OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Selecció catalana de futvòlei

La selecció catalana de futvòlei és el combinat esportiu de futvòlei que competeix internacionalment representant l'Associació Catalana de Futvòlei, amb el reconeixement oficial de la Federació Internacional de Futvòlei (FIFv) des de l'any 2009.
Les seleccions catalanes masculina i femenina van debutar a l'Open Internacional Futvòlei 2009 disputat al Vendrell amb la participació anunciada de 6 seleccions. En ambdós casos el primer partit havia de ser contra la selecció espanyola, però aquests no es van presentar després de rebre una carta del CSD. La selecció masculina, integrada per Francesc Riba i Manel Muñoz va perdre l'altre partit del grup amb França; a semifinals va perdre amb el Brasil i també van perdre en el partit pel tercer i quart llocs. La selecció femenina, formada per Susanna Baeza i Xènia Cantoni, va acabar també en quarta posició.

## Referències

* ↑ http://www.vilaweb.cat/www/noticia?p_idcmp=3655704 Arxivat 2009-11-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.seleccions.cat/index.php?option=com_content&view=article&id=11414%3Abrasil-rei-del-futvolei-i-catalunya-quarta-en-categoria-masculina-i-femenina&catid=1%3Anoticies&Itemid=36&lang=ca

## Enllaços externs

* Associació Catalana de Futvòlei Arxivat 2010-08-17 a Wayback Machine.
# Sant Sebastià de Castellserà

Sant Sebastià de Castellserà és una església de Castellserà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita de reduïdes dimensions d'una sola nau coberta amb volta de canó amb llunetes que reposa damunt d'un fris sobresortit. Consta de cinc trams. L'absis és poligonal amb una coberta absidal. En el contracor hi veiem el petit rosetó ple de vitralls de color que donen lluminositat a l'ermita. Els arcs, inclòs el triomfal, són de mig punt i estan suportats per pilastres adossades. La portalada es caracteritza amb una arcada de mig punt on al centre hi ha un gran escut amb la data gravada de 1786. A la part del frontispici hi ha el rosetó amb vitralls de colors i més amunt és coronada per un simple campanar d'espadanya que alberga una campana.

## Història

Fou construïda en compliment d'un vot del poble per agrair la intersecció del Sant en el deslliurament d'una pesta.

## Referències

* 1 2 «Sant Sebastià de Castellserà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Sant Sebastià de Cerdanyès

Sant Sebastià de Cerdanyès és una església del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

L'església es troba a l'extrem nord del terme municipal. S'alça al cap del serrat de la Capella enfront, al sud, de la masia del Cerdanyès, l'última del sector més septentrional de la Baronia de Rialb. La masia manté encara en plena activitat una gran extensió de camps de conreu, alguns d'ells dedicats al modern cultiu de la tòfona negra mitjançant la plantació d'alzines inoculades amb el fong.
Té l'accés per la carretera del Forat de Bulí. Al km. 11 es troba el trencall que puja al Cerdanyès. No està senyalitzat i té el pas barrat amb una cadena. Cal pujar a peu seguint la pista fins a arribar enfront de la masia, a un quilòmetre de distància. Deixant la masia a l'esquena, es pren direcció sud i pel costat d'una bassa, s'encara un tros (el tros de la Collada) fins a la seva part superior on es troba una pista en desús que puja pel vessant de ponent del serrat. En poca estona s'arriba a la capella.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó (només se'n conserva la meitat de llevant), de perfil semicircular que arrenca d'uns arcs formers, de dimensions molt desiguals. La porta, en molt mal estat, devia ser de mig punt. A llevant, l'absis semicircular s'obre directament a la nau i és precedit per un tram on la nau s'eixampla. Al centre de l'absis hi ha una finestra de doble esqueixada, del mateix tipus que hi ha a la façana sud, però de proporcions molt diferents, la qual cosa evidencia la complexitat de les fases constructives de l'edifici. Trobem una gran varietat d'aparells constructius: els murs perimetrals són de reble irregular, terç inferior que és de pedra seca, al mur nord hi ha algunes filades d'aparell d'espiga... La primera fase de l'església es podria datar de finals del segle x i inicis del segle xi, lluny dels plantejaments llombards.
* Sant Sebastià de Cerdanyès
* Portal
* Finestra
* Des del sud
* Interior

