OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Buxeuil (Indre)

Buxeuil és un municipi francès, situat al departament de l'Indre i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 220 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Buxeuil era de 220 persones. Hi havia 100 famílies, de les quals 40 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 24 dones vivint soles), 32 parelles sense fills i 28 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 165 habitatges, 102 eren l'habitatge principal de la família, 61 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 162 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 102 habitatges principals, 81 estaven ocupats pels seus propietaris, 19 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 7 tenien dues cambres, 21 en tenien tres, 29 en tenien quatre i 45 en tenien cinc o més. 85 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 46 habitatges hi havia un automòbil i a 43 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 127 persones, 87 eren actives i 40 eren inactives. De les 87 persones actives 82 estaven ocupades (46 homes i 36 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 40 persones inactives 21 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Buxeuil hi havia 97 unitats fiscals que integraven 213 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.920 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Buxeuil hi havia 16 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.746 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Buxeuil a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Buxeuil a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Caixa de Crèdit Seibu

La Caixa de Crèdit Seibu (西武信用金庫, Seibu Shinyō Kinko), també coneguda en anglés com a Seibu Shinkin Bank, és una caixa de crèdit o Shinyō Kinko (信用金庫), un tipus de cooperativa de crèdit pròpi del Japó. El seu codi bancàri és 1341. La caixa té la seua seu social a Nakano, Tòquio.
El nom de l'entitat, Seibu, és l'acrònim japonés de l'"oest de la província de Musashi". Com el seu nom suggereix, l'entitat opera a les regions occidentals i centrals de Tòquio, a la regió de Tama, a les frontereres ciutats de Sagamihara (a la prefectura de Kanagawa), Tokorozawa i Iruma (a la prefectura de Saitama). Tot i el nom de l'empresa, aquesta no té cap relació amb el grup Seibu, propietari dels grans magatzems i ferrocarrils homònims. Ajuntaments com els d'Akishima, Fussa, Higashi-Kurume i Hinode són clients oficials de l'entitat.
La caixa es creà el novembre de 1939 amb el nom de Caixa de Crèdit de Nogata. L'agost de 1948 es funda la Caixa de Crèdit de Fussa. Poc després, al novembre de 1952 la Caixa de Crèdit de Fussa canvia el seu nom pel de Caixa de Crèdit Takeyō després d'un procés de reorganització; per la seua banda, la Caixa de Crèdit de Nogata fa el mateix adoptant el nou nom de Caixa de Crèdit Cooperativa el juny de 1953. Finalment, el juny de 1969 les caixes de crèdit Takeyō i Cooperativa es fussionen en l'actual Caixa de Crèdit Seibu. El setembre de 2002 va absorbir la Caixa de Crèdit Heisei.

## Sucursals

L'entitat compta amb sucursals a les prefectures de Tòquio, Kanagawa i Saitama.
* Akishima (Tòquio): 3
* Kodaira (Tòquio): 2
* Tachikawa (Tòquio): 2
* Toshima (Tòquio): 1
* Nishi-Tōkyō (Tòquio): 2
* Higashi-Kurume (Tòquio): 1
* Fussa (Tòquio): 2
* Minato (Tòquio): 2
* Akiruno (Tòquio): 2
* Shibuya (Tòquio): 8
* Chūō (Tòquio): 1
* Nakano (Tòquio): 8
* Nerima (Tòquio): 1
* Higashi-Murayama (Tòquio): 1
* Bunkyō (Tòquio): 1
* Musashino (Tòquio): 2
* Ōme (Tòquio): 3
* Shinjuku (Tòquio): 2
* Chōfu (Tòquio): 1
* Hinode (Tòquio): 1
* Hachiōji (Tòquio): 3
* Higashi-Yamato (Tòquio): 2
* Machida (Tòquio): 1
* Musashi-Murayama (Tòquio): 1
* Kokubunji (Tòquio): 1
* Suginami (Tòquio): 9
* Chiyoda (Tòquio): 1
* Mizuho (Tòquio): 2
* Hamura (Tòquio): 2
* Fuchū (Tòquio): 1
* Mitaka (Tòquio): 1
* Meguro (Tòquio): 1
* Iruma (Saitama): 2
* Tokorozawa (Saitama): 1
* Sagamihara (Kanagawa): 3

