OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nedgia

Nedgia S.A., anteriorment Gas Natural Distribución, és una empresa filial i un holding de Naturgy, encarregada del negoci de la distribució del gas natural a Espanya, considerada empresa líder del sector.
Dintre de la filial n'existeixen altres amb la denominació Nedgia sumant-hi el nom de les diferents comunitats autònomes on funciona: Andalusia, Aragó, Illes Balears, Castella-la Manxa, Castella i Lleó, Catalunya, País Valencià (amb el nom Cegas), Galícia, Madrid, Navarra i La Rioja. El 2018 posseïa més de 51.000 kilòmetres de xarxa de distribució de gas a més de 1.100 municipis.
El 2016 adquirí, amb autorització de la Comissió Nacional dels Mercats i la Competència els punts de subministrament de gas liquat del petroli (GLP) canalitzat que eren propietat de Repsol Butano, incloent-hi la possibilitat del pas d'aquesta energia a gas natural.
Entre 2017 i 2018 l'empresa va realitzar venda de part del seu negoci i xarxa de distribució a un consorci de diverses empreses. El 2018 va canviar la seva denominació de Gas Natural Distribución a Nedgia, seguint el principi de separació d'activitats sobre normes estatals del mercat interior del gas i coincident amb l'entrada de nous socis al holding i la venda de part del negoci a un consorci de fons d'infraestructures. El nom Nedgia procedeix de l'empresa de distribució que Naturgy posseeix a Itàlia. De fet, com a grup empresarial, Naturgy posseeix potents distribuïdores a Itàlia i a diversos països de Llatinoamèrica.
El 2019 ha aturat de forma temporal les inversions en noves xarxes gas davant la possible retallada en les retribucions que es planteja des de la Comissió Nacional dels Mercats i la Competència a la distribució i transport de l'electricitat i el gas, on la retallada seria major. Nedgia, amb les empreses del sector, addueixen que no afavorirà l'eficència ni una baixada del cost del servei.

## Referències

* ↑ «Nota legal». nedgia.es. Arxivat de l'original el 2019-09-02. [Consulta: 14 agost 2019].
* 1 2 3 Sala, Agustí «Gas Natural crea la marca Nedgia para distribuir gas». El Periódico, 15-01-2018.
* ↑ Redacció «Gas Natural lanza la marca Nedgia para su negocio de venta de gas». El País, 15-01-2018.
* 1 2 3 Sala, Agustí «Gas Natural vende el 20% de la distribución de gas en España». El Periódico, 03-08-2017.
* ↑ «La CNMC autoriza con compromisos la adquisición por parte de Gas Natural Distribución de puntos de suministro de gas licuado del petróleo canalizado propiedad de Repsol Butano». Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia, 24-11-2016. Arxivat de l'original el 2019-08-14. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ Redacció «Gas Natural cierra la venta del 20% de su red de distribución en España por 1.500 millones». La Vanguardia, 19-03-2018.
* ↑ Álvarez, Dolors «Naturgy suspende temporalmente las inversiones en nuevas redes de gas». La Vanguardia, 10-07-2019.
# Nemacheilus rueppelli

Nemacheilus rueppelli és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia: els Ghats Occidentals de Maharashtra i el nord de Karnataka.

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Moye Kolodin

Moye Kolodin (5 de maig de 1987) és un pianista clàssic alemany.