## Història

No hi ha dades documentals sobre aquesta església que durant l'edat mitjana pertanyia al terme parroquial de Sant Martí de Tarabau, ara de Terrassola o del Puig. La grandària relativa que tenia aquest temple és una mostra més de la vitalitat religiosa i de la plenitud demogràfica d'aquest sector durant els segles medievals. La importància del lloc queda demostrada pel fet que l'amo de la casa principal de Cerdanyès solia ser el batlle de Sant Martí, i que a l'església de Sant Sebastià de Cerdanyès hi residí una capellà durant un cert temps. Aquesta església podia haver estat la principal del veïnat de Cerdanyès, tenint en compte les seves dimensions i el fet que és situada molt a prop de mas de Cerdanyès que dona nom a la contrada.

## Referències

* 1 2 «Sant Sebastià de Cerdanyès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].

## Enllaços externs

* Carretera del Forat de Bulí, km. 11
# Santa Maria de Biosca

Santa Maria de Biosca és una església del municipi de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A la llinda de la porta hi ha gravada la data 1859, tot i que possiblement l'església és de començaments de segle.

## Descripció

Església de grans dimensions. La porta principal és quadrangular i presenta dues pilastres amb estries molt profundes en disposició vertical i doble cornisa. A sobre hi trobem un frontó semicircular. A sobre d'aquest, hi ha una rosassa. L'extrem superior de la façana utilitza formes còncaves i convexes. El campanar és de forma octogonal i presenta dos cossos separats per una motllura. A l'interior hi ha tres naus i les cobertures són de volta de canó amb quatre trams.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Santa Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Sarnico

Sarnico és una comune (municipi) dins la Província de Bergamo en la regió italiana de Lombardia, aproximadament a 70 quilòmetres al nord-est de Milà i aproximadament a 20 quilòmetres a l'est de Bergamo al final del sud del Llac Iseo. El 28 febrer de 2010, tenia 6540 habitants i una àrea de 6,4 quilòmetres quadrats.
Sarnico limita amb els municipis següents: Adrara San Martino, Iseo, Paratico, Predore, Viadanica, Villongo.

## Ciutats agermanades

Sarnico està agermanada amb:
* Pla-de-Cuques, França

## Referències

* ↑ Demografia i altres estadístiques a l'Institut Italià d'Estadística (Istat)

## Enllaços externs

* Web oficial de la ciutat
# Sarnida

Sarnida fou un territori de les muntanyes Zagros, veí del territori dels gutis i veí també d'Elhuuia i del país dels uquniauu. Tots aquests pobles estaven emparentats entre ells. Tukultininurta I, rei d'Assíria vers 1235-1196 aC, al començament del seu regnat va fer una campanya a la regió a l'est del Tigris, fins a la regió de les muntanyes, i hauria cobrat tribut de Sarnida.

## Referències

* ↑ The Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland, 1905
# Savoia di Lucania

Savoia di Lucania (fins al 1879 coneguta com a Salvia; lucà: Savòie) és un municipi italià, situat a la regió de Basilicata i a la província de Potenza. Ocupa una superfície de 32,84 quilòmetre quadrat i tenia 1,008 habitants a l'1 gener 2023.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.114 | 1.089 | 1.008 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Raccolta ufficiale delle leggi e dei decreti del Regno d'Italia (en italià), 1879, p. 37.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
# Serralada d'Alaska

La Serralada d'Alaska o Alaska Range és una serralada d'uns 650 km de llargada que es troba a la regió sudcentre de l'estat d'Alaska, des del llac Clark, en l'extrem sud-oest fins al White River al territori canadenc del Yukon, al sud-est. El punt culminant de la serralada, i al mateix temps d'Amèrica del Nord és el Mont McKinley o Denali, amb 6.194 msnm.