## Referències

* ↑ https://www.bloomberg.com/profile/company/SBSHKZ:JP
* ↑ https://www.kaikeikanri.metro.tokyo.lg.jp/list-of-financialinstitutions.htm
* ↑ 店舗・ATMのご案内西武信用金庫（2018年6月8日閲覧）。
* ↑ https://pkg.navitime.co.jp/seibushinkin/

## Enllaços externs

* Caixa de Crèdit Seibu - Lloc web oficial
# Cal Genescà

Cal Genescà és una masia del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici Civil, una masia orientada a ponent. És de tipus I de la classificació de J. Danés. És un edifici de tres plantes construït amb pedra i tapia. Ha tingut diverses ampliacions: En l'ampliació de la part posterior hi ha dos contraforts.
Al fogatge de 1553 consta Jaume Gineschar, però la casa actual sembla posterior.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Genescà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Ca l'Ubach

* Pel que fa a l'antiga masia del centre de Terrassa, vegeu Cal Conco i Ca l'Ubach.
Ca l'Ubach és un edifici de Montcada i Reixac (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici, inicialment casa d'estiueig, que es troba distribuït en planta baixa, pis i golfes.
La planta baixa presenta dues obertures corresponents a les botigues i una petita entrada rectangular que dona accés als pisos. Sembla que la planta baixa va patir modificacions des de la seva estructura inicial, ja que, segons una fotografia d'època, tenia una entrada rectangular al mig flanquejada per sengles finestres als costats.
El pis encara conserva l'antiga fisonomia amb balcó de llosana seguida, ocupant gairebé tota la façana, al qual s'accedeix per dues finestres rectangulars, havent-hi al mig una tercera sense sortida. Els tres elements tenen un emmarcament de línies sinuoses que podrien recordar els típics emmarcats de fusteria que envoltaven els miralls, les portes, etc. A més de l'emmarcat té uns esgrafiats decoratius, amb dibuixos estilitzats. La barana del balcó és de brèndoles llises en la seva part superior i forjades en forma d'essa, encarades a la part inferior. Al bell mig hi ha un dibuix semicircular amb elements radials al voltant.
Després d'una motllura disposada per a desviar l'aigua i diferenciar registres, comença una galeria, tancada per finestres, de sis obertures que es troben compartimentades per sengles columnes de maó vist disposats de manera ornamental que els confereix un ritme salomònic helicoidal molt utilitzat en l'època que ens ocupa. Aquesta galeria té una barana de pedra seguint la distribució de les sis obertures i decorada amb un element semicircular i radial.
Tota la façana es troba pràcticament protegida per la pronunciada volada que es projecta des del nivell de terrat on també hi havia una barana de característiques semblants a les ja descrites i de la qual només se'n conserva una part. A partir del pis, hi ha un tractament d'arrebossat per després aplicar-hi un treball de carreuat amb la cara picada, és a dir, sense desbastar.

## Història

Fou la casa d'estiueig dels Ubach, una de les famílies de cognom reconegut pel seu prestigi com a literats i historiadors de Catalunya. Concretament, un fill de la casa, Albert Ubach, preocupat pels esdeveniments del poble, va tenir cura de recollir tota mena de fets i circumstàncies referides a la Montcada de l'època, "Arxiu Ubach".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca l'Ubach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Cala Ferriola

La cala Ferriola o cala Ferriol és la segona cala en grandària després de la Cala Montgó, de les que hi ha al massís del Montgrí. S'hi pot arribar a peu des de l'Estartit i es triga una hora i mitja. És una cala arrecerada dels temporals gràcies als illots de Cala Ferriol que protegeixen l'entrada i que es troba encarada a llevant. Hi ha un torrent, que desemboca al mar. És una platja sense serveis.
Amb una longitud de 30 metres i una amplada de 150 metres, està formada per còdols.