## Carrera

Kolodin va rebre les seves primeres lliçons de piano a l'edat de set anys de la seva mare Elza Kolodin. Kolodin va guanyar el primer premi i el premi Sparkasse per a joves talents destacats al concurs Jugend Musiziert cinc anys després. El 1999, es va matricular a la Hochschule für Musik Freiburg, i hi va continuar els seus estudis musicals sota la tutela d'Elza Kolodin fins al 2006.
Kolodin participa regularment a les classes magistrals de molts professors de renom mundial, els noms dels quals inclouen Vitaly Margulis, Hans Leygraf, Jacques Rouvier, Dmitri Bashkirov, Joaquín Soriano i Vera Gornostàieva. A nivell internacional ha guanyat premis als concursos "Ciutat de Carlet" i "Vila de Capdepera", l'Associació "Fryderyk Chopin's 14th Concorso Internationale per Giovani Pianisti" l'any 2004 a Roma, el primer premi al "Concours". International de Piano de Brest" a França el 2005, i el Gran Premi al Concurs Internacional de Piano "Evangelia Tjiarri Foundation" a Larnaka, Xipre el març de 2006. Al maig d'aquell mateix any, també va rebre el premi cultural europeu "Pro Europa" al Paul Klee Zentrum de Berna, Suïssa.
Kolodin gaudeix de contactes freqüents amb diferents conjunts i orquestres com la Schlesischen Philharmonie Kattowitz, la Landesjugendorchester Baden-Württemberg, la Capella Bydgostiensis i Stuttgarter Kammerorchester, amb qui ha interpretat concerts de Mozart, Liszt i Brahms i molts altres compromisos. La seva interpretació rep constantment crítiques brillants de la premsa local, que l'han elogiat pel seu "mestre fenomenal", "talent increïble", "tocar impressionant" i "volar-se al piano" i l'han descrit com "una excepcionalitat musical". i "un geni i poeta".
Com a becari de la Studienstiftung des Deutschen Volkes, Kolodin és alumne de Jacques Rouvier al Conservatori Superior de Música de París des de la tardor de 2006.

## Referències

* 1 2 «Solists from Landesjugendorchester Baden-Württemberg». Landesjugendorchester.de, 15-01-1995. Arxivat de l'original el 19 juny 2019. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ «Young European Music Festival (2010)». Podiumfestival.de. Arxivat de l'original el 24 d’agost 2011. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ «Stubenhaus Staufen, Germany (2010)». Stubenhaus.de. Arxivat de l'original el 6 de març 2012. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ «Society for Music and Culture Dörnigheim, Germany (2010)». Musikverein-doernigheim.de. Arxivat de l'original el 30 de gener 2012. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ «Spikerhus Hamburg, Germany (2009)». Spiekerhus-konzerte.de. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ «local Concert Review» (en alemany). Da-imnetz.de, 22-02-2010. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ «Review in Badische Zeitung 24.November 2008». Badische-zeitung.de. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ «Young European Podiumsfestival, Germany: Curriculum Vitæ and Reviews». Podiumfestival.de. Arxivat de l'original el 24 d’agost 2011. [Consulta: 16 gener 2012].
# Pedro Horrillo Muñoz

Pedro Horrillo Muñoz (Eibar, Guipúscoa, 27 de setembre de 1974) és un ciclista basc, professional entre el 1998 i el 2009.
Es dedicà al ciclisme després d'haver acabat els seus estudis de filosofia. Era conegut per les seves facultats a l'hora de decidir l'estratègia o posicionar-se dins el gran grup. En el seu palmarès com a professional hi ha vuit victòries, majoritàriament aconseguides a l'esprint o atacant en el darrer quilòmetre de la cursa. Destaquen una victòria d'etapa a la París-Niça de 2004 i una altra a la Volta a Catalunya de 2005. Es va retirar a començaments del 2010 després de no poder-se recuperar d'una greu caiguda patida al Giro d'Itàlia de 2009 que quasi li costà la vida.

