OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Família Chloris

La família Chloris és una petita família d'asteroides situada en el cinturó principal. La família va ser va ser nomenada amb el nom del primer asteroide que va ser classificat en aquest grup, (410) Chloris.
El nombre estimat de membres d'aquesta família és de 93 asteroides. Alguns membres d'aquesta família són:
| Nome | Diàmetre | Semieix major | Inclinació orbital | Excentricitat orbital | Descobriment |
| (410) Chloris | 123,57 km | 2,729 UA | 10,922 ° | 0,237 | 1896 |
| (521) Brixia | 115,65 km | 2,740 UA | 10,593 ° | 0,282 | 1904 |

## Referències

* ↑ Milani et al., 2014, p. 46-73.

## Bibliografia

* Milani, Andrea; Cellino, Alberto; Knezevic, Zoran; Novakovic, Bojan. Asteroid families classification: exploiting very large data sets (en anglès). Icarus (239), 2014.
# Jessie Little Doe Baird

Jessie Little Doe Baird (també Jessie Little Doe Fermino, nascuda el 18 de novembre de 1963) és una lingüista coneguda pels seus esforços per reactivar de la llengua wampanoag. Ella va rebre una beca MacArthur el 2010.

## Vida

Va obtenir un doctorat al Massachusetts Institute of Technology, on va estudiar amb el professor Kenneth L. Hale. Jessie viu a Mashpee, Massachusetts.
Segons una profecia wampanoag, una dona wampanoag deixaria la seva llar per retornar la llengua, i "els fills dels que havien pres part en la ruptura del cicle de l'idioma l'ajudarien."
El 1993 començà a ensenyar la llengua wôpanâak a Mashpee i Aquinnah.
Jessie Little Doe Baird apareix en el documental de la PBS "We Still Live Here – Âs Nutayuneân", d'Anne Makepeace.

## Referències

* ↑ «Inspired By A Dream». MIT Spectrum, Spring 2001.
* ↑ http://www.languagehat.com/archives/004001.php
* ↑ Jessie Little Doe (official website): CV Arxivat 2013-08-10 a Wayback Machine., Aquinnah MA, 2003.
* ↑ «Jessie Little Doe Baird». MacArthur Foundation. [Consulta: 27 agost 2012].
* ↑ Jessie Little Doe Fermino. An introduction to Wampanoag grammar (Master's thesis). MIT.
* ↑ «The Long-Dead Native Language Wopânâak is Revived». Yankee Magazine, 01-12-2012 [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ Sukiennik, Greg «Woman Brings Tribe's Dead Language to Life». Los Angeles Times, 24-03-2001 [Consulta: 31 octubre 2013].
* ↑ Alexander Stille «Speak, Cultural Memory: A Dead-Language Debate». The New York Times, 30-09-2000.
* ↑ «We Still Live Here - As Nutayunean – Documentary on Native American Language Revival». Independent Lens, PBS. [Consulta: 22 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Jessie Little Doe: web oficial Arxivat 2013-11-11 a Wayback Machine.
* ; Katherine Perry (Director) «*Special Feature* Wômpanâak: Resurrection of a Language.». , 23-11-2012. « » Arxivat 2013-11-12 a Wayback Machine. 11 min.
# Joanet de Pujols

Joanet de Pujols és una obra de Sant Vicenç de Torelló (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia formada per un cos principal de planta rectangular, cobert a dues vessants i amb obertures rectes, balcons a la façana principal i finestres a les laterals. Destaquen dos ulls de bou i tres finestrals d'arc de mig punt sota teulada i la porta principal d'arc escarser. Adossat a un dels murs laterals hi ha un gran porxo, de planta rectangular, amb tres nivells d'obertures d'arcs carpanells. Un mur de pedra i còdols delimita el jardí de la casa, del qual en destaca un estany.

## Història

Masia de caràcter senyorial construïda amb la finalitat de servir d'habitatge. Està rodejada de terres cultivades però no té dependències destinades al bestiar ni a graner. Actualment és habitada només esporàdicament.

## Referències

* 1 2 «Joanet de Pujols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Futebol Clube de Ultramarina

El Futebol Clube de Ultramarina (crioll capverdià: Futebil Klubi di Ultramarina) és un club capverdià de futbol de la ciutat de Tarrafal de São Nicolau a l'illa de São Nicolau.
Manté forta rivalitat amb SC Atlético.

