OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# TK/KN-6

La carretera prefectural 6 (東京都道・神奈川県道6号東京大師横浜線, Tōkyōto-dō Kanagawa kendō 6-gō Tōkyō Daishi Yokohama-sen) és una carretera prefectural de primera classe compartida entre les prefectures de Tòquio i Kanagawa, comunicant el districte especial d'Ōta, a Tòquio, amb la ciutat de Yokohama, a Kanagawa. La carretera també rep els noms de Línia Tòquio-Daishi-Yokohama i Camí industrial (産業道路, Sangyō dōro).
La carretera prefectural 6 té una llargària total de 10,8 quilòmetres. Les seccions del recorregut a Tòquio, Kawasaki i Yokohama tenen una llargària de 763, 6.540 i 3.520 metres respectivament.
Els orígens de la TK/KN-6 estàn a les antigues TK-16 (línia Ōmori-Daishigawara) i KN-6 (línia Tajima-Haneda), creades el 25 de setembre de 1936 per ordre ministerial. L'any 1939 s'inaugurà el primigèni pont Daishi, integrant-se a la TK-16. Després de la Segona Guerra Mundial, el Govern Metropolità de Tòquio va reformar la numeració de les carreteres, passant a ser la TK-1. Finalment, l'any 1954 i després que una secció passara a ser part de la N-131, la carretera fou reanomenada com a TK-6 per a coincidir amb la numeració de Kanagawa. Des de llavors, no ha canviat la denominació.
El recorregut de la TK/KN-6 comença al barri d'Ōmori-Higashi, a Ōta on connecta amb l'N-15 i, des d'allà, continua cap al districte de Kawasaki, a la ciutat homònima, travessant abans el pont Daishi sobre el riu Tama. El recorregut de la carretera finalitza al barri de Namamugi, al districte de Tsurumi, a Yokohama.

## Referències

* ↑ http://roadkawasaki.d.dooo.jp/pr/pn/pn006.htm
* ↑ 東京都道路現況調書 平成25年度. 東京都建設局道路管理課, 2014, p. 79.
* ↑ 川崎市道路統計書―平成25年4月1日現在― (PDF). 川崎市建設緑政局道路管理部管理課, 2013, p. 12 [Consulta: 22 agost 2014]. Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine.
* ↑ «横浜市道路現況―平成26年4月1日現在―» (PDF). 横浜市道路局道路調査課. Arxivat de l'original el 2014-08-26. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* Llista de carreteres prefecturals de Tòquio
# Cídies (pintor)

Cídies (grec antic: Κυδίας, Kydías, llatí: Cydias) fou un pintor grec nascut a l'illa de Citnos que vivia vers el 364 aC. Va deixar una pintura dels argonautes que Agripa va exhibir en un pòrtic de Roma.

## Referències

* ↑ 3.Cydias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 910
# Clematis integrifolia

Clematis integrifolia és una espècie de liana o planta enfiladissa llenyosa de la classe dels magnoliòpsids de la família de les ranunculàcies.
# Fays (Alt Marne)

Fays és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 75 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fays era de 75 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. Tots els 29 habitatges eren cases. Dels 26 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fays el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 34 eren actives i 12 eren inactives. De les 34 persones actives 31 estaven ocupades (19 homes i 12 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 12 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola i 1 fusteria.
L'any 2000 a Fays hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fays a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fays a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Calibi

En botànica, un calibi o cúpula és una formació de naturalesa axial que envolta i protegeix, més o menys totalment, els fruits o infructescències dels representants de la família Fagaceae. Així les glans, les castanyes i els faigs. .
El terme prové del neologisme llatí calybium, derivat del grec χαλύβιόν, barraca, cabanya, al·ludint a la seva funció protectora.

## Vegeu també

* Cúpula (botànica)
# Enrique Tarigo Vázquez

Enrique E. Tarigo Vázquez (Montevideo, 1927 - ibídem, 2002) fou un advocat, periodista, professor universitari i polític uruguaià, pertanyent al Partit Colorado. Va ser Vicepresident de l'Uruguai entre 1985 i 1990, en el primer període democràtic després de la dictadura.