## Palmarès

* 2000
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal
* 2001
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Baixa Saxònia
* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Bicicleta Basca
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Uniqa Classic
* 2004
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
** Vencedor d'una etapa del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa de la Uniqa Classic
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 2006
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Saxònia

### Resultats al Tour de França

* 1999. 135è de la classificació general
* 2002. 107è de la classificació general

#### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. 76è de la classificació general
* 2002. Abandona
* 2003. 124è de la classificació general
* 2004. 88è de la classificació general
* 2005. 105è de la classificació general
* 2006. 106è de la classificació general
* 2007. 140è de la classificació general
* 2008. 117è de la classificació general

#### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1998. Fora de control (17a etapa)
* 2007. 121è de la classificació general
* 2009. Abandona (8a etapa)

## Referències

* ↑ Horrillo sufre una dura caída y se encuentra en coma inducido a www.marca.com (16 de maig de 2009) (castellà)
* ↑ Horrillo 'cuelga' la bici tras su grave caída pese a tener una oferta de Rabobank para seguir corriendo a www.marca.com (8 de gener de 2010) (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Constitució de Meiji

La Constitució de l'Imperi del Japó (Kyūjitai: 大日本帝國憲法 Shinjitai: 大日本帝国憲法, Dai-Nippon Teikoku Kenpō), més coneguda com la Constitució Imperial o Constitució de Meiji fou la llei fonamental de l'Imperi del Japó del 29 de novembre, 1890 fins al 2 de maig, 1947.
El 7 d'abril de 1868, l'emperador va emetre la Carta de jurament, una declaració de cinc punts sobre la naturalesa del nou govern. La declaració, pensada per guanyar-se els que encara no s'havien compromès amb el nou règim, va abolir el feudalisme i va proclamar un govern democràtic modern per al Japó.
Acabada en 1889, entrà en vigor després de la Restauració Meiji, i establí una monarquia constitucional basada en el model prussià, en què l'emperador del Japó era un governant actiu amb poder polític significatiu, però el compartia amb la Dieta, els membres de la qual eren elegits democràticament, i altres òrgans com el Consell Privat i els militars. Després de la Restauració de Meiji, que restaurà el poder polític directe a l'emperador per primera vegada en més d'un mil·lenni, el Japó passà per un gran període de reformes polítiques i socials, i d'occidentalització que tenien la intenció d'enfortir el país, al nivell de les nacions del món occidental. Amb la promulgació de la constitució, el Japó esdevingué la primera democràcia parlamentària d'Àsia.
La Constitució de Meiji establia límits molt clars al poder de la branca executiva i l'absolutisme de l'emperador. També creava una judicatura independent. Tanmateix, la seua redacció era molt ambigua, i en alguns casos contradictòria. Els líders del govern i els partits polítics hagueren d'interpretar si la constitució podia usar-se per justificar el govern autoritari o el liberal-demòcrata. La lluita entre estes tendències dominà el govern aleshores de l'Imperi del Japó.
Després de la Segona Guerra Mundial va seguir un període conegut com al Japó ocupat, encapçalat en gran manera pel general de l'exèrcit nord-americà Douglas MacArthur per revisar la constitució japonesa i desmilitaritzar la nació. L'ocupació aliada, inclosa l'assistència econòmica i política concurrent, va continuar fins al 1952. Les forces aliades van ordenar al Japó que abolís la Constitució Meiji i fes complir la Constitució del Japó de 1947. Aquesta nova constitució va ser imposada pels Estats Units sota la supervisió de MacArthur, qui va incloure la famosa renúncia expressa al dret de declarar la guerra, en el capítol 9, i substituí el sistema imperial amb una forma occidental de democràcia liberal.

## Referències

* ↑ De Bary, 2005, p. 1029.
* ↑ Chaurasia, R. S.. History of Japan (en anglès). Atlantic Publishers & Dist, 2003, p. 64. ISBN 8126902280.
* ↑ Uchtmann, Donald L.; Blessen, Richard P.; Maloney, Vince «The Developing Japanese Legal System: Growth and Change in the Modern Era». Gonz. L. Rev., 23, 1987, pàg. 353.
* ↑ 日本国憲法 [La Constitució del Japó] (en japonès) [Consulta: 4 desembre 2018].