## Palmarès

* Lliga de São Nicolau de futbol:
       1995/96, 1998/99, 2000/01, 2002/03, 2003/04, 2005/06, 2006/07, 2008/09, 2010/11, 2012/13, 2014/15, 2016/17
* Copa de São Nicolau de futbol:
       2011/12, 2013/14, 2016/17, 2017/18
* Supercopa de São Nicolau de futbol:
       2005/06, 2006/07, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2016/17
* Torneig d'Obertura de São Nicolau de futbol:
       2002/03, 2013/14

## Referències

* ↑ FC Ultramarina at Soccerway
* ↑ FC Ultramarina at Facebook, also the official site.
* ↑ FC Ultramarina Tarrafal at Sports Mídia (portuguès)
* ↑ «Futebol São Nicolau: Ultramarina perde no jogo da primeira jornada» (en portuguès). Criolosports, 19-01-2016. Arxivat de l'original el 21 de gener 2016. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# B-231

La B-231 és una carretera del terme municipal d'Esparreguera, al Baix Llobregat, i els Hostalets de Pierola i Piera, a la comarca de l'Anoia. La B correspon a la demarcació de Barcelona, cosa que indica la seva antiga pertinença a la Diputació de Barcelona. Actualment pertany a la Generalitat de Catalunya.
Té l'origen a la carretera C-1414, dins del nucli d'Esparreguera, a migdia del Mercat Municipal, s'adreça cap al sud-oest travessant el Torrent Mal, l'autovia A-2 i el Llobregat, fins que arriba a la urbanització de Can Rial, per la qual passa a l'extrem de llevant. Tot seguit passa per damunt de la riera de Magarola, i gira cap al sud-oest. Passa per la Plana de Can Febrer, deixant a migdia la riera de Masquefa, pel nord de Can Galceran i pel mig dels dos edificis de Can Fontimarc, deixa a migdia la central elèctrica receptora de la Plana de Can Parent Vell, pel nord de Can Gras i de les Cases Noves, més tard passa pel nord de Can Mata de la Garriga i comença una gran volta pel nord dels Hostalets de Pierola, on arriba fent tota la volta al poble pel costat de Pierola. Finalment, ara en direcció sud-oest, s'adreça cap a Piera, però abans d'arribar-hi acaba el seu recorregut en la carretera BV-2243.

## Referències

* ↑ Mor el conductor d'un camió en bolcar a la B-231 al pas per Esparreguera, al web del CCMA
* ↑ Un accident acaba amb dos ferits greus a la carretera entre Piera i Esparreguera Arxivat 2017-03-12 a Wayback Machine., 24 de març de 2015
* ↑ Territori i Sostenibilitat sotmet a informació pública la variant de la B-231 a Can Rial (Esparreguera) Arxivat 2017-03-12 a Wayback Machine., a premsa.gencat.cat, 6 d'agost de 2014
* ↑ Sessió informativa sobre la variant de la carretera B-231 a Can Rial Arxivat 2017-03-12 a Wayback Machine. al waeb de l'Ajuntament d'Esparreguera

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Duchcov

Duchcov alemany: Dux) és una ciutat del Districte de Teplice a la Regió Ústí nad Labem de la República Txeca. Té uns 9.000 habitants i està situada a les Muntanyes Metal·líferes. També és on es troba el Castell de Dux.

## Història

La primera menció documenta és de l'any 1207, amb el nom antic de Hrabišín. El 1675 s'hi va fundar una fàbrica de cervesa. Fins a 1918, DUX (nom bilingüe DUX - DUCHOV era part de la monarquia austríaca i uns dels 94 Bezirkshauptmannschaften de Bohèmia.
L'any 1938 va ser ocupada per l'exèrcit nazi com un dels municipis dels sudets. Els germanoparlants van ser expulsats el 1945 pel decret Beneš .

## Residents famosos

* Giacomo Casanova (1725-1798), aventurer venecià

## Referències

* ↑ Klein, Wilhelm. Die postalischen Abstempelungen auf den österreichischen Postwertzeichen-Ausgaben 1867, 1883 und 1890 (en alemany), 1967.

## Enllaços externs

* Official website (Czech)
* Map of Duchcov (Czech) Arxivat 2013-02-10 at Archive.is
* Description of the city on Bohemianet
# Evanòrides

Evanòrides (en llatí Evanoridas, en grec antic Εὐανορίδας) fou un esportista d'Elis.
Pausànies diu que va guanyar un premi als Jocs olímpics i un altre als Jocs nemeus. Més tard va ser elegit Hel·lanòdica (Ἑλλανοδίκης) o jutge dels Jocs Olímpics a Elis.
Segons Polibi, va ser fet presoner per Licos de Fares el general suprem de la Lliga Aquea, el 217 aC, quan aquest va derrotar a Eurípides de la Lliga Etòlia que havia estat enviat a Elis per substituir en el comandament a Pírries (Pyrrhias).