## Descripció

La serralada forma un arc d'est a oest, amb la seva part més septentrional al centre, i des d'allà va vers el sud-oest, cap a la península d'Alaska i les Illes Aleutianes; i el sud-est, cap a les Muntanyes de la Costa. Les muntanyes constitueixen una gran barrera per l'aire humit procedent del Golf d'Alaska i que de camí cap al nord xoca amb la serralada creant un dels climes més durs de la Terra, amb intenses nevades i constitució de nombroses glaceres, com les de Canwell, Castner, Black Rapids, Susitna, Yanert, Muldrow, Eldridge, Ruth, Tokositna i Kahiltna Glaciers. Quatre grans rius travessen la serralada: el Riu Delta i el Nenana, a la part central de la serralada, i el Nabesna i Chisana a l'est.
La serralada forma part del Cinturó de foc del Pacífic, i la falla de Denali que discorre pel límit sud de la serralada és la responsable d'una gran quantitat de terratrèmols. Amb tot, no hi ha volcans importants a la zona.
Diverses parts de la serralada es troben protegides com Parc Nacional Wrangell-St. Elias, Parc Nacional de Denali i Parc Nacional del llac Clark.
El naturalista William Healey Dall sembla que fou el primer a emprar el nom d'"Alaskan Range" el 1869 i a partir d'aquí es popularitzà. El 1849 Constantin Grewingk va emprar el nom "T schigmit" per anomenar-les. Un mapa realitzat per la General Land Office el 1869 anomenà la part sud-oest de la serralada d'Alaska com a "Chigmit Mountains" i la part nord-est com a "Beaver Mountains". Amb tot, avui dia es considera que les Chigmit Mountains formen part de l'Aleutian Range.

## Cims principals

* Mont McKinley (6.194 m)
* Mont Foraker (5.304 m)
* Mont Hunter (4.442 m)
* Mont Hayes (4.216 m)
* Mont Silverthrone (4.029 m)
* Mont Deborah (3.761 m)
* Mont Huntington (3.730 m)
* Mont Russell (3.557 m)

## Serralades secundàries (d'oest a est)

* Muntanyes Neacola
* Muntanyes Revelation
* Muntanyes Teocalli
* Muntanyes Kichatna
* Central Alaska Range/Denali Massís
* Eastern Alaska Range/Hayes Range
* Muntanyes Delta
* Muntanyes Mentasta
* Muntanyes Nutzotin

## Referències

* ↑ «Serralada d'Alaska». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Història del nom a Board on Geographic Names buscant per Alaska Range.
* ↑ Les fonts difereixen quant a la delimitació exacta de la Serralada d'Alaska. La informació que ofereix la Board on Geographic Names és confosa; part d'ella designa el llac Iliamna com l'extrem sud-oest, i part de l'entrada diu que la serralada finalitza als rius Telaquana i Neacola. Altres fonts identifiquen el llac Clark, situat entre els dos rius anteriors, com l'extrem final. Això fa que aquesta serralada sigui identificada bé com l'extrem septentrional de la Serralada Aleutiana, bé com l'extrem meridional de la Serralada d'Alaska.
# Serrat de la Caseta

El Serrat de la Caseta és una serra situada al municipi de Navès (Solsonès), amb una elevació màxima de 617,5 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de la Centinella

El Serrat de la Centinella o de la Sentinella és una muntanya de 675,8 metres que es troba al municipi de Lladurs, a la comarca catalana del Solsonès. Està situat a 70 metres de la pista forestal que uneix el Pla dels Roures i l'entitat de població de la Llena, i al sud-sud-oest, a uns 230 metres de distància, hi trobem un punt que forma part del mateix cim que la cartografia el diferencia com a Roca Llonga, de 656 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serrat de la Centinella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Secretariat de l'ONU

El Secretariat de l'ONU o la Secretaria General de l'ONU és un dels òrgans principals de les Nacions Unides, i és dirigit pel Secretari General de les Nacions Unides, assistit per un equip de professionals internacionals. Proveeix informació, estudis i les instal·lacions que són necessàries per als cossos de l'ONU i les seves reunions. Està encarregat de dur a terme les tasques segons la instrucció del Consell de Seguretat, de l'Assemblea General i de l'ECOSOC. Segons la Carta de les Nacions Unides l'equip de treball ha de ser elegit per sol·licitud amb els "estàndards més alts d'eficiència, competència i integritat", tenint en compte la importància de reclutar persones de totes les àrees geogràfiques.
La Carta de les Nacions Unides estableix que l'equip de treball no ha de buscar ni de rebre instruccions de cap autoritat que no sigui l'ONU mateixa. Cada estat membre de l'ONU ha de respectar el caràcter internacional del Secretariat i no ha d'intentar influenciar-lo. El Secretariat és l'únic òrgan responsable de l'elecció del seu equip de treball. Avui dia el secretari general és António Guterres.

