OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Element primitiu

En matemàtiques, un element primitiu d'una extensió de cossos L/K és un element ζ de L tal que
    L = K(ζ),
o en altres paraules, L està generat per ζ sobre K. Això significa que tot element de L pot ser escrit com un quocient de dos polinomis en ζ amb coeficients en K.
Si l'extensió L/K admet un element primitiu, aleshores L pot ser extensió finita de K, cas en el qual ζ és un element algebraic de L sobre K, o en canvi L és isomorf al cos de funcions racionals sobre K en una indeterminada, en aquest caso ζ és un element transcendent de L sobre K.
El teorema de l'element primitiu de teoria de cossos respon la pregunta de quines extensions finites de cossos tenen elements primitius. Per exemple, no és immediatament obvi que si s'adjunta al cos Q de nombres racionals les arrels dels següents polinomis
    X² − 2
i
    X² − 3,
anomenades α i β respectivament, per a obtenir un cos K = Q(α, β) de grau 4 sobre Q, on K és Q(γ) per a un element primitiu γ. De fet, un pot veure que
    γ = α + β
les potències de γ$^i$ per a 0 ≤ i ≤ 3 poden ser expressades com a combinació lineal d'1, α, β i αβ amb coeficients enters. Prenent aquestes igualtats com un sistema lineal d'equacions, es pot resoldre per a α i β sobre Q(γ), la qual cosa implica que aquesta elecció de γ és en realitat un element primitiu en aquest exemple.
En general, el teorema de l'element primitiu s'enuncia de la següent forma:
    L'extensió de cossos L/K és finita i té un element primitiu si i només si hi ha un nombre finit de subextensions de cossos F amb K ⊆ F ⊆ L.
Un corol·lari important d'aquest teorema afirma:
    Tota extensió separable finita L/K té un element primitiu.
Aquest corol·lari és aplicable a l'exemple exposat anteriorment (i a molts de similars), ja que Q té característica 0 pel que tota extensió finita sobre Q és separable.
Per a extensions inseparables (o no separables), es pot afirmar el següent:
    Si el grau de l'extensió [L:K] és un nombre primer, aleshores L/K té un element primitiu.
Si el grau de l'extensió no és un nombre primer i l'extensió no és separable, es poden trobar contraexemples. Per exemple, si K és F$_p$(T,U), el cos de les funcions racionals amb dues indeterminades T i U sobre el cos finit amb p elements, i L s'obté a partir de K adjuntant una arrel pèssima de T, i de U, aleshores no existeix cap element primitiu de L sobre K. De feto es pot veure que per a qualsevol α en L, l'element α$^p$ pertany a K. Además tenemos que [L:K] = p² però no existeixen elements de L amb grau p² sobre K, com qualsevol element primitiu hauria de tenir.

## Vegeu també

* Polinomi primitiu
# Ida Ougoummad

Ida Ougoummad (àrab إدا وڭماض) és una comuna rural de la província de Taroudant de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.880 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Unió Esportiva Tàrrega

La Unió Esportiva Tàrrega és un club de futbol català de la ciutat de Tàrrega fundat l'any 1957.

## Història

Segons les cròniques, el futbol s'inicià oficialment a la capital de l'Urgell l'any 1914 quan un grup d'entusiastes aficionats van crear el FC Tàrrega, pertanyen al Patronat de Sant Jordi. El club va ser campió provincial els anys 1920, 1921, 1922 i 1923 i les temporades 1933-34 i 1934-35 jugà a la segona categoria del Campionat de Catalunya.
La temporada 1950/51 va jugar per primera vegada a la Tercera Divisió estatal, fins a la temporada 52/53. L' agost de 1954 el Tàrrega CF deixa d'existir. Aquests anys trobem a la ciutat el CAR Tárrega (Club Ami gas de Radio Trrega, 1956) i el Tarraguense.
El 27 de febrer de 1957 es funda la UE Tàrrega. La UE Tàrrega va agafar el rumb dels ascensos: després de militar a la Regional Preferent i a Primera Catalana, finalment la temporada 1993/94 va pujar a la Tercera Divisió. També val remarcar el subcampionat de Tercera assolit la temporada 1994/95 i el títol de campió la temporada 1995/96 amb Carles Viladegut com a tècnic.
Temporada 2016/2017: la UE Tàrrega juga a la Segona Catalana Grup 5 per segon any consecutiu, amb l'objectiu clar de tornar a la primera catalana.
Temporada 2017/2018: la UE Tàrrega aconsegueix l'ascens a Primera Catalana grup 2 després d'aconseguir la segona plaça a Segona Catalana Grup 5, després de ser el millor segon equip de tots els grups.

## Temporades

| Temporada | Divisió | Posició |
| 1950/51 | 3a | 16 |
| 1951/52 | 3a | 14 |
| 1952/53 | 3a | 18 |
| 1991/1992 | 1a Catalana | 9 |
| 1992/1993 | 1a Catalana | 8 