## Referències

* ↑ Evanoridas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 59
# John Graunt

John Graunt (Londres, 24 d'abril de 1620 - Londres, 18 d'abril de 1674) va ser un estadístic anglès a qui es considera el primer demògraf, el fundador de la bioestadística i el precursor de l'epidemiologia. Encara que la seva veritable professió va ser la merceria i també fou un comerciant de teixits, aliè al món científic, les seves activitats socials a la ciutat de Londres li van permetre accedir als butlletins de mortalitat (Bills of Mortality) que van ser la base documental sobre la qual va establir les seves recerques estadístiques, actuarials i demogràfiques.

## Desenvolupament de la demografia moderna

Graunt, al costat del seu amic i deixeble William Petty, va desenvolupar els primers censos de caràcter estadístic. Els mètodes que van utilitzar van servir més tard de marc per a la demografia moderna. Se li atribueix la creació de la primera taula de vida (life table) o taula de mortalitat, que expressava les probabilitats de supervivència per a cada edat. Graunt també és considerat com un dels primers experts en epidemiologia, en el seu llibre apareix la seva preocupació per les estadístiques de salut pública.

## Referències

* ↑ John Graunt (1620-1674)
* ↑ John Graunt Arxivat 2020-10-22 a Wayback Machine. by Tim Riffe
* ↑ Fundamentos de bioestadística y análisis de datos para enfermería, Joaquín Tomás-Sábado, Universidad Autónoma de Barcelona, 2009, ISBN 978-84-490-2616-4, pág. 16
* ↑ The economic writings of Sir William Petty, Volumen 1, William Petty, John Graunt, 1997 - reimpresión de edición de 1899
* ↑ Roland Pressat, Introducción a la demografía (1977), Ariel, 1989, ISBN 84-344-1033-8, pags. 9-13
* ↑ En el alumbramiento de la estadística moderna, J.A. Camuñez; J. Basulto, septem ediciones, 2009, ISBN 978-84-92536-33-7
* ↑ Fundamentos de bioestadística y análisis de datos para enfermería, Joaquín Tomás-Sábado, Universidad Autónoma de Barcelona, 2009, ISBN 978-84-490-2616-4, pág. 107
# Jaguarundi

El jaguarundi (Herpailurus yagouaroundi) és una espècie de carnívor de la família dels fèlids. La seva distribució s'estén per gran part de les Amèriques i va des de la meitat nord de l'Argentina fins a gairebé l'extrem meridional dels Estats Units. Fa uns 60 cm de llargada corporal i té una cua de 45 cm. Pesa 6 kg. A diferència de la majoria de fèlids, és predominantment diürn.

## Referències

* ↑ Rick, Jessica. «Puma yagouaroundi (jaguarundi)» (en anglès). [Consulta: 23 març 2019].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# James BlueWolf

James BlueWolf (Oklahoma, 1950) fou un escriptor i poeta mestís de choctaw, com a cantant va enregistrar el disc Strike the drum. Ha estat autor dels poemes Sitting by his bones (1999) i Grandpa says: stories for a Seventh generation (2000).

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Francisco Muñoz Antonino

Francisco Muñoz Antonino (Sagunt, 27 de juny de 1950) ha estat un polític valencià, diputat de les Corts Valencianes.
Llicenciat en arquitectura, màster en conservació del patrimoni arquitectònic i membre del Col·legi d'Arquitectes de València, fou candidat d'Alianza Popular a l'alcaldia de València a les eleccions municipals espanyoles de 1983, però no fou escollit. Posteriorment entrà en 1986 com a diputat a les Corts Valencianes. Fins a 1987 formà part de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat i de la Comissió d'Obres Públiques i Transports.
Posteriorment ha estat president de la comissió delegada de Sagunt de la Fundació Bancaixa.