## Responsabilitats

Les responsabilitats del secretari general són:
* donar suport per a resoldre les disputes internacionals
* administrar les operacions del manteniment de la pau
* organitzar congressos i conferències internacionals
* obtenir la informació necessària per a la implementació de les decisions del Consell de Seguretat
* consultar als governs dels estats membres la seva opinió sobre les diverses iniciatives.
Dues oficines importants del Secretariat són:
* L'Oficina del Coordinador d'Afers Humans
* Departament de les Operacions del Manteniment de la Pau
El secretari general també pot aconsellar al Consell de Seguretat sobre situacions que, segons la seva opinió, poden amenaçar la pau i la seguretat internacional.

## Proposta

El 21 de març, 2005 el secretari general Kofi Annan va proposar la realització de diverses reformes al Secretariat, i va anunciar la seva intenció de designar a un conseller científic, de crear una oficina per la "construcció de la pau", d'establir un mecanisme per a la presa de decisions amb un gabinet i d'enfortir les seves funcions de mediació.

## Secretaris

Els secretaris de l'ONU al llarg de la seva història:
* Trygve Lie, Noruega (1945-1953)
* Dag Hammarskjöld, Suècia (1953-1961)
* U Thant, Birmània (1961-1971)
* Kurt Waldheim, Àustria (1972-1981)
* Javier Pérez de Cuéllar, Perú (1982-1991)
* Boutros Boutros-Ghali, Egipte (1992-1996)
* Kofi Annan, Ghana (1997-2006)
* Ban Ki-moon, Corea del Sud (2007-2016)
* António Guterres, Portugal (2017-present)

## Vegeu també

* Sots-secretari General de les Nacions Unides
# Serra de Juncar

La Serra de Juncar és una serra situada al municipi de Lladurs (Solsonès). De direcció predominat NW-SE, s'inicia al sud de la masia de Costafreda i acaba al marge dret del Cardener a l'alçada de la masia de Foix. El seu vessant nord-est desguassa a la Rasa de Santandreu, el vessant sud-oest a la Rasa de Vilanova.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Serrat d'Escobedo

El Serrat d'Escobedo és una serra situada a cavall dels termes municipals de la Guingueta d'Àneu, dins de l'àmbit de l'antic terme d'Unarre, i d'Esterri d'Àneu a la comarca del Pallars Sobirà.
Arriba a una elevació màxima de 1.909,8 metres en el Pic d'Escobedo, situat al seu extrem nord, mentre que en el meridional es troba el del Faro. Separa les valls de la Noguera Pallaresa, a ponent, i del Riu d'Unarre, a llevant.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat d'Enrams

El Serrat d'Enrams és un serrat del terme municipal de Tremp, dins del territori de l'antic terme de Suterranya.
Es troba al nord-nord-est de la població de Suterranya, de manera que forma el primer contrafort de la Serra de Coll, que comença més al nord. Està format bàsicament per tres turons, de 742,2, 739,3 i 722,3 m. alt., arrenglerats d'oest-nord-oest a est-sud-est.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de Fullaracs

El Serrat de Fullaracs és una serra situada al municipi de Berga a la comarca del Berguedà, al peu dels Cingles de Queralt, amb una elevació màxima de 992 metres.

## Referències

* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 18 novembre 2020].
# Serrat de Galobardes

El Serrat de Galobardes és una serra situada als municipis d'Oristà i Prats de Lluçanès (Lluçanès), amb una elevació màxima de 689 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Soos

En la mitologia grega, Soos (en grec antic Σόος) va ser un rei parcialment llegendari d'Esparta, mort al voltant del 890 aC.
Segons Pausànias, era fill del rei Procles, descendent d'Hèracles, pare d'Euripó, avantpassat epònim de la dinastia reial dels Euripòntides. S'ha suposat que sota el seu regnat els espartans van sotmetre els ilotes i van envair l'Arcàdia.
Plutarc narra una anècdota de la campanya d'Arcàdia:
| « | Mentre que Soos es trobava amb els seus companys d'armes prop de la població de Clitòria, fou assetjat pels seus propis habitants. A punt de morir de set, el rei espartà jurà abandonar Arcàdia si se li permetia beure a ell i a tots els seus companys a la font veïna. Els clitorians hi accediren, i els espartans es rendiren a la deu. Soos proposà cedir la reialesa en favor de qui es negués a beure'n, davant el rebuig dels seus homes, s'acontentà amb ruixar-se amb aigua, però sense beure'n. Es negà a anar-se'n d'Arcàdia car no n'havia begut | » |
| — Plutarc, Vides paral·leles II.1-3 |||