## Referències

* ↑ «Cala Ferriol». Torroella i l'Estartit.
# Campugnan

Campugnan és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 343 | 348 | 303 | 404 | 427 | 407 | 455 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Vezain | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Bèufin

Beaufin és un municipi francès situat al departament de la Isèra i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 24 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beaufin era de 24 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família i 13 eren segones residències. 25 eren cases i 1 era un apartament. Dels 13 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 5 en tenien quatre i 7 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beaufin el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 15 persones, 6 eren actives i 9 eren inactives. Les 6 persones actives estaven ocupades(4 homes i 2 dones).. De les 9 persones inactives 5 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beaufin a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beaufin a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bèuluec (Alt Loira)

Beaulieu és un municipi francès, situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, al departament de l'Alt Loira.
# Calciomurmanita

La calciomurmanita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la murmanita.

## Característiques

La calciomurmanita és un silicat-òxid de fórmula química (Na,☐)₂Ca(Ti,Mg,Nb)₄[Si₂O₇]₂O₂(OH,O)₂(H₂O)₄. Cristal·litza en el sistema triclínic en forma de làmines, de 0,6 cm, de vegades en forma de ventalls de 3,5 cm.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersman, Acadèmia de Ciències de Rússia (Moscou, Rússia), nombre de catàleg st4994; el material co-tipus es troba conservat a les col·leccions del Museu Bel'kov de Geologia i Mineralogia, a Kola.

## Formació i jaciments

La calciomurmanita es forma per alteració hidrotermal a baixa temperatura (hidratació i intercanvi catiònic natural) d'un titanosilicat anhidre d'alta temperatura amb contingut de fosfat, probablement lomonosovita i/o betalomonosovita, en roques peralcalines (hiperagpaítiques).
Va ser descoberta a Selsurt, al districte de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita en un altre indret de la mateixa província.

## Referències

* 1 2 «Calciomurmanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
* 1 2 «Calciomurmanite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 agost 2020].
# Campionat del Món d'esgrima de 1949

El Campionat del Món d'esgrima de 1949 fou la cinquena edició del Campionat del Món d'esgrima. Es va disputar al Caire, Egipte.

## Resultats
### Resultats masculins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Christian d'Oriola | Renzo Nostini | Edoardo Mangiarotti |
| Floret per equips | ItàliaManlio Di Rosa Edoardo Mangiarotti Giuliano Nostini Renzo Nostini Roberto Ferrari Giorgio Pellini | FrançaRené Bougnol Jéhan Buhan Christian d'Oriola Jacques Lataste Adrien Rommel | EgipteOsman Abdel Hafeez Anwar Tawfik Salah Dessouki Hassan Hosni Tawfik Mahmoud Younes Mohamed Zulficar |
| Espasa individual | Dario Mangiarotti | René Bougnol | Per Carleson |
| Espasa per equips | ItàliaRoberto Battaglia Luigi Cantone Antonio Mandruzzato Dario Mangiarotti Edoardo Mangiarotti Antonio Spallino | SuèciaPer Carleson Hans Drakenberg Carl Forssell Rolf Julin | EgipteSalah Dessouki Mohamed Abdel Rahman Mahmoud Younes Maurice Schmeil Youssef Asfar |
| Sabre individual | Gastone Darè | Giorgio Pellini | Vincenzo Pinton |
| Sabre per equips | ItàliaGastone Darè Renzo Nostini Mauro Racca Vincenzo Pinton Giorgio Pellini Vittorio Stagni | FrançaJacques Lefèvre Jean Levavasseur Jean Parent Jean-François Tournon | EgipteAhmed Abou-Shadi Salah Dessouki Mohamed Abdel Rahman Mahmoud Younes Mohamed Zulficar |

### Resultats femenins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Ellen Müller-Preis | Karen Lachmann | Jacqueline Baudot |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 5 | 2 | 2 | 9 |
| 2 | França | 1 | 3 | 1 | 5 |
| 3 | Àustria | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Suècia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Egipte | 0 | 0 | 3 | 3 |

## Referències

* ↑ The Guinness Encyclopaedia of Sports Records & Results. Fencing World Championships, pages 165-167. Guinness Superlatives Ltd, 1987. ISBN 0-85112-492-5.
* ↑ Medaller masculí de floret
* ↑ Medaller masculí d'espasa
* ↑ Medaller masculí de sabre
* ↑ Medaller femení de floret
# Campionat del Món d'esgrima de 1954

El Campionat del Món d'esgrima de 1954 fou la desena edició del Campionat del Món d'esgrima. Es va disputar a Ciutat de Luxemburg, Luxemburg.

