OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# António Henriques Morato

António Henriques Morato (nascut el 20 de març de 1937) és un exfutbolista portuguès que va jugar com a defensa.

## Carrera de club

Nascut a Lisboa, Morato va passar set temporades a la Primeira Liga amb el club local Sporting CP. La temporada 1961–62 va contribuir amb 21 aparicions per ajudar l'equip a guanyar el campionat nacional, l'únic en la seva carrera.
A la màxima divisió, Morato també va representar el Vitória FC i el Lusitano GC. Es va jubilar l'any 1968, als 31 anys.

## Carrera internacional

L'únic partit de Morato per a la selecció portuguesa va arribar el 8 d'octubre de 1961, en una derrota per 4-2 fora de casa contra Luxemburg per a les eliminatòries de la Copa del Món de la FIFA de 1962.

## Vida personal

El fill de Morato, també anomenat António, també era un futbolista internacional.

## Referències

* ↑ Torres, Carlos. «Os 21 episódios mais insólitos entre Benfica e Sporting» (en portuguès). Sábado, 15-05-2021. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ (en portuguès) , 08-10-2011. Arxivat 8 April 2024$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Lista completa dos internacionais portugueses» (en portuguès). Mais Futebol, 18-02-2004. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Magalhães, Magda. «Morato: o capitão do Sporting que foi parar às Antas» (en portuguès). Mais Futebol, 07-05-2014. [Consulta: 20 març 2017].

## Enllaços externs

* António Henriques Morato, fitxa a ForaDeJogo
* António Henriques Morato a National-Football-Teams.com (anglès)
* Portugal stats at Eu-Football
* António Henriques Morato a worldfootball.net
# Cas dels nens jueus iemenites

El Cas dels nens jueus iemenites (פרשת ילדי תימן) fou un cas legal obert per la desaparició de milers de nens israelians durant la seva transferència (i després) a un hospital israelià de 1948 a 1954.
Els desapareguts van ser menors jueus Mizrají iemenites que van arribar a Israel durant l'Operació Catifa Màgica (Iemen). Els pares dels nens mai van rebre cap tipus d'informació sobre ells. El cas va esclatar el 1994 quan el rabí iemenita Uzi Meshulam va demanar de manera airada que el govern organitzés una comissió d'investigació.
La Comissió Cohen va ser establerta el 1995 amb Yehuda Cohen a la presidència. La comissió va investigar durant 7 anys i va poder explicar diversos casos de desapareguts, encara que 56 casos quedaren oberts.
El cas ha estat assenyalat com molt similar al Cas de la tinya.

## Referències

* ↑ Sarah Helm «Yemeni Jews describe their holocaust: Sarah Helm in Yehud reports on claims that Israelis stole 4,500 children from immigrants». The Independent, 17-04-1994 [Consulta: 16 juny 2012].
* ↑ «Yemenite children». Arxivat de l'original el 2008-09-04. [Consulta: 17 agost 2018].

## Enllaços externs

* A mystery that defies solution Reprinted from Haaretz November 5, 2001
* Sarah Helm (17 d'abril de 1994). Sarah Helm «Yemeni Jews describe their holocaust: Sarah Helm in Yehud reports on claims that Israelis stole 4,500 children from immigrants». , 17-04-1994.
# Xenophrys robusta

Xenophrys robusta és una espècie de gripau que viu al Nepal oriental i l'Índia nord-est. Específicament, L'espècie es distribueix en àrees entre els 1.100 i els 2.000 metres d'altitud. L'hàbitat de l'espècie està associat a la vegetació de ribera en boscs humits tropicals. Xenophrys robusta es reprodueix en els rierols del bosc.

