OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manganhumita

La manganhumita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup de la manganhumita. Rep el seu nom pel seu contingut en manganès i la seva relació amb la humita.

## Característiques

La manganhumita és un silicat de fórmula química Mn2+ 7(SiO₄)₃(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1969. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganhumita pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, örebroïta, welinita, el·lenbergerita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Brattfors, a Nordmarksberg, al municipi de Filipstad del comtat de Värmland, Suècia. També ha estat descrita en altres indrets propers a la seva localitat tipus, així com en diverses mines i dipòsits de la Xina, el Japó, Romania i dels estats nord-americans de Califòrnia, Nova Jersey, Carolina del Nord i Virgínia.

## Referències

* ↑ «Manganhumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Heraclea

«Heraclea'» té aquests significats:
* Heraclea de Siracusa, filla del rei Hieró II de Siracusa
* Toponímia:
** Heraclea de Lucània, colònia de la Magna Grècia
** Heraclea d'Atamània, fortalesa a l'Epir
** Heraclea Cacabària, ciutat d'origen grec a la boca del Roine
** Heraclea de Cària, ciutat esmentada per Estrabó, a Cària, de situació desconeguda a la frontera entre Cària i Jònia.
** Heraclea Cibistra, fortalesa a Capadòcia
** Heraclea d'Eòlia, ciutat amb dependència de Mitilene
** Heraclea del Latmos, ciutat en els límits entre Cària i Jònia
** Heraclea de Lídia, ciutat de Lídia
** Heraclea de Lincèstida, ciutat capital de la província de l'alta Macedònia
** Heraclea Minoa, ciutat grega de Sicília
** Heraclea de Pàrtia, ciutat esmentada per Estrabó que la situa, juntament amb Apamea, en la direcció de Rages
** Heraclea de Perint
** Heraclea de la Pisàtide, ciutat de la Pisàtide, a l'Èlida
** Heraclea Pòntica, ciutat de la costa de l'Euxí
** Heraclea Síntica, ciutat grega de Tràcia,
** Heraclea de Síria, ciutat de la costa del nord de Síria
** Heraclea Traquínia, ciutat grega a la regió de Traquínia al sud del riu Esperqueu, habitada pels malis
** Heraclea (Il·líria)
# Jardí Botànic Central de Corea

El Jardí Botànic Central de Corea és un jardí botànic, de 250 hectàrees d'extensió, que es troba a Pionyang, Corea del Nord. El Jardí Botànic Central de Corea es troba en el Districte de Daesong. El jardí acull 6.500 espècies conreades, de les quals 2.500 són espècies pròpies de la República Popular Democràtica de Corea, i 4.000 són espècies procedents d'altres països. El jardí té un herbari amb 20.000 espècimens.

## Enllaços externs

* Pàgina del jardí botànic en el BGCI
# Maleleie

El Maleleie és un riu i afluent del canal Zuidervaartje a la província de Flandes Occidental a Bèlgica.
Neix al sud de Male, un nucli de Brugge, d'un estany alimentat pels prats molls circumdants i d'un riu-font que prové del castell desaparegut de Puienbroek. Després de creuar Vivenkapelle desemboca al Zuidervaartje a la ciutat de Damme. El rec alimenta el fossat del castell de Male.
El primer esment escrit data del 1373. El rec va crear-se des del segle X quan a poc a poc el mar va retractar-se i l'home va pòlderitzar el terra al·luvial molt fèrtil. El nom "leie" (variants: lee, geleed, lede, leet, ledeke...) indica la intervenció humana: a aquesta època es van aprofitar d'aigüeres naturals per a apregonar-les i millorar el desguàs.
En tota aquesta regió costanera molt plana, a la qual el mar hi ha entrat diverses vegades, la distinció entre un riu, un rec, un canal o un (antic) braç de mar és força subtil, i el sòl arenós o argilós aviat va permetre a l'home des de l'edat mitjana de transformar els cursos d'aigua manualment fins i tot amb eines senzilles, una obra que la força del mar podia capgirar bruscament en temps de marejades fortes i temporals.