## Resultats
### Resultats masculins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Christian d'Oriola | Edoardo Mangiarotti | Giancarlo Bergamini |
| Floret per equips | Itàlia Giancarlo Bergamini Manlio Di Rosa Roberto Ferrari Edoardo Mangiarotti Renzo Nostini Antonio Spallino | França Claude Bancilhon René Cintrat Roger Closset Christian d'Oriola Claude Netter Adrien Rommel | Hongria Aladár Gerevich József Gyuricza József Marosi Endre Palócz Bertalan Szőcs Endre Tilli |
| Espasa individual | Edoardo Mangiarotti | Carlo Pavesi | Franco Bertinetti |
| Espasa per equips | ItàliaGiorgio Anglesio Franco Bertinetti Giuseppe Delfino Armando Dellantonio Carlo Pavesi Edoardo Mangiarotti | SuèciaPer Carleson Sven Fahlman Carl Forssell Bengt Ljungquist Berndt-Otto Rehbinder Nils Rydström | FrançaDaniel Dagallier Yves Dreyfus Maurice Huet Armand Mouyal Jean-Pierre Muller Claude Nigon |
| Sabre individual | Rudolf Kárpáti | Pál Kovács | Tibor Berczelly |
| Sabre per equips | HongriaTibor Berczelly Aladár Gerevich Rudolf Kárpáti Pál Kovács Dániel Magay Bertalan Papp | PolòniaJerzy Pawłowski Wojciech Zabłocki Zygmunt Pawlas Jerzy Twardokens Andrzej Piątkowski Marian Kuszewski | FrançaJean Brousse Jacques Lefèvre Jean Levavasseur Bernard Morel Jacques Roulot Jean-François Tournon |

### Resultats femenins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Karen Lachmann | Ilona Elek | Renée Garilhe |
| Floret per equips | HongriaIlona Elek Margit Elek Katalin Kiss Magdolna Kovács Zsuzsanna Morvay Magda Zsabka | ItàliaIrene Camber Velleda Cesari Bruna Colombetti Vera Mantovani Silvia Strukel | FrançaCatherine Delbarre Renée Garilhe Françoise Gouny Marguerite Lavagne Françoise Mailliard Régine Veronnet |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 3 | 3 | 2 | 8 |
| 2 | Hongria | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 3 | França | 1 | 1 | 4 | 6 |
| 4 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Suècia | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Referències

* ↑ The Guinness Encyclopaedia of Sports Records & Results. Fencing World Championships, pages 165-167. Guinness Superlatives Ltd, 1987. ISBN 0-85112-492-5.
* ↑ Medaller masculí de floret
* ↑ Medaller masculí d'espasa
* ↑ Medaller masculí de sabre
* ↑ Medaller femení de floret
# Can Marcet (Sant Cugat del Vallès)

Can Marcet és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia en la que resulta l'estructuració simètrica que s'ha fet en l'ordenació dels elements de la façana. Presenta tres obertures en el pis i tres en la planta baixa. El portal d'entrada està situat en el centre i per damunt d'ell la finestra de majors dimensions ben centrada. El portal és de punt rodó i adovellat amb pedra. Els murs són de tàpia i les finestres rematades amb pedra. El teulat és a dues vessants. La façana és arrebossada en blanc. Ressalta el ràfec de teula volada.

## Referències

* ↑ «Can Marcet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Can Maret Nou

Can Maret Nou és una obra de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici de Can Maret Nou fou reconstruït amb tres cossos amb teulat a dos vessants canviant l'orientació del cos central (oest a est). L'accés es fa través del pati per la banda de llevant que presenta la façana principal. Té planta i pis amb segon pis pel que fa al cos central. Les obertures tenen muntants de pedra i n'hi ha del segle xvii (1608). La façana està arrebossada i pintada de blanc, deixa però a la vista les cantonades de pedra. La coberta és de teula àrab a dos vessants. Al costat hi ha una pallissa amb parets de rierencs i coberta de cairats i llates sota teules.