## Referències

* ↑ Frost, Darrel R. «Xenophrys robusta (Boulenger, 1908)». Amphibian Species of the World 5.6, an Online Reference. American Museum of Natural History, 2013. [Consulta: 28 juliol 2013].
* 1 2 Sushil Dutta, Annemarie Ohler. «Xenophrys robusta» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: agost 2014].
# Armand Charles Tuffin de La Rouërie

Armand Charles Tuffin de la Rouërie (Fougères, Illa i Vilaine, 1751-Saint-Denoual, Costes del Nord, 1793) fou un militar i revolucionari bretó. El 1777 marxà als Estats Units d'Amèrica. Va lluitar-hi en la Guerra contra els britànics i el 1784 fou nomenat general. Quan va tornar el 1788 renuncià a la carrera militar i es va fer cap de l'Association Bretonne. El 15 d'agost del 1788 fou empresonat un mes a la Bastilla per manifestar-se a Nantes contra l'abolició de les llibertats bretones. Participà en la insurrecció del 1791, però fou traït i s'amagà al castell de la Guyomarais, on va morir d'esgotament. Fou decapitat després de la mort.
# Kate Beath

Katherine Christian (Kate) Beath (el seu cognom de casada era McDougall, 20 de desembre de 1882 – 29 de juny de 1979) va ser probablement la primera dona arquitecta a Nova Zelanda.

## Biografia

Beath va nàixer a Christchurch en 1882, i era filla de Marie Malcolm i George Low Beath, fundador dels grans magatzems de Christchurch Beath and Co. Era neboda de la feminista Kate Sheppard i bestia de l'arquitecte Peter Beaven.
Després d'acabar els seus estudis en 1904 en la Canterbury College School of Art en Christchurch, es va formar com a arquitecta amb Samuel Hurst Seager de 1904 a 1908. Es va casar amb Colin Barclay McDougall en 1915.

## Referències

* ↑ Judith Devaliant, Kate Sheppard, a biography: the fight for women's votes in New Zealand—the life of the woman who led the struggle, Penguin Books, 1992, p. 193. ISBN 9780140176148
* ↑ Ann Calhoun, Simplicity and Splendour: The Canterbury Arts and Crafts Movement from 1882, Christchurch Art Gallery, 2004, p. 50. ISBN 9781877375040
* ↑ Ann Calhoun, The Arts & Crafts movement in New Zealand, 1870-1940: women make their mark, Auckland University Press, 2000, p. 64. ISBN 9781869402297
# 84 (cantant)

84 (Svobodni, 26 de setembre de 2002) nom artístic de Dmitriy Zaurievich Malakmadze és un músic, raper.

## Biografia

Dmitriy va néixer el 26 de setembre de 2002 en Svobodny, Óblast de Amur. En 2022 va guanyar popularitat amb el senzill de TikTok "Head is Around", l'extracte va volar immediatament a Shazam.
El músic no vol parlar de la seva vida personal i fer entrevistes. El 2023 l'artista ja va llançar diversos llançaments que van arribar a les llistes d'èxits a Rússia i la CEI.
Al març de 2022 va llançar el senzill musical "Кругом голова", que va estar en el TOP-100 de llançaments de la CEI segons Vkontakte. Al març del mateix any, es va llançar un llançament conjunt "Topat" amb el cantant Nebezao. El maig del 2022 va llançar el senzill Choco Plan amb el raper LOOKBUFFALO. Escort va ser llançat el 30 de maig de 2022.

## Discografia
### Individual

* Кругом голова (2022)
* Кругом голова (Remix) (2022)
* Топать (2022)
* Pla Va xocar (2022)
* Эскорт (2022)
* Нюдсы (2022)
* Газировка (2022)
* Чисто папа (2022)
* Marvello (2022)
* Классная (2022)
* Ballantines (2022)
* Узумаки (2022)
* Моя половина (2023)
* Голая (2023)

## Referències

* ↑ Таджикистан. «Таджикский рэпер Баха-84: о спорте, тренировках и концертах» (en rus). Sputnik Таджикистан, 20170510T1802+0500. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «самый популярный репер (певец)». life.ansor.info. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Музыкальные чарты за 9 неделю: лидируют Instasamka, Shaman и другие» (en rus). www.intermedia.ru, 02-03-2023. [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «84 - Классная (Официальная премьера трека)». [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Кругом голова». [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Чисто папа». [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Рэп артист «84» все треки | Русские рэперы, Русские рэп исполнители» (en rus). RAP. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Музыкальные чарты за 10 неделю: лидируют Instasamka, Artik & Asti, Shaman и другие» (en rus). www.intermedia.ru, 09-03-2023. [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «In playlists». m.vk.com. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Музыкальные чарты за 5 неделю: лидируют Instasamka, Big Baby Tape, Aarne, Shaman» (en rus). www.intermedia.ru, 02-02-2023. [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «Топать - Single by 84 & Nebezao». [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Баха 84» (en rus). Скачать таджикские песни. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Музыкальные чарты за 8 неделю: лидируют Instasamka, Artik & Asti и другие» (en rus). www.intermedia.ru, 23-02-2023. [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «Эскорт - Single by 84, MEERON & LOOKBUFFALO», 30-05-2022. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Музыкальные чарты за 11 неделю: лидируют Instasamka, A.V.G, Tatar, Клава Кока и другие» (en rus). www.intermedia.ru, 16-03-2023. [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «84 - Классная (Официальная премьера трека)». [Consulta: 17 març 2023].
# Gazeta de Mallorca