## Obres

* Las casas señoriales de Murviedro Colegio Territorial de Arquitectos de Valencia, 2009, 357 pàgines, ISBN 8486828848

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 16 maig 2015].
* ↑ Francisco Muñoz Antonino seguirá como responsable de la comisión delegada de Sagunto de la nueva Fundación Bancaja a El Periódico de Aquí, 22 de juliol de 2014
* ↑ Agustín Villanueva es socio en otra promotora del hijo de un alto cargo de Bancaja en Sagunt, El País, 2 de març de 2006
# B-431

La carretera B-431 és el tram entre Calders i Prats de Lluçanès de la carretera de Sabadell a Prats de Lluçanès, que procedeix de Sabadell, Castellar del Vallès, Sant Llorenç Savall i Monistrol de Calders. Arrenca del punt quilomètric 38,6 de la B-124, a la cruïlla, en forma de punt giratori, d'aquesta carretera amb la N-141c, a l'extrem sud-oest del nucli de Calders. Des d'aquest lloc arrenca cap al nord-oest seguint pel costat de ponent el poble de Calders, i després d'unes quantes giragonses mena a Artés en 5 quilòmetres. Al centre d'Artés, en el lloc on troba, venint de ponent, la carretera BV-4512, trenca en angle recte cap al nord-est per, després d'algunes girades dins i fora del nucli d'Artés, emprendre cap al nord. Així, en 4 quilòmetres des d'Artés arriba al poble d'Horta d'Avinyó. Sempre cap al nord, en 5 quilòmetres més travessa el poble d'Avinyó. En surt cap al nord-est, i en poc més de 10 quilòmetres més arriba a la vila de Prats de Lluçanès.

## Referències

* ↑ Traçat de la carretera al web de la Diputació de Barcelona
* ↑ Un incendi obliga a tallar la carretera B-431 en terme municipal d'Artés al web de la CCMA
* ↑ El DPTOP impulsa la millora de la B-431 entre Prats de Lluçanès i Avinyó Arxivat 2017-03-12 a Wayback Machine. premsa.gencat, 8 d'agost de 2007
* ↑ Condicionament de la B-431. Prats de Lluçanès-Avinyó. PK 67+000 al PK 72+000 al web de l'UPC

## Enllaços externs

* La B-431 en el sen entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Crassula ovata

Crassula ovata, coneguda amb els noms comuns de planta dels diners, planta de jade o planta de la sort, és una planta suculenta utilitzada també com a planta d'interior que és originària de Sud-àfrica. L'espècie Pachira aquatica també rep el nom de planta dels diners.
És una planta amb branques gruixudes i fulles persistents, llises, carnoses, de disposició oposada i verdes, del color del jade, tot i que, si estan exposades a alta lluminositat, poden tenir un tint vermell. Les flors, que apareixen a l'hivern, són petites, de color rosa o blanc i en forma d'estel. D'aquesta planta, fàcilment se'n pot fer un bonsai d'interior.

## Cura

Com a planta suculenta, requereix un reg normal a l'estiu, quan el substrat s'asseca, i molt poc reg a l'hivern. Si es rega massa, perd les fulles, però pot sobreviure. S'ha de deixar que el sòl s'assequi entre regs; això és essencial per tenir-la en un estat saludable.
Pot créixer a ple sol o amb una ombra lleugera. Tanmateix, no tolera una calor extrema o una excessiva exposició al sol; en aquestes condicions, les fulles es tornen suberoses i cauen, i les tiges es podreixen. Suporta glaçades lleugeres, però es mor si s'exposa contínuament a un fred excessiu.
A la primavera, abans de l'estació de creixement, es pot esporgar.

### Plagues

Els insectes de la família Pseudococcidae són una plaga comuna d'aquesta planta, i li poden causar deformacions a les parts de nou creixement. Es poden eliminar amb cotó fluix o amb un pinzell impregnat d'alcohol metílic.
Els àfids (pugons) també són una plaga comuna de la planta de jade, però tendeixen a infestar només les tiges florals. L'aranya roja també li pot causar problemes.
Cal evitar els plaguicides, ja que Crassula ovata hi és molt sensible.

## Sòl

Prefereix sòls sense torba, que reté molt l'aigua. Li agraden els sòls secs i rocallosos. La fibra de coco és el millor substitut de la torba.

## Propagació

És molt fàcil: es pot fer per esqueixos de tija o de fulla.