## Referències

* ↑ Provoost, Tim; Koten, Pieter; Aernoudt, Petra; Allegaert, Sophie. Fietsnetwerk: Brugse Ommeland Noord(3) (en neerlandès). Brugge: Westtoer, 2007.
* ↑ «Kasteelsite "Puienbroek"». De Inventaris van het Bouwkundig Erfgoed. Brussel: Vlaams Instituut voor het Onroerend Erfgoed, 2005. (traducció: Descripció de l'emplaçament del castell de Puienbroek a l'inventari del patrimoni arquitectural)
* ↑ Male van burcht tot abdij een titanenwerk van tientallen jaren (traducció: Male: una fortalesa esdevé abadia, una obra de titans que va durar desenes d'anys)
* ↑ de Keyser, René. Bezoek aan de streek tussen Damme, Lapscheure en Moerkerke (en neerlandès), 1968. (traducció: Visita a la regió entre Damme, Lapscheure i Moerkerke), (neerlandès)
* ↑ Geerts, Guido; den Boon, Ton. Van Dale Groot woordenboek der Nederlandse Taal. Utrecht-Antwerpen: Van Dale Lexicografie, 1999, p. 1834 i 1846. (traducció: Van Dale Gran diccionari de la llengua neerlandesa)
# Cella

* No s'ha de confondre amb Sella.
«Cella» té aquests significats:
* Cella (anatomia), part peluda sobre l'ull a la cara humana i altres mamífers.
* Cella (fava), marca en forma de banda molt fosca o negra que tenen les faves.
* Cella (arquitectura), cambra interior d'un temple o altres edificis.
* Cella (Comunitat de Terol), localitat de l'Aragó a la comarca de la Comunitat de Terol.
* Marcel·lí Cella i Piqué, sardanista i promotor d'activitats culturals catalanes.
* Artur Cella i Quivent, futbolista català.
* Ceferí Cella i Quivent, futbolista català.
* Sant Joan la Cella, municipi del Rosselló.
Viccionari
# El Bruc (la Pobla de Lillet)

El Bruc és una masia del municipi de la Pobla de Lillet (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de grans dimensions, amb teulada a doble vessant i el carener perpendicular a la façana que es troba orientada a llevant. A partir de l'estructura bàsica, al segle xviii, la masia àmplia les seves dependència amb la construcció d'un ampli portxo-eixida als dos pisos i la planta baixa. A les tres grans arcades de la planta baixa, corresponen el sis del primer i segon pis, tots de mig punt (excepte les dues finestres del pis superior, a banda i banda dels quatre arcs de mig punt centrals, que són quadrades). La masia bàsicament de pedra de reble, combina aquest material amb la fusta de les eixides; la façana i també la resta de la casa estaven totalment arrebossades.

## Història

Les notícies històriques de la casa es remunten al segle XIV; l'any 1325 "C. de Bruc" de Vilacorba i el seu fill Jaume, contracten la dot del dit Jaume amb "Geralda dez Feu" i la seva mare. Especifiquem, Geralda vestirà una capa de drap d'Apre i una túnica de roba de Narbona. L'any 1339 "Bermard deç Bruc" s'allistà voluntàriament a l'exèrcit d'Artau de Pallars. El dia 8 de maig de 1388 "Raimundus dez Bruch", juntament amb altres homes de la parròquia de Santa Maria de Lillet, sol·liciten al bisbe de la Seu d'Urgell que l'església de Sant Serni de Merolla sigui censurada per abandó i que tots els seus ornaments siguin portats a l'església de Lillet, on s'obrirà un altar advocat a Sant Serni.
El 26 d'abril de 1410, reunits a Santa Maria de Lillet els canonges Pere Çavila, batlle de Lillet, i cònsols i parroquians, nomenen al canonge Pere Bruc procurador, per aconseguir, davant el Papa, el bisbe o qualsevol autoritat, accelerar els problemes que tenen amb el paborde de Lillet, Berenguer Ferrer, que regentà el monestir del 1377 al 1404 i que l'abandonà amb els diners i les escriptures. En el fogatge de 1553 s'esmenta a "Joan Bruch i Jaume Bruch", com habitants de la Pobla de Lillet.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Bruc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Ashby (desambiguació)