Gazeta de Mallorca fou una publicació editada a Mallorca entre el 4 d'abril i el 8 d'agost de 1903. Oferia informació general sobre Palma i la Part forana i articles sobre art i literatura. En fou el director Mateu Obrador i Bennàssar i hi col·laboraren Josep Maria Tous i Maroto, Antoni Maria Alcover, Maria Antònia Salvà i Miquel Costa i Llobera.

## Referències

* ↑ «Gazeta de Mallorca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 210. ISBN 84-8661702-2.
# Íñigo Fernández de Velasco y Mendoza

Íñigo Fernández de Velasco y Mendoza (?, ca. 1455-Madrid, 1528) va ser un noble i militar espanyol, II duc de Frías i IV comte d'Haro.
Fill segon de Pedro Fernández de Velasco, II comte d'Haro, i de Mencia de Mendoza. Entre 1504 i 1508 va ser corregidor de Sevilla. Com a membre d'un llinatge destacat de Castella, va estar immers en els diferents conflictes polítics. Partidari de Ferran el Catòlic, però el 1506 es va passar a la facció de Felip el Formós. El 1512 va succeir com a cap de la casa de Velasco al seu germà Bernardino, també heretà el càrrec de Conestable de Castella, que ostentà fins a la seva mort.
Quan va arribar a Castella el nou monarca, Carles I, la seva figura va assolir una importància notable quan va ser nomenat governador del regne i membre del Consell de Guerra en el context de la revolta de les Comunitats de Castella (1520-1522), sent notable el seu paper d'apaivagar els ànims de la població de Burgos. Pels seus mèrits, el rei el va condecorar amb el Toisó d'Or, sent un dels primers cavallers espanyols en rebre-la.
Va apaivagar els ànims dels habitants de Burgos. Pels seus mèrits, Carles I li va atorgar la condecoració del Toisó d'Or, un dels primers cavallers espanyols en rebre'l.
Es va casar amb María de Tovar, senyora de Berlanga, vers l'any 1480, matrimoni a través del qual la casa i els estats dels Tovar van quedar units a la casa de Velasco. Ambdós van fundar el 1509 un majorat a favor del seu primogènit, prohibint que aquest fos compatible amb el principal de la casa de Velasco, que amb la mort de Bernardino el 1512 va complicar l'herència fins que el 1517 María de Tovar va fundar un nou majorat per al seu segon fill, que heretaria les armes, estats i viles de la casa de Tovar. Ambdós també van patrocinar diverses obres arquitectòniques, especialment eclesiàstiques, a Burgos, Medina de Pomar, Briviesca, entre d'altres.
Va morir a Madrid entre setembre i desembre de 1528. El va succeir com a conestable i cap de la casa de Velasco el seu fill, Pedro Fernández de Velasco, comte d'Haro.

## Referències

* 1 2 3 «Íñigo Fernández de Velasco, II Duque de Frías» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Íñigo Fernández de Velasco» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 17 maig 2020].
* 1 2 3 «Fernández de Velasco, Íñigo (1455-1528)» (en castellà). PARES. Portal de Archivos Españoles. Ministerio de Cultura y Deporte. [Consulta: 17 maig 2020].
* 1 2 3 4 5 Alonso Ruiz, Begoña. Arquitectura tardogótica en Castilla: los Rasines (en castellà). Santander: Universidad de Cantabria, 2003, p. 85, 95. ISBN 84-8102-304-3.
# Èbares (militar)

