 1805 - Madrid, 31 de març de 1872) va ser un impressor i editor català.
Va viatjar durant anys per diversos països d'Europa on va aprendre les tècniques tipogràfiques i el 1830 va fundar amb Antonio Bergnes de las Casas la imprempta Rivadeneyra-Bergnes a Barcelona. Van editar, entre d'altres, el prestigiós diari “El Vapor” (1835). El 1837 s'instal·la a Santiago de Xile on va fundar una altra impremta que publicà “El Araucano” i comprà a Valparaíso el diari i la impremta de “El Mercurio”, que millorà substancialment.
El 1843 tornà a Barcelona per publicar la Biblioteca de Autores Españoles amb el suport econòmic estatal i dirigida per Bonaventura Carles Aribau. Arribà a publicar 71 volums, el darrer el 1880, vuit anys després de la mort del seu fundador. El 1863 imprimí una notable edició del El Quixot a Argamasilla del Alba, a la casa on Cervantes havia estat empresonat. Va ser un dels primers impressors i editors en el sentit modern del terme.

## Referències

* ↑ «Biografia».
* 1 2 «Manuel Rivadeneyra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Manuel Rivas (CNT)

Manuel Rivas Barros (Sevilla, ? - ?) fou un anarcosindicalista andalús.

## Biografia

Emigrà a Barcelona, on treballà de paleta i arribà a ser dirigent del Sindicat de la Construcció de la CNT de Barcelona i militant de la Federació Anarquista Ibèrica, raó per la qual durant la Dictadura de Primo de Rivera hagué d'exiliar-se a Porto. El 1930 formà part del Comitè de la CNT presidit per Progreso Alfarache, qui el nomenà representant en el Tercer Congrés Confederal de la CNT celebrat a Madrid l'11-16 de juny de 1931. El març de 1932 fou escollit Secretari General de la CNT fins que fou empresonat a començaments de 1933 per participar en l'organització de diverses insurreccions.
Malgrat això, representà al Comitè Nacional de la CNT en el Ple Regional de la CRTC a Barcelona (març de 1933) i en el Quart Congrés Confederal de la CNT a Saragossa (maig de 1936). També col·laborà a Solidaridad Obrera i a Tierra y Libertad
Durant la guerra civil espanyola treballà com a secretari de Joan García Oliver quan fou ministre de la Segona República el novembre de 1936. El 1939 es va exiliar a Mèxic i s'hi va afiliar al Partit Comunista d'Espanya, raó per la qual fou expulsat de la CNT.

## Obres

* Luz y tinieblas(1934)
* España: Encuesta de la libertad (1953)

## Enllaços externs

* Biografia a veuobrera.org
# Margaret Beaufort

Margaret Beaufort, també coneguda com a Lady Margaret (31 de maig de 1443 - 29 de juny de 1509), Comtessa de Richmond i Derby, fou la mare d'Enric VII d'Anglaterra i fundadora de dos dels colleges de la Universitat de Cambridge

## Biografia
### Orígens familiars

Margaret fou l'única filla de John Beaufort, primer Duc de Somerset, i besneta de Joan de Gant, Duc de Lancaster (fill d'Eduard III d'Anglaterra).

### Matrimonis

Amb només sis anys la van casar amb John de la Pole, però el matrimoni va ser anul·lat. El 1455, quan tenia dotze anys, es va casar amb Edmund Tudor, comte de Richmond, que va morir el novembre de 1456 en el context de la Guerra de les Dues Roses. Uns mesos després, el gener de 1457, i amb només tretze anys, Margaret va donar a llum el seu fill, el futur Enric VII. Margaret va deixar el seu fill amb el seu oncle, Jasper Tudor, i es va tornar a casar amb Henry Stafford, el germà menor del duc de Buckingham (del 1464 al 1471). Després de la mort de Stafford, Margaret es va casar amb Thomas, Lord Stanley. Va convèncer el seu marit per donar suport a la causa del seu fill a la batalla de Bosworth Field, que va posar fi a la Guerra de les Dues Roses i que va convertir en rei d'Anglaterra al seu fill, Enric Tudor.

### Llegat i mort

Durant el regnat del seu fill va tenir un paper molt important a la Cort, on va rebre privilegis i el tracte de My Lady the King's Mother. Va fundar el Christ's College i el St. John's College de Cambridge. Va sobreviure al seu fill i, com a regent, va preparar la coronació del seu net, Enric VIII d'Anglaterra. Pocs dies després de la coronació, el 29 de juny de 1509, va morir i va ser enterrada a l'Abadia de Westminster.

## Referències

* ↑ «Margaret Beaufort». Enciclopedia Britannica. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Margaret Beaufort». Enciclopedia Britannica. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Margaret Beaufort, Countess of Richmond and Derby». Tudorhistory.org, 01-07-2012. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ Jones, Michael K. The King's Mother: Lady Margaret Beaufort, Countess of Richmond and Derby. Cambridge University Press, 22 abril 1993, p. 35-60. ISBN 9780521447942.
* ↑ «Margaret Beaufort, Countess of Richmond». Westminster Abbey. [Consulta: 7 març 2018].
# Marc Cortés i Ricart

Marc Cortés i Ricart (Barcelona, 7 d'agost del 1974) és expert en desenvolupament de negoci i màrqueting digital. Llicenciat en dret i MBA per ESADE, és soci-director i director general de RocaSalvatella, consultora especialitzada en la transformació digital dels negocis. Compagina l'activitat professional amb la docència, al departament de màrqueting d'ESADE, on fa classes de màrqueting i negoci digital en diversos programes MBA i Executive Education. Ha treballat a "la Caixa", participant en el desenvolupament d'activitat a Internet, i anteriorment va fer consultoria estratègica a Accenture. El 2009 va publicar el llibre Iníciate en el Marketing 2.0 sobre l'ús dels nous mitjans en línia en el màrqueting relacional, i el mateix any Nanobloging, el primer llibre en castellà dedicat a aquests espais de comunicació. Escriu d'aquests temes al seu blog, i de la seva passió per l'esport en un altre blog. Va ser un dels impulsors de les trobades de piuladors catalans Cava&Twitts.

## Referències

* ↑ «Marc Cortés». Saül Gordillo, 26-02-2015.
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Primera edició. Arenys de Mar: Crea't Edicions, juny de 2014, p. 93 i 180. ISBN 978-84-942772-0-7 [Consulta: 11 abril 2015]. Arxivat 2015-03-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Blog: Interactividad Arxivat 2015-04-21 a Wayback Machine.