## Galeria fotogràfica

* Flor
* Flor
* Flor
* Crassula ovata de vint-i-set anys cultivada a Bala, Gwynedd
* Var. monstruosa
* Var. cristata
* Cv. Tricolor

## Varietats i cultivars

* Crassula ovata var. cristata
* Crassula ovata var. mostruosa (cv. "Gollum")
* Crassula ovata cv. Tricolor

## Referències

* ↑ How often does my Jade (Crassula ovata) need water?, Cacti & Succulents FAQ Page
* ↑ 'mealy bug on succulents' Arxivat 2010-12-23 a Wayback Machine., gardeners corner
* ↑ How do I rid my plants of scale and mealybugs?, Cacti & Succulents FAQ Page
* ↑ Infos about the Crassula ovata var monstruosa (Gollum)
* ↑ Image and name of the plant

## Enllaços externs

* Crassula ovata at succulent-plant.com
# 3r NHK Kōhaku Uta Gassen

El 3r NHK Kōhaku Uta Gassen (第3回NHK紅白歌合戦, en català: 3a Batalla de Cançons de Roigs i Blancs) fou celebrat el 2 de gener de 1953 a Chiyoda, Tòquio i emés en directe per la Ràdio 1 de la Corporació Emissora del Japó (NHK). L'emissió va durar noranta minuts, des de les 19:30 fins a les 21:00 hores. Els triomfadors del concurs van ser, per tercera vegada consecutiva, l'equip blanc o shiro-gumi, format pels artistes masculins.
L'any 1953 és l'únic en tota la història del concurs on hi han hagut dues edicions d'aquest, una en gener i l'altra en desembre, que és la quarta. També fou l'últim any en celebrar-se al gener de l'any entrant com un concert d'any nou.

## Presentadors

* Seijun Shimura — Moderador del concurs i presentador de l'NHK
* Suga Honda — Presentadora de l'NHK i padrina de l'equip roig.
* Teru Miyata — Presentador de l'NHK i padrí de l'equip blanc.

## Cançons participants

| Equip roig | Equip roig | Equip roig | Equip roig | Equip roig | Equip blanc | Equip blanc | Equip blanc | Equip blanc | Equip blanc |

## Referències

* ↑ «NHK紅白歌合戦ヒストリー». [Consulta: 24 abril 2024].
# El alcalde de Zalamea (pel·lícula de 1914)

El alcalde de Zalamea és una pel·lícula muda dramàtica de Pedro Calderón de la Barca dirigida per Adrià Gual i pel director de fotografia Juan Solà Mestres. Va ser estrenada a Madrid el 13 de desembre de 1914 al Palacio del Cinematógrafo i a Barcelona en el Gran Cine Eldorado l'11 de gener de 1915.
Consta de tres parts, amb un total de 1028 metres de pel·lícula. Es va filmar a Barcelona, durant el mes d'agost de 1914, per la productora Barcinógrafo amb guió cinematogràfic, decorats i vestuari d'Adrià Gual.
Els actors que participaren eren: Enrique Giménez [Jiménez], Joaquín Carrasco, Avel·lí Galceran, J. Munt Rosés, Pius Daví, Manuel Sirvent i Ramona Mestre.

## Referències

* 1 2 3 4 Miquel Porter i Moix. Adrià Gual i el cinema primitiu de Catalunya, 1897-1916. Edicions Universitat Barcelona, 1985, p. 99–. ISBN 978-84-7528-165-0.
* ↑ Luis Suárez Fernández. Historia general de España y América. Ediciones Rialp, 1981, p. 157–. ISBN 978-84-321-2113-5.

## Bibliografia

* AGUILAR, Carlos (1986). Guía del Video - Cine. Madrid: Ediciones Cátedra. ISBN 84-376-0615-2.

## Enllaços externs

* El alcalde de Zalamea d'Adria Gual Arxivat 2018-08-13 a Wayback Machine.
# John Grahame Douglas Clark

Sir John Grahame Douglas Clark (28 de juliol de 1907-12 de setembre de 1995) va ser un arqueòleg anglès especialitzat en paleoeconomia.

## Biografia

Nascut a Bromley al comtat anglès de Kent, va ser educat a Marlborough i Cambridge. Va esdevenir professor d'antropologia i arqueologia a Peterhouse (Cambridge). Va estudiar el mesolític europeu fent excavacions al jaciment de Star Carr entre 1949 i 1951. El 1952 publicà Prehistoric Europe: the economic basis on orienta les seves recerques cap a la nova i original vessant de la paleoeconomia i tractava de reconstruir les estructures econòmiques de base de les societats prehistòriques, considerades com activitats de subsistència, mitjançant l'estudi de les restes paleobotàniques i faunístiques amb anàlisis fisicoquímiques dels materials.
El 1955 en l'obra Prehistoric Europe: The economic basis from savagery to civilization assenyala que l'economia d'una societat és necessàriament el resultat d'una adapatació entre cultura i el medi natural amb una triple relació entre bioma hàbitat i cultura, aquesta darrera considerada fonamentalment en els seus aspectes tecnològics. La dificultat rau a conèixer les causes del canvi cultural que serien sempre externes a la pròpia cultura. La línia d'investigació de Clark està inspirada en el relativisme cultural i el funcionalisme i va tenir gran influència en l'estudi de la prehistòria europea i va interessar a un públic molt ampli en la matèria. Els seus continuadors a Cambridge foren, en certa manera, E. S. Higgs i M. R. Jarman. El 1992 va ésser nomenat cavaller (Sir)