Èbares (en grec antic Οἰβάρης) era un oficial persa de Cir II el Gran.
Segons Ctèsies de Cnidos, va participar en la captura del rei Astíages de Mèdia al que va encadenar a Ecbàtana, encara que Cir el va fer desencadenar. Al setge de Sardes, Oebares va aconsellar a Cir de terroritzar als habitants amb soldats perses pujats al damunt de pals, per figurar que eren gegants, i aquesta estratagema va provocar la caiguda de la ciutat.
Quan Cir va decidir cridar a Astíages al que havia fet sàtrapa del país dels barcanis (barcanii), Oebares va convèncer el missatger i guia, Petisaces, que l'havia de conduir a la cort, de provocar la seva mort, i Astíages va morir en un lloc desert. Quan els fets es van saber i Oebares fou denunciat com instigador, es va suïcidar per evitar la venjança de la filla d'Astíages, Amitis, tot i que Cir li va donar garanties de protecció.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Oebares». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 5 maig 2021].
# Yemişçi Hasan Paixà

Yemişçi Hasan Paşa (1535 - 1603) fou un dels grans visirs de Mehmet III durant la guerra contra el Sant Imperi.
Era d'origen albanès (Yemişçi vol dir venedor de fruita), nascut a Rogovë (Rogovo) a Kosovo; va estudiar a Rogovo i a Prizren i després a l'acadèmia militar a Istanbul i va servir als geníssers des de 1580. El juny de 1594 fou nomenat Yeñi Çeri Aghasi durant els combats a Hongria. El 12 de juliol de 1601 fou nomenat gran visir dos dies després de la mort del seu predecessor Damat Ibrahim Paixà amb la vídua del qual, Aysha Sultan, es va casar. Durant el seu govern va estar sovint al front i va participar en la reconquesta de la ciutat de Belgrad (1602). Va tornar precipitadament a Istanbul quan van córrer rumors de cop d'estat. El 24 de setembre de 1603 va renunciar al càrrec i com altres visirs fou executat poc després (4 d'octubre de 1603).

## Referències

* Barkey, Karen (1997). Bandits and Bureaucrats: The Ottoman Route to State Centralization. Cornell University Press. pàg. 203. ISBN 0801484197.
* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 348
Gran visir otomà :
# Yelya (cràter)

Yelya és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 8,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim iurac, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Yelya». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Xerraire de Cambodja

El xerraire de Cambodja (Garrulax ferrarius) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa dels boscos del sud-oest de Cambodja.

## Referències

* ↑ «Xerraire de Cambodja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Xerraire de Maës

El xerraire de Maës (Garrulax maesi) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa dels boscos de les muntanyes del Tibet, Xina meridional, al sud de Szechwan, nord-est de Yunnan i Kwangsi, i el nord del Vietnam

## Referències

* ↑ «Xerraire de Maës». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Xerraire de Palani

El xerraire de Palani (Montecincla fairbanki) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita taques forestals i matolls de Palani, als Ghats Orientals, del sud-oest de l'Índia

## Referències

* ↑ «Xerraire de Palani». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Zahida Membrado

Zahida Membrado (Barcelona, segle XX) és una periodista catalana especialitzada en l'Iran.
Va estudiar periodisme a la Universitat Ramon Llull i va continuar el seus estudis fent un en relacions internacionals a la Universitat de Barcelona. Va treballar com a corresponsal d'Europa Press a Balears. Entre els anys 2014 i 2016 va viure i treballar al país com a corresponsal d’El Mundo, període durant el qual també va col·laborar com a reportera independent amb diversos mitjans, com Hispanopost-Miami, Diari Ara, SER Radio o Deutsche Welle. Va ser cap regional a l'Agència Nacional de Notícies Europa Press durant sis anys; abans d’això, va treballar a l'Agència EFE a Londres. El 2024 estava establerta a Barcelona, des d'on col·labora com a periodista internacional freelance amb diversos mitjans. Els seus últims viatges han estat a l'Iran, l'any 2022, on va realitzar un treball sobre dones artistes, i a l'Iraq, el 2023, on ha viatjat per conèixer un grup de dones iranianes kurdes exiliades. El treball resultant ha sortit publicat a El País.