## Biografia

Va néixer a Montevideo el 15 de setembre de 1927. Es va casar amb Susana Isabel Morador López, i va tenir 5 fills: Enrique, Miguel, Alejandro, Gabriela i Juan Felipe.
El 1953 es va graduar en Dret. Va ser professor de Dret Processal a la Facultat de Dret de la Universitat de la República, fins i tot que va renunciar a la docència el 1978, quan la dictadura va obligar a renunciar a destacats docents de l'esmentada facultat.
Fundador del setmanari "Opinar", va tenir un important paper en el rebuig a la reforma constitucional proposada pel govern militar el novembre de 1980, on va triomfar el NO, és a dir, que els ciutadans no van aprovar aquesta reforma.
Després va participar com a delegat del seu partit en les negociacions amb els militars en procura d'una sortida democràtica, la que es va concretar amb les eleccions de 1984, en les que es va elegir com a vicepresident de la nació.
El 1989, el president Julio María Sanguinetti Coirolo ho va proposar com a candidat presidencial del seu partit per a les eleccions d'aquell any, però les eleccions internes del batllisme unit (Llista 15) van donar la victòria a Jorge Batlle Ibáñez. Tarigo es va allunyar de la política activa.
Entre 1992 i 1993 va ocupar el càrrec de director del periòdic uruguaià El Día.
Després de renunciar a la banca que havia obtingut en el Senat en aquestes eleccions i d'un breu període com a ambaixador de l'Uruguai a Espanya, entre 1995 i 1999, va retornar al país per tornar a la docència, la seva principal vocació, a la qual es va dedicar fins a la seva mort que va tenir lloc a Montevideo, el 14 de desembre de 2002.

## Vegeu també

* Libertad y Cambio.
# Februus

Februus va ser un déu romà en honor del qual, segons es diu, va ser consagrat el mes de febrer. En època tardana se l'identificava amb el Dis Pater, el Plutó llatí, déu del regne dels morts. El febrer era el mes durant el qual es purificava la ciutat, calmant els morts amb sacrificis i ofrenes. Aquestes festes portaven el nom de Februalia ("les purificacions"), i sembla que Februus era la personificació d'aqueixa festa. En realitat, tant el nom del déu, com el del mes de febrer, deriven del de les festes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 196. ISBN 9788496061972.
# Mikel Artetxe Guezuraga

Mikel Artetxe Guezuraga (Larrabetzu, 24 de setembre de 1976) és un ciclista basc, que fou professional entre 1999 i 2005. Va guanyar algunes etapes en proves com la Volta a Andalusia.

## Palmarès

* 1996
** Campió d'Espanya de ciclocròs sub-23
* 1997
** Campió d'Espanya de ciclocròs sub-23
* 1998
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Navarra
* 2000
** 1r al Gran Premi Jornal de Noticias i vencedor de 2 etapes
* 2001
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Joaquim Agostinho
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 86è de la classificació general
* 2004. 108è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2003. 80è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Dómnino (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Dómnino».
Dómnino (en rus: Домнино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 12 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# D'Arsonval (cràter)

D'Arsonval és un petit cràter d'impacte situat a la cara oculta de la Lluna, a l'altra banda de la vora nord-est del més antic i més gran cràter Danjon. A l'oest de D'Arsonval hi ha el cràter Perepelkin.
* Localització de D'Arsonval (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lit
La vora de D'Arsonval apareix força desgastada i té una cresta central baixa i allargada prop del punt mitjà. La vora forma una depressió on s'uneix amb Danjon al sud-oest, amb una esquerda a la superfície lunar que comença just a l'est de la vora externa i avança cap al nord.
* Fotografia de la missió Lunar Orbiter 3
* Fotografia de la missió Apollo 8

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a D'Arsonval.
| D'Arsonval | Coordenades | Diàmetre |
| A | 8° 24′ S, 125° 00′ E﻿ / ﻿8.4°S,125.0°E﻿ / -8.4; 125.0﻿ (D'Arsonval A) | 17 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Can Trias de Bes

Can Trias de Bes és una masia del municipi de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas de planta rectangular, compost de planta baixa, pis i golfes. Té nombroses obertures com portes i finestres, totes emmarcades amb línies a fi de donar-los rellevància. La teulada és a quatre vessants i coronada amb una torreta de base quadrada i també amb teulada a quatre vessants. Tota l'edificació és espaiosa i airosa. Té a la planta baixa una capella. A més, disposa de dos accessos principals als quals s'accedeix per amplis portals.