«Ashby» té aquests significats:
* Ashby, població dels Estats Units a l'estat de Minnesota.
* Ashby (Massachusetts), població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts.
* Fort Ashby, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest.
# Manli Mancí

Manli Mancí o Manili Mancí (en llatí Manlius o Manilius Mancinus) va ser un polític i militar romà dels segles II i I aC.
Va ser tribú de la plebs l'any 108 aC i en aquest període va proposar la llei per la qual la província de Numídia i la direcció de la guerra contra Jugurta havia de ser donada a Gai Mari que havia estat elegit cònsol pel 107 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 915.
# Lògia maçònica

* «Lògia» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «loggia».
En la terminologia maçònica, s'anomenen lògies o tallers els grups de base de la francmaçoneria. Les lògies es caracteritzen per un títol distintiu, sovint un número d'ordre i un Orient, és a dir el lloc on es reuneix la lògia. En teoria, una lògia no pot ser oberta amb menys de set membres. Certes obediències exigeixen en aquest cas que posseeixin tots set el grau de mestre. Només les lògies disposen del poder, d'iniciar nous membres. Es reuneixen a temples maçònics.

## Els tipus de lògia

Els tallers dels tres primers graus (aprenent, company i mestre) són anomenats lògies simbòliques o lògies blaves. Els dels graus complementaris o superiors, anomenats " alts graus" en certs ritus, porten títols específics (lògies de perfecció, capítols, areòpags, consistoris, etc.), però continuen sent sempre lògies en el sentit general.

## Lògies i obediències

Un conjunt de lògies de sensibilitat emparentada i situades geogràficament en el mateix Estat constitueixen una obediència.

## Els oficials de la lògia

Una lògia és presidida per un Venerable Mestre, secundat per un col·legi d'oficials, tots mestres. El nombre i la qualitat d'aquests difereixen segons els ritus; tanmateix es troba sempre el primer vigilant, qui s'encarrega dels companys, i el segon vigilant, qui s'encarrega dels aprenents. El Venerable dirigeix per la seva part el conjunt de la lògia.
Són ajudats a més a més d'un secretari encarregat d'aixecar el procés verbal de la reunió, d'un tresorer, dipositari dels metalls del taller, d'un hospitalari, dipositari del "tronc de la vídua" i encarregat de les accions caritatives del taller, d'un expert - o "gran expert" - encarregat de vetllar pel bon desenvolupament del ritual, d'un mestre de cerimònies, ordinador d'aquestes, finalment d'un cobertor, oficial encarregat simbòlicament d'apartar els profans, tafaners eventuals.
A aquests oficials se'ls afexeixen, en els ritus d'origen francès com en el R.E.A.A. (Ritu escocès antic i acceptat), un orador encarregat de vigilar la regularitat dels treballs conforme als reglaments de l'obediència, de fer conclusions sobre aquests o de parlar en nom de la lògia.

## Lògies no maçòniques

Totes les associacions que prenen el nom de lògies no són necessàriament maçòniques. És a dir, aquest mode d'organització ha estat sovint copiat, fins i tot la seva denominació, per les societats amistoses (tals com els Odd Fellows, els Cérvols, o les Àguiles) així com per nombroses altres associacions del món anglo-americà.

## Referències

* ↑ Certes obediències, com a particularment l'Ordre Maçonnique Mixte International "Le Droit Humain" són internacionals.