## Referències

* ↑ «Analizamos con Zahida Membrado la revuelta social en Irán» (en castellà), 17-10-2022. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ Palma, redacción. «Antonio Sánchez, delegado de Europa Press, ficha por El Corte Inglés» (en castellà), 30-09-2006. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ 324cat. «Les protestes a l'Iran, una revolta contra l'"apartheid de gènere" i l'asfíxia general», 08-10-2022. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Zahida Membrado». CCCB amb permís OTRS de reutilització, 2023. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ Membrado, Zahida. «Los perseguidos por el régimen de Irán encuentran en el Kurdistán iraquí una vía de escape» (en castellà), 26-12-2023. [Consulta: 18 abril 2024].
# Zincostaurolita

La zincostaurolita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'estaurolita, del qual n'és l'anàleg mineral amb zinc, fet pel qual rep el seu nom.

## Característiques

La zincostaurolita és un silicat de fórmula química Zn₂Al$_9$Si₄O$_{23}$(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. És incolora i la seva duresa a l'escala de Mohs és de 7 a 7,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la zincostaurolita pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, örebroïta, welinita, el·lenbergerita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Jaciments

La zincostaurolita ha estat trobada a l'illa de Samos, a Grècia; a la mina Bleikvassli, Hemnes, Nordland, a Noruega; al riu Kozhim, República de Komi, Regió econòmica del Nord, a Rússia i a les valls del Matt i del Turtmann, Valais a Suïssa.

## Referències

* 1 2 «Zincostaurolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Zincostaurolita» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 26 octubre 2016].
# Zincostrunzita

La zincostrunzita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la strunzita.

## Característiques

La zincostrunzita és un fosfat de fórmula química ZnFe₂$^{3+}$(PO₄)₂(OH)₂·6.5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema triclínic. Químicament es troba relacionada amb la steinmetzita, la zincoberaunita, i amb UKI-2006-(PO:FeHZn), sent aquest últim un equivalent menys hidratat d'aquesta espècie. També és químicament similar a la plimerita, la wilhelmgümbelita, la zinclipscombita i la fosfofil·lita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va ser descrita a partir d'exemplars de dues localitats: una d'aquestes localitats és Hagendorf, a Waidhaus, a la regió de l'Alt Palatinat (Bavària, Alemanya); l'altre localitat és la mina de Sítio do Castelo, a Folgosinho, al municipi de Gouveia (Guarda, Portugal).

## Referències

* ↑ «Zincostrunzite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Zincowoodwardita

La zincowoodwardita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la woodwardita. És l'anàleg de zinc de la woodwardita. Es tracta d'un sulfat hidratat bàsic amb l'estructura de la hidrotalcita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la zincowoodwardita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaïta, mountkeithita, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, shigaïta, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Característiques

La zincowoodwardita és un sulfat de fórmula química Zn$_{1-x}$Al$_x$(OH)₂[SO₄]$_{x/2}$·nH₂O. Presenta dos politips estructurals: la zincowoodwardita-1T que cristal·litza en el sistema triclínic, i la zincowoodwardita-3R que cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.

## Formació i jaciments

Sol aparèixer en intercreixements dels politips estructurals 1T i 3R. S'ha trobat associada a serpierita, ktenasita, zaccagnaïta i cuprita. Ha estat descrita a França, Alemanya, Grècia, Itàlia, Eslovàquia i Suïssa.

## Referències

* ↑ «Zincowoodwardite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Zincsilita

La zincsilita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'esmectita. Rep el seu nom per la seva composició, que conté zinc (Zn) i silici (Si).

## Característiques

La zincsilita és un silicat de fórmula química Zn₃(Si₄O$_{10}$)(OH)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 1,5 i 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la zincsilita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit polimetàl·lic de Batystau, al districte de Balkhash, dins la província de Kharagandí, al Kazakhstan. També ha estat descrita a les mines de coure del riu Paddy's, al Territori de la Capital Australiana (Austràlia); a la mina Horado, a la ciutat japonesa de Seki, dins la regió de Chūbu; i a la pedrera de Luserna, a la província de Torí, Itàlia.

## Referències

* ↑ «Zincsilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 novembre 2017].
# Šiba

Šiba és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1427.