## Història

Era la casa pairal de la família Trias de Bes, domiciliada a Barcelona i fins a l'actualitat feia les funcions de torre d'estiueig. Fou un important centre de la C.N.T. durant la Guerra Civil i des d'aquí es controlaven els proveïments. Sembla que fou centre pilot de col·lectivització. Es coneix de tradició oral que s'hi filmaren pel·lícules de tals activitats, però es desconeix on han anat a parar. L'any 1928 s'hi va construir el jardí, segons projecte de Cayetano Cabañes. Més modernament s'hi varen instal·lar piscina i pistes de tennis.
Ha estat rehabilitada recentment.

## Referències

* 1 2 «Can Trias de Bes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Eriba-Marduk

Eriba-Marduk va ser rei de Babilònia possiblement entre els anys 769 aC i 761 aC. Era un dels tres caps de tribus caldees que van ocupar el tron durant el segle viii aC. Era considerat la figura ancestral dels futurs reis de la seva ètnia. Formava part de la tribu dels Bit Yakin, va rebre el títol de "fundador de la restauració de la terra", perquè se li atribuïa la pacificació i l'estabilitat del territori després d'anys de turbulències.
Es deia que era descendent de Marduk-šakin-šumi, un personatge desconegut que potser va ser un dels reis de Babilònia del període conegut com "Interregne". Segons la Crònica Dinàstica, Eriba-Marduk va ser l'únic representant d'una dinastia del País de la Mar, i va succeir Marduk-apla-usur, al que s'identifica com a caldeu. El va succeir Nabu-shuma-ishkun. Segons la Crònica Sincrònica, que relaciona els reis de Babilònia amb els d'Assíria, els tres reis caldeus van posseir el tron en aquest ordre. Es conserven documents datats al novè any del seu regnat, i al tretzè del seu successor. Els historiadors creuen que va pujar al tron cap al 770 aC o el 769 aC, ja que és segur que el seu successor va regnar fins al 748 aC.
Va participar per primera vegada a l'Akitu o festival d'Any nou a principis del segon any del seu regnat, quan el seu domini s'estenia al nord de Babilònia. Va aconseguir posar fi a les incursions dels nòmades a Babilònia i a Borsippa, restaurant els camps i els horts i retornant-los als seus antics propietaris. Va restaurar el tron de Marduk al temple d'Esagila. Una inscripció del temps del rei Assarhaddon d'Assíria (681 aC - 669 aC) explica que Eriba-Marduk havia restaurat una part del temple d'Ixtar a l'Eanna d'Uruk, construït per Nazimaruttaix al segle xiii aC. Algunes de les seves restauracions van ser criticades pels seus successors, com va fer Nabònides, l'últim rei de l'Imperi Neobabilònic (556 aC - 539 aC), quan diu en una estela que s'ha conservat que Eriba-Marduk va fer una reforma sacrílega del culte d'Ixtar "senyora d'Uruk", substituint la seva estàtua per una altra inadequada, on havia tret els lleons que estiraven el seu carro i havia fet desaparèixer l'altar de culte. Això podia haver format part d'una reforma religiosa que pretenia acabar amb els cultes llicenciosos de les deesses del panteó religiós.