## Bibliografia

* De Bary, William. Carol Cluck i Arthur Tiedemann (eds.). Sources of Japanese Tradition, Vol. II: 1600 to 2000. 2a edició. Nova York: Columbia, 2005 [1a. ed. 1958]. ISBN o-231-12984-X.
# Marcon

Marcon és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Venècia. L'any 2007 tenia 14.690 habitants. Limita amb els municipis de Mogliano Veneto (TV), Quarto d'Altino i Venècia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Pier Antonio Tomasi | Centreesquerra |
# Ulric III de Caríntia

Ulric III de Caríntia fou marcgravi de Carniola (1248-1269) i després duc de Caríntia (1256-1269), de la casa de Sponheim. Era fill de Bernat de Sponheim, duc de Caríntia i de Judit de Bohèmia (+ 1230)
Es va casar vers 1248 amb Agnès d'Andechs i pel dret de la seva dona fou nomenat marcgravi de Carniola per l'emperador. El 1256 va morir el seu pare i el va succeir al ducat de Caríntia que va governar fins a la seva mort. Va tenir un fill de nom Enric, que va morir en data incerta entre 1257 i 1263. El 1263 va quedar vidu de la seva esposa i es va casar en segones noces amb Agnès de Baden (1250 +1295). Va morir el 27 d'octubre de 1269. Va deixar hereu al seu cosí Ottokar II de Bohèmia (rei de Bohèmia 1253-1278) amb el que havia signat un pacte de successió.

## Referències

* Genealogia
# Picot tintat

El picot tintat (Veniliornis affinis) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida de les terres per l'est dels Andes, des del sud-est de Colòmbia i sud de Veneçuela, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i est del Perú, nord i est de Bolívia i Brasil des del altiplà amazònic cap a l'est fins Maranhão, estat de Bahia, Pernambuco i Espírito Santo i cap al sud fins sud-oest de Mato Grosso.
# Picot trist

El picot trist (Meiglyptes tristis) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida de les planes de Java.

## Referències

* ↑ IUCN «Meiglyptes tristis» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22727198a94943337.en.
# Placa del Mar Egeu

La placa del Mar Egeu o Placa Hel·lènica és una petita placa tectònica ubicada a l'est del Mar Mediterrani sota el sud de Grècia i l'oest de Turquia. El seu límit sud és una zona de subducció al sud de Creta, on la Placa africana és subduïda per sota de la Placa del Mar Egeu. Es considera que és part de la Placa d'Euràsia, i és un límit divergent responsable de la formació del Golf de Corint.

## Referències

* ↑ Meier, T et al. (2007) "A Model for the Hellenic Subduction Zone in the area of Crete based on seismological investigations" pp. 194-195 In Taymaz, Tuncay and Dilek, Yildirim (eds.) (2007) The Geodynamics of the Aegean and Anatolia Geological Society, London, pp. 183-200, ISBN 978-1-86239-239-7

## Bibliografia

* Bird, P. «An updated digital model of plate boundaries». Geochemistry, Geophysics, Geosystems, 4, 3, 2003, pàg. 1027. DOI: 10.1029/2001GC000252.
# Pic de la Creu

El Pic de la Creu és una muntanya de 2.164,7 metres d'altitud del límit dels termes de les comunes de Noedes i Oleta i Èvol, totes dues de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a la zona nord-est del terme d'Oleta i Èvol i a la nord-oest de la de Noedes. És a prop al sud de la Collada del Gorg Negre, i més lluny al nord-oest del Coll de Portus.
És una muntanya freqüentada per les rutes excursionistes dels voltants de Noedes i Orbanyà.

## Referències

* ↑ El Pic de la Serra en els ortofotomapes de l'IGN
# Plat de Molí

El Plat de Molí, el Plat del Rei o el Molí del Gegant es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a la Roca del Vallès (el Vallès Oriental).