## Referències

* ↑ «Can Maret Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Vegeu també

* Casa al Carrer de Sant Dionís, 3, edifici protegit
# Campionat d'Europa de Pitch and Putt 2005

El Campionat d'Europa de Pitch and Putt disputat l'any 2005 a Overbetuwe (Països Baixos) sota les directrius de l'Associació Europea de Pitch and Putt (EPPA) va comptar amb la participació de 9 seleccions nacionals. Irlanda va guanyar per quarta vegada aquest campionat disputat entre el 26 i el 28 d'agost.

## Fase de qualificació

Qualificació 36 forats :
| Irlanda | 510 |
| Catalunya | 540 |
| Països Baixos | 540 |
| Gran Bretanya | 554 |
| França | 579 |
| Noruega | 592 |
| Itàlia | 596 |
| Suïssa | 605 |
| San Marino | 615 |

## Fase de grups

Grup A :
| Noruega | San Marino | 4-5 |
| Irlanda | Noruega | 9-0 |
| Irlanda | San Marino | 8,5-0,5 |
| 1. Irlanda 2. San Marino 3. Noruega |||
Grup B :
| Catalunya | Suïssa | 6-3 |
| França | Suïssa | 6,5-2,5 |
| Catalunya | França | 8,5-0,5 |
| 1. Catalunya 2. França 3. Suïssa |||
Grup C :
| Països Baixos | Itàlia | 9-0 |
| Itàlia | Gran Bretanya | 4-5 |
| Països Baixos | Gran Bretanya | 7-2 |
| 1. Països Baixos 2. Gran Bretanya 3. Itàlia |||

## Fase final

Grup campionat :
| Irlanda | Països Baixos | 8-1 |
| Països Baixos | Catalunya | 7-2 |
| Irlanda | Catalunya | 7-2 |
| 1. Irlanda 2. Països Baixos 3. Catalunya |||
4-6 llocs :
| San Marino | Gran Bretanya | 0-9 |
| San Marino | França | 3-6 |
| Gran Bretanya | França | 7-2 |
| 4. Gran Bretanya 5. França 6. San Marino |||
7-9 llocs :
| Itàlia | Noruega | 6-3 |
| Noruega | Suïssa | 5-4 |
| Itàlia | Suïssa | 7-2 |
| 7. Itàlia 8. Noruega 9. Suïssa |||

## Classificació final

* Irlanda
* Països Baixos
* Catalunya
* Gran Bretanya
* França
* San Marino
* Itàlia
* Noruega
* Suïssa

## Vegeu també

* Campionat d'Europa de Pitch and Putt
* Associació Europea de Pitch and Putt
# Campionat d'Europa de trial 1973

La temporada de 1973 del Campionat d'Europa de trial fou la 6a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables, celebrades entre el 17 de febrer i el 30 de setembre.
Després d'anys d'èxits amb OSSA, Mick Andrews canviava a Yamaha en rebre una important oferta econòmica de la marca japonesa. Passats uns inicis de temporada decebedors, l'anglès aconseguí que el prototipus que desenvolupava esdevingués competitiu i assolí el subcampionat d'aquell any.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Martin Lampkin | Bultaco | 87 |
| 2 | Mick Andrews | Yamaha | 70 |
| 3 | Malcolm Rathmell | Bultaco | 58 |
| 4 | Rob Edwards | Montesa | 56 |
| 5 | Benny Sellman | Montesa | 55 |
| 6 | Rob Shepherd | Montesa | 39 |
| 7 | Yrjö Vesterinen | Bultaco | 39 |
| 8 | Thore Evertsson | OSSA | 33 |
| 9 | Charles Coutard | Bultaco | 27 |
| 10 | Gordon Farley | Montesa | 26 |

## Referències

* «FIM Trial European Championship. 1973» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].