## Referències

* ↑ Grayson, A. Kirk. Assyrian and Babylonian chronicles. Winona Lake, IN: Eisenbrauns, 2000, p. 216-217, 225. ISBN 9781575060491.
* ↑ Brinkman, J. A. A political history of post-Kassite Babylonia 1158-722 B.C.. Roma: Pontificium Institutum Biblicum, 1968, p. 221-224.
* ↑ J. A. Brinkman. "A Legal Text from the Reign of. Eriba-Marduk (ca. 775 B.C.)". A: H. Behrens; M. T. Roth (eds.). Dumu-e2-dub-ba-a: Studies in Honor of Ake W. Sjöberg. Philadelphia, Pa.: University Museum Philadelphia, 1989, pàgs. 37–47. ISBN 9780934718981
* ↑ Boardman, Jonhg (et al.) (dir.). The Cambridge Ancient History: vol. 3, part 1. Cambridge: Cambridge University Press, 1982, p. 311. ISBN 9781139054287.

## Vegeu també

* Història de Mesopotàmia
* Període postcassita
# Font de la Casanova

La Font de la Casa Nova és una surgència del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a 509 metres d'altitud, a prop i a l'est-sud-est de La Casa Nova. Està situada a l'esquerra del petit i curt torrent que baixa des del costat de llevant de la Casa Nova cap al torrent de la Baga de l'Om. Queda a sota mateix del camí que des de la Casa Nova s'adreça a les restes de la masia de l'Om.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Thalassoma heiseri

Thalassoma heiseri és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Tuamotu.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. & A. Edwards. 1984. A new labrid fish of the genus Thalassoma from the Pitcairn Group, with a review of related Indo-Pacific species. J. Aquaric. & Aquat. Sci. v. 4 (no. 2): 13-32.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Mikel Bengoetxea

Mikel Bengoetxea (Ezkurra, Navarra, 1955), més conegut com a Bengoetxea IV, fou un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de davanter.
Va debutar el 1975.
És germà del també pilotari Bengoetxea III, i oncle de Bengoetxea VI.

## Palmarés

* Campió per parelles: 1984 i 1985.
# Dómiki

Dómiki - Домики (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Xirókaia Balka, tributari del Pxix, afluent del riu Kuban. És a 26 km al sud-est de Goriatxi Kliutx i a 69 km al sud-est de Krasnodar. Pertany al possiólok de Kutaís.
# Congregació Beth Israel

La Congregació Beth Israel (en anglès: Congregation Beth Israel) és una congregació jueva situada a Scottsdale, Arizona, en els Estats Units d'Amèrica. Formalment constituïda en 1920, està afiliada amb el moviment del judaisme reformista des de 1935. Abraham Lincoln Krohn va ser el rabí de Beth Israel des de 1938 fins a 1953, i durant el seu mandat, la congregació va créixer de menys de 100 a prop de 600 famílies membres. Va ser succeït per Albert Plotkin, qui es va exercir en el càrrec durant gairebé 40 anys.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20120504011530/http://www.cbiaz.org/about/about-us/clergy/clergy-bios
# Can Tries (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Trias o Can Tries és una masia del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (el Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La gran masia actual és en bona part fruit de la reconstrucció dels darrers anys.

## Arquitectura

De planta rectangular (20 m x 16 m), la casa està completament pintada de blanc i ressalten els carreus emprats en els portals, finestres i cantonades. La façana, orientada a migdia, té la porta dovellada i quantitat d'obertures que palesen les diferents tongades constructives, entre elles una de gòtica. En aquesta façana apareixen les dates 1583 i 1597. La cara nord, donant al pati, té una porta dovellada i tres finestres, originàriament més baixes, reformades els anys 40. A llevant hi ha el portal rectangular i galeria. La casa s'aixecava fins al pis i l'actual propietari va aixecar les golfes donant simetria. Cobert a dues vessants.

## Història

Malgrat no tenir cap dada documental de la construcció de la casa, les dates de la façana de migdia (1583 i 1597) indiquen la construcció o reforma del segle xvi. Tot i que la casa ja apareix documentada el segle xv, en el fogatge de 1497. Tenim un document del 1549 que ens indica que forma part del senyoriu eclesiàstic de Sant Miquel del Fai. També apareix en el fogatge de 1553.
A finals del segle xviii passà a formar part de Can Brustenga a través d'una pubilla que aportà Can Trias com a dot. L'any 1941 la comprà el Sr. Ventura, i la renovació la va fer l'arquitecte Francesc Casas.

## Notes

* 1 2 3 4 «Can Trias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].