## Vegeu també

* Gran Mestre
# Habitatge a la plaça de Mossèn Cinto, 4 (Lleida)

Habitatge a la plaça de Mossèn Cinto, 4 és una obra de Lleida.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa, pis i golfa. Façana correcta i senzilla amb alineació d'obertures, tant horitzontalment com vertical. Murs de càrrega i façana arrebossada. Remat de formes ondulades molt properes al gust modernista.
L'illa on estava situat aquest edifici ha estat força modificada i actualment els edificis que l'ocupen són de nova construcció.

## Referències

* 1 2 «Habitatge a la plaça de Mossèn Cinto, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Jardins de l'Humaya

Els Jardins de l'Humaya és un cementiri als afores de la ciutat de Culiacán, a l'estat mexicà de Sinaloa, establert el 1969. El cementiri ha guanyat notorietat pels seus mausoleus luxosos i únics en el seu estil construïts per als membres del Càrtel de Sinaloa morts, motiu pel qual l'indret també és conegut amb el nom del «cementiri dels narcos». Els panteons recorden les cases de la vida real i l'opulència associada al seu estil de vida abans de morir.
Hi ha construccions de dos i fins a tres pisos que tenen il·luminació, terrassa, aire condicionat, sala d'estar, televisió, soterrani i fins i tot cuina, a més de càmeres de videovigilància i internet. Algunes tombes tenen vidres blindats. Les construccions són d'arquitectura moderna i d'altres de més tradicional, i la majoria tenen en les parets fotografies o pintures de les víctimes, però sense el nom que les identifiqui. El panteó més car té un valor de 1,2 milions de dòlars. Aquesta construcció protegeix les restes d'Arturo Guzmán Loera àlies «El Pollo», germà de Joaquín «El Chapo» Guzmán.

## Referències

* ↑ «Jardines del Humaya | Nuestros Recuerdos de Ayer Durarán Toda la Vida» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2020-10-30. [Consulta: 26 octubre 2020].
* ↑ «Here Lies a Bunch of Mexican Drug Dealers» (en anglès). www.vice.com. [Consulta: 26 octubre 2020].
* ↑ Larsen, Kaj. «Mexico: A deadly beat» (en anglès). CNN, 20-10-2020. [Consulta: 26 octubre 2020].
* ↑ «Las fotos del interior del cementerio de los narcos en Culiacán: tumbas de mármol y oro que valen USD 1.2 millones» (en espanyol europeu). infobae, 06-06-2019. [Consulta: 10 novembre 2020].
# Malek Shakuhi

Malek Shakuhi (Síria, 5 d'abril de 1960) és un exfutbolista sirià de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Síria.
Pel que fa a clubs, va ser jugador de Hutteen, Al-Jaish, Jableh, Tishreen, Jableh i Qardaha.

## Referències

* ↑ Yoon, Hyung-Jin. «Asian Nations Cup 1988 Final Tournament - Full Details». RSSSF, 15-08-2005.
* ↑ Malek Shakuhi Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Malek Shakuhi a worldfootball.net
# Casa d'Anes

La Casa d'Anes és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa aïllada situada a 1360m d'altitud, al serrat dels Sobirons.
El cos central consta de planta i dos pisos, a l'est dels quals es troba l'era, envoltada per les pallisses i el portal.

## Història

La casa d'Anes és l'últim vestigi de l'antic poble d'Anes, la parròquia del qual, actualment capella de Sant Mamet d'Anes, és citada a l'Acta de Consagració de la catedral d'Urgell (839). Havia estat possessió del marquès de Monistrol, que tenia també altres possessions al veí municipi de Prullans.
Actualment està deshabitada, però està previst que sigui restaurada, com ho va ser la Capella de Sant Mamet al 1987.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa d'Anes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Ashen (videojoc)

Ashen és un videojoc d'acció en primera persona de terror desenvolupat exclusivament per la N-Gage, el qual va ser creat per Torus Games i publicat per Nokia el 2004.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
# Maria Dolors Garcia Ramon