## Descripció

Es tracta d'una bola granítica de forma més o menys cilíndrica, de 2 metres de diàmetre per 1,5m d'alçària coneguda d'antic per caçadors, boletaires i gent del bosc. A la part superior hi ha una cavitat en forma de cassola i un reguerot de desguàs cap a terra. No hi ha unanimitat quant als seus orígens ni la seua utilització: podria ésser una plataforma per a sacrificis i descarnació de cadàvers, un molí manual de gra amb l'ajut d'un estri mòbil, un fenomen de meteorització de la roca o una barreja de totes les interpretacions anteriors. De fet, aquestes cadolles són molt abundants a tot el Parc i no hi ha dubtes quant al seu origen natural. El que ho fa especial és la perfecció de les formes i les notables dimensions de la cassola, la qual té un diàmetre de 80 cm. Tenint en compte també la seua proximitat al Dolmen de Céllecs i les restes de paret que hi ha a pocs metres, es pot suposar que la zona estava habitada i que el plat podria haver estat emprat per a alguna aplicació pràctica.

## Accés

És ubicat a la Roca del Vallès: a l'alçada del km 23, de la carretera de Sant Adrià del Besòs a la Roca del Vallès, entrem a la urbanització Les Roquetes. Pugem fins a la part més alta del turó pel carrer de la Ruta Prehistòrica que acaba en un cercle. Poc abans d'arribar-hi, hi ha un carrer estret (carrer de la Roca Foradada), a l'esquerra, que porta a un altre de més ample que, agafant-lo cap a l'esquerra, acaba aviat i esdevé un camí tancat amb una cadena. Deixem el cotxe i continuem a peu. Arribarem a una cruïlla on hem d'agafar el camí de l'esquerra que, en uns 1,2 km, ens menarà a la pedra, 600 m abans del Dolmen de Céllecs i 1 km després de la Pedra de les Creus. UTM: 31 N - 444219 - 4602117. Coordenades: x=444315 y=4602318 z=313.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 46-47.
* 1 2 Plat del Molí - Megalitisme (català)

## Enllaços externs

* Flickr (català)
* Plat del Rei o del Molí - Fires, festes, oci i llocs per visitar (català)
* Plat del Molí - Ajuntament de la Roca del Vallès Arxivat 2016-07-28 a Wayback Machine. (català)
# Pokrovski

«Pokrovski» té aquests significats:
* Topònims:
** Pokrovski (Fiódorovskaia), khútor del krai de Krasnodar (Rússia)
** Pokrovski (Otràdnaia), khútor del krai de Krasnodar (Rússia)
** Pokrovski (Rostov), localitat de l'óblast de Rostov (Rússia)
** Pokrovski (Smolensk), localitat de l'óblast de Smolensk (Rússia)
* Biografies:
** Borís Pokrovski (1912-2009), director de teatre i d'òpera rus
** Mikhaïl Pokrovski (1868-1932), historiador rus
# Pont d'Arfa

El Pont d'Arfa és un pont de la Ribera d'Urgellet (Alt Urgell) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un pont d'època medieval de 3 arcs que passa sobre el riu Segre, situat a l'entrada de la vila d'Arfa. Presenta lleugera esquena d'ase (segurament rebaixada). Passa sobre el riu Segre. Va resistir la riuada del 1982, que no va destruir l'enllaç del pont amb la carretera (que enllaça amb la general de la Seu d'Urgell), on s'hi ha fet un nou arc.
Ha estat reconstituït.

## Referències

* 1 2 «Pont d'Arfa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Portada/article agost 8
## Las Meninas (Picasso)

Las Meninas és una sèrie de 58 quadres que Pablo Picasso va pintar el 1957 realitzant una anàlisi exhaustiva, reinterpretant i recreant diverses vegades Las Meninas de Diego Velázquez. La suite es conserva íntegrament al Museu Picasso de Barcelona; és l'única sèrie completa de l'artista que perdura junta. Es tracta d'un estudi d'obra molt extens, que consta de 45 interpretacions de l'obra, 9 escenes d'un colomer, 3 paisatges i 1 Retrat de Jacqueline.
El mateix Picasso entenia tota aquesta sèrie com un conjunt, i com a tal la va donar al museu barceloní el maig de 1968, en memòria de Jaume Sabartés, mort el mateix any.
# Portada/article agost 5
## Nelson Mandela