## Referències

* Fagan, Brian. Grahame Clark: An Intellectual Biography of an Archaeologist. Boulder, CO: Westview Press, 2001 (hardcover, ISBN 0813336023); 2003 (paperback, ISBN 0813341132).
* Arkadiusz Marciniak and John Coles (eds.): Grahame Clark and his legacy. Cambridge: Cambridge Scholars Publishing 2010 (hardcover, ISBN 1-4438-2222-1).

## Enllaços externs

* Thesis on Grahame Clark's intellectual effect upon archaeology Arxivat 2013-03-04 a Wayback Machine.
# Jan de Momper

Jan de Momper (Anvers, ca. 1617 – Roma, després 1684), va ser un pintor barroc flamenc especialitzat en paisatges amb figures.
Jan de Momper és un pintor de biografia pràcticament desconeguda i caigut en l'oblit fins que Roberto Longhi va agrupar una sèrie de paisatges que presentaven trets comuns, de forta personalitat i notable llibertat de pinzell, a nom d'un mestre que va cridar «Monsù X». L'aparició d'una inscripció en el revers d'una d'aquestes teles, propietat de la família Chigi, va permetre identificar a l'anònim mestre amb Jan de Momper, possiblement de la família de Joos de Momper. Consta que el 1658 es va registrar com a pintor a Roma i que poc més tard va prendre part en la decoració de la vila que la família Chigi tenia a Frascati, un encàrrec de considerable importància i que fa pensar que portés establert a Roma des de temps enrere, havent abandonat Anvers possiblement entorn de 1630. El 1684 encara se li documenta treballant pels Chigi en el seu palau d'Ariccia.
Tres dels seus paisatges es conserven al Museu del Prado, on van ingressar procedents de la col·lecció real, en la qual van ser inventariats com de Momper però sense indicació del nom, la qual cosa va portar a atribuir-los-hi al més famós Joos. Un altre paisatge amb la representació de la verema, a Viena, Akademie der bildende Künste, va ser atribuït molt significativament a un anònim seguidor de Goya abans de la reconstrucció de la personalitat de Jan de Momper per Longhi.

## Referències

* ↑ RKD.
* ↑ Díaz Padrón, p. 477.

## Bibliografia

* Díaz Padrón, Matías, «Dos lienzos de Jan de Momper en colecciones madrileñas», Boletín del Seminario de Arte y Arquitectura, vol LII (1986), pp. 477-479
# James Bentley

James Bentley (Estats Units, 14 de juliol de 1992) és un actor estatunidenc. És conegut pel seu paper oneguda pel seu paper de Nicholas a la pel·lícula The Others (2001) d'Alejandro Amenábar, pel que fou nominat al Goya al millor actor revelació juntament amb Alakina Mann. També guanyar un dels Premis Young Artist. El 2004 va representar Michael Sellers a l'aclamada Digue'm Peter. Després va interpretar al jove emperador Neró a Imperium: Nero i un doble per John Sessions a Stella Street.
Després es va retirar del cinema va continuar com a actor de teatre. Bentley va guanyar el premi al millor actor protagonista del Nottingham New Theatre el 2013. Va obtenir més èxit el 2014 quan va guanyar el premi per segona vegada consecutiva. El 2015 es va convertir en un membre de l'esmentat teatre.

## Referències

* ↑ The Others al web dels premis Goya
* ↑ Alakina Mann i James Bentley Arxivat 2020-01-27 a Wayback Machine. El País, 2 de novembre de 2002
* ↑ «Nominations for the Twenty-Third Annual Young Artist Awards 2002». Youngartistawards.com.
* ↑ «Movie Web Credits». [Consulta: 6 març 2012].
* ↑ «Imperium: Nero». IMDb.
* ↑ «Stella Street». IMDb.
* ↑ ¿Cómo lucen hoy los niños de ‘Los otros'? Así son sus vidas lejos de las cámaras, guioteca.com