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia III, 7, 1
* ↑ Kennell, Nigel M. Spartans: a new history. Chichester: Wiley-Blackwell, 2010, p. 94. ISBN 9781405130004.
# Siphonognathus beddomei

Siphonognathus beddomei és una espècie de peix pertanyent a la família dels odàcids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 12 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (32°S-45°S) que viu entre 1 i 20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: el sud d'Austràlia (des de Perth -Austràlia Occidental- fins a Wilsons Promontory -Victòria-, incloent-hi Tasmània).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1858. On Siphonognathus, a new genus of Fistularidae. Proceedings of the Zoological Society of London. 1857 (pt 25). 237-240.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Johnston, R. M., 1885. Description of a new species of Odax. Pap. Proc. R. Soc. Tasmania 1884: 231-232.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F. i J.R. Paxton, 1985. A revision of the Odacidae, a temperate Australian-New Zealand labroid fish family. Indo-Pacific Fishes (8):57 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Hutchins, J.B., 2001: Checklist of the fishes of Western Australia. Records of the Western Australian Museum Supplement, 63: 9-50.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Siphonognathus attenuatus

Siphonognathus attenuatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels odàcids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 12 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (32°S-45°S) que viu entre 15 i 45 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: el sud d'Austràlia (des de Rottnest Island -Austràlia Occidental- fins a Wilsons Promontory -Victòria-).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1858. On Siphonognathus, a new genus of Fistularidae. Proceedings of the Zoological Society of London. 1857 (pt 25). 237-240.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Ogilby, J. D., 1897. New genera and species of Australian fishes. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 22 (pt 1): 62-95.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F. i J.R. Paxton, 1985. A revision of the Odacidae, a temperate Australian-New Zealand labroid fish family. Indo-Pacific Fishes (8):57 p.
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Hutchins, J.B., 2001: Checklist of the fishes of Western Australia. Records of the Western Australian Museum Supplement, 63: 9-50.
* ↑ Gomon, M.F., Bray, D.J. i Kuiter, R.H., 2008. Fishes of Australia's Southern Coast. Reed New Holland, Museum Victoria, Chatswood, Nova Gal·les del Sud, Austràlia.

## Bibliografia

* Clements, K.D., Alfaro, M.E., Fessler, J.L. i Westneat, M.W., 2004. Relationships of the temperate Australasian labrid fish tribe Odacini (Perciformes; Teleostei). Molecular Phylogenetics and Evolution 32: 575–587.
* MacArthur, L.D. i Hyndes, G.A., 2001. Differential use of seagrass assemblages by a suite of odacid species. Estuarine, Coastal and Shelf Science 52: 79-90.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* Australian Faunal Directory (anglès)
# Siringa (desambiguació)

«Siringa» té aquests significats:
* Botànica:
** arbust ornamental de la família de les saxifragàcies. Vegeu siringa (arbust)
** gènere de les plantes anomenades lilàs. Vegeu Syringa.
* Mitologia: nimfa d'Arcàdia. Vegeu Siringa.
* Música:
** sinònim de flauta de Pan
** peça musical de Claude Debussy, per a solista de flauta. Vegeu Siringa (Debussy)
* Astronomia:
** asteroide 1104 Syringa. Vegeu Llista d'asteroides/1101–1200
# Simbúkhovo

Simbúkhovo (en rus: Симбухово) és un poble de l'óblast de Penza, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 602 habitants.
# Sillago vittata

Sillago vittata és una espècie de peix de la família Sillaginidae i de l'ordre dels perciformes. Va ser descrit per Roland J. Mckay el 1985.

## Morfologia

Els adults poden assolir fins a 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Mckay, R J; Mckay, R. J. «A Revision of the Fishes of the Family Silaginidae». Memoirs of the Queensland Museum, 22, 1985, pàg. 1––73.
* 1 2 «Sillago vittata McKay, 1985 Western school whiting» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.