Nelson Rolihlahla Mandela (Umtata, Sud-àfrica, 18 de juliol de 1918- Johannesburg, 5 de desembre de 2013) va ser un polític sud-africà, un dels líders emblemàtics de la lluita contra el sistema polític d'apartheid i va arribar a ser el primer President de la República de Sud-àfrica (1994 – 1999) escollit per sufragi universal a les primeres eleccions nacionals no racials de la història del país.
# Plouguin

Plouguin (en bretó Plougin) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 2.038 habitants. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.549 | 1.418 | 1.373 | 1.920 | 2.060 | 1.955 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Troadec | |
# Pont Nou

«Pont Nou» té aquests significats:
* Pont Nou (Lleida), pont de Lleida que creua el riu Segre
* Pont Nou de Camprodon, pont al municipi de Camprodon (Ripollès)
* Pont Nou de Manresa, pont que travessa el riu Cardener a l'alçada del cementiri de Manresa
* Pont Nou de Monares, pont que uneix els municipis de Castell de Mur i Llimiana (Pallars Jussà)
* Pont Nou de París
* Pont Nou de Vila-real
* Pont Nou de la Fàbrica, pont urbà del poble de Bigues (municipi de Bigues i Riells, Vallès Oriental)
* Pont Nou sobre el riu Millars, entre Almassora i Vila-real
* jaciment de Pont Nou, Epipaleolític al municipi de Sant Pere de Riudebitlles
# Pont Nou (Lleida)

El pont Nou és un dels cinc ponts de Lleida, creuant el riu Segre.

## Història

La construcció d'un nou pont per a la ciutat constituí una de les principals demandes dels lleidatans durant dècades. L'únic pont existent formava part del recorregut de l'antiga carretera Nacional II, i la gran popularització de l'automòbil als anys 60 comportà que es generessin greus i freqüents col·lapses circulatoris. Els vehicles entraven per l'actual Avinguda Tarradellas de Cappont, creuaven el pont i travessaven part de la ciutat per la façana litoral.
El 1970 el govern franquista anuncià la creació d'una variant per desviar la carretera nacional que incloïa la construcció d'un nou pont. El viaducte tindria 28 metres d'amplada, dos carrils per a cada sentit de la circulació i unes voreres de 2,5 metres. S'ubicà a l'extrem oest del nucli urbà, a la zona del turó de Gardeny i els Instituts.
El nou pont fou inaugurat oficialment pel ministre Gonzalo Fernández de la Mora el 7 de juliol de 1973. A partir d'aquest moment, el pont de Lleida va esdevenir el Pont Vell, i el viaducte de la N-II el Pont Nou. Aquesta nomenclatura es manté en l'actualitat tot i la construcció posterior d'altres ponts sobre el riu Segre.
El 2009 s'anuncià que es reformarien les voreres del pont, substituint el guarda-rails que protegeix els vianants per una barana d'aspecte més urbà.

## Referències

* ↑ La Vanguardia Española. 7 d'agost de 1970 PDF
* ↑ La Vanguardia Española. 8 de juliol de 1973 PDF
* ↑ Diari SEGRE. 21 de juny de 2009
# Pont del Molí de Saleta

El Pont del Molí de Saleta és una obra de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat a sobre la riera d'Osor o riera de la Font Picant. Abans d'arribar a Monsolí, proper a al carretera d'Osor a Sant Hilari Sacalm (A.PLADEVALL).
D'un sol arc, sense baranes, tot de pedra, estrabat a la rocs, avui en dia l'única útilitat és per anar a trobar ña carretera tot caminant. Passa per sobre de la riera d' Osor, afluent per la dreta del Ter.

## Referències

* 1 2 «Pont del Molí de Saleta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].