Maria Dolors Garcia Ramon (Gandia, 7 de novembre de 1943) és una geògrafa i professora universitària valenciana.
Formada a la Universitat de Barcelona i a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, és especialista en Història del pensament geogràfic. Garcia Ramon també ha treballat en geografia rural, en espais urbans, i fou una pionera de la geografia de gènere. És professora emèrita de la Universitat Autònoma de Barcelona, i membre de la Secció de Filosofia i Ciències Socials l'Institut d'Estudis Catalans des de 2006 i de l'Academia Europaea. Del 1988 al 1996, fou secretària del grup d'estudis "Gènere i geografia" a la Unió Geogràfica Internacional.
El 2016 guanyà el Premi Vautrin Lud, i fou laureada d'honor durant el congrés de la Unió Geogràfica Internacional del mateix any a Pequin.

## Referències

* ↑ «Maria Dolors Garcia Ramon» (en castellà). UB.edu. [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ «María Dolors García Ramón - Aula Intercultural» (en castellà). [Consulta: 29 agost 2016]. (castellà)
* ↑ «Entrevista: Profesora María Dolors García Ramón | TvUS». Arxivat de l'original el 2020-03-25. [Consulta: 29 agost 2016]. (castellà)
* 1 2 3 Biografia Arxivat 2017-09-19 a Wayback Machine. a la pàgina del Festival international de geografia. (francès)
* ↑ «Nuestra compañera la Dra. María Dolors García Ramón ha sido distinguida con el Prix Vautrin-Lud – AGE – Asociación de Geógrafos Españoles». Arxivat de l'original el 2016-10-13. [Consulta: 29 agost 2016]. (castellà)
* ↑ Biografia Arxivat 2018-04-06 a Wayback Machine. a la pàgina de la Universitat Autònoma de Barcelona

## Enllaços externs

* UAB.cat - Fitxa de professorat Arxivat 2018-04-06 a Wayback Machine.
# El Brosquil

El Brosquil és pedania pertanyent a l'ajuntament de Cullera (Ribera Baixa). El seu terme s'estén des de la ribera sud de l'Estany fins a la frontera amb el terme de Tavernes de la Valldigna. Les platges de la pedania compten entre els seus serveis, el de la Platja Canina.

## Festes

Les festes de la pedania, en honor del seu patró San Vicent Ferrer es desenvolupen coincidint amb el Dilluns de Pasqua; aquest és el principal esdeveniment turístic.

## Referències

* ↑ «El Brosquil». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# He nacido en Buenos Aires

He nacido en Buenos Aires és una pel·lícula en blanc i negre argentina dirigida per Francisco Múgica sobre el guió de Rodolfo Manuel Taboada que es va estrenar el 3 de setembre de 1959 i que va tenir com a protagonistes Mario Fortuna, Gilda Lousek, Enzo Viena i Santiago Arrieta. Va formar part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1960.

## Sinopsi

La vida de tres joves portenys fins que integren una orquestra típica que porta el tango a Europa durant la campanya electoral d'Hipólito Irigoyen.

## Repartiment

* Mario Fortuna
* Gilda Lousek
* Enzo Viena
* Santiago Arrieta
* María Luisa Robledo
* Alberto Argibay
* Ignacio Quirós
* Isabel Muñoz
* Oscar Orlegui
* Isabel Sánchez
* Analía Paz
* Guillermo Briones
* Cecil Bourdais
* Lilián Blanco
* Carlos Carella
* Carlos Daniel Reyes
* Mario Amaya
* Guillermo Longoni
* Raúl Deval
* Marta González
* Cayetano Biondo
* Carlos Bianquet
* Domingo Garibotto

## Comentarios

Jorge Miguel Couselo a Correo de la Tarde va dir:
| « | ”Honest film argentí. El seu estil (el de Mugica) és d'un cinema argentin d'anys enrere, però plasma amb honestedat i mesura els elements al fet que recorre i aconsegueix amb ells un espectacle comunicatiu i directe d'inequívoca honradesa.” | » |
José Gobello va opinar:
| « | ”És tan dolenta com si s'hagués filmat en la més horrible i oprobiosa tirania. I no per falta de bona voluntat. Al contrari, són visibles els esforços realitzats per a aconseguir una gran pel·lícula.” | » |
Per la seva part Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Anacrònic film del 1900 que inexplicablement va ser un succés de públic i va significar el ressorgiment del director.” | » |

## Notes

* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1960 al web del Festival

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 269. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre He nacido en Buenos Aires a cinenacional
# Joan VII de Mecklenburg-Schwerin

Joan VII de Mecklenburg-Schwerin (en alemany Johann VII von Mecklenburg-Schwerin), va néixer el 7 de març de 1558 a Güstrow (Alemanya) i va morir el 22 de març de 1592 a Schwerin. Era una noble alemany, fill del duc Joan Albert I (1525-1576) i d'Anna Sofia de Prússia (1527-1591).
En morir el seu pare, el 1576, Joan tenia divuit anys, i el seu oncle Ulric III Néstor de Mecklenburg-Güstrow es va fer càrrec de la regència fins que el 12 de setembre de 1585 va ser declarat major d'edat.
Ràpidament, va haver de fer front als problemes derivats de la governança per a la qual no havia estat preparat. Va ser especialment dur l'enfrontament que va tenir amb el seu oncle Cristòfol de Mecklenburg-Schwerin en tant que administrador del bisbat de Ratzebourg. Fins al punt que després d'aquesta disputa Joan VII es va suïcidar.
Donat que les persones que s'havien suïcidat no podien ser enterrades en un lloc sagrat, hom inventà una història segons la qual hi havia hagut un pacte entre el diable i dues dones de Schwerin. D'aquesta manera, el diable fou declarat culpable de l'assassinat de Joan VII, i les dues dones condemnades, Caterina Ankelmuth va morir a la cambra de tortura i Magdalena Rukitz fou cremanda viva a la foguera. Joan VII va poder ser enterrat a la catedral de Schwerin.

## Matrimoni i fills

El 17 de febrer de 1588 es va casar amb Sofia de Schleswig-Holstein-Gottorp (1569-1634), filla del duc de Holstein-Gottorp Adolf I (1526-1586) i de la princesa Cristina de Hessen (1543-1604). El matrimoni va tenir tres fills:
* Joan Albert II (1590-1636), casat primer amb Margarida Elisabet de Mecklenburg (1584-1616), després amb Elisabet de Hessen-Kassel (1596-1625), i finalment amb Elionor Maria d'Anhalt-Bernburg (1600-1657).
* Adolf Frederic I (1588-1658), casat primer amb Anna d'Ostfriesland (1601-1634), i després amb Caterina de Brunsvic-Dannenberg (1616-1665).
* Anna Sofia (1591-1648).

## Enllaços externs

* http://genealogics.org
* http://portal.hsb.hs-wismar.de Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
# Manon Aubry

Manon Aubry (Frejús, 22 de desembre de 1989) és una política francesa i activista pels drets humans qui representa el partit La França Insubmisa. Fins al desembre del 2018 també va ser portaveu de l'ONG Oxfam en qüestions relacionades amb la lluita contra el frau fiscal i les il·legalitats socials. A les eleccions europees del 2019, Manon és la cap de llista de La França Insumisa (LFI) i llavors és escollida copresidenta del grup Esquerra Unitària Europea/Esquerra Verda Nòrdica. Manon és diplomada en afers internacionals i drets de l'home a l'Institut d'Estudis Polítics de París, on l'any 2009 presideix la Unió Nacionals dels Estudiants de França.

## Referències

* ↑ «Home | Manon AUBRY | MEPs | European Parliament» (en anglès). http://www.europarl.europa.eu,+12-01-2020.+[Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «Manon Aubry» (en anglès). https://www.guengl.eu,+12-01-2020.+[Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «Manon Aubry : biographie, actualités et émissions France Culture» (en francès). https://www.franceculture.fr,+12-01-2020.+[Consulta: 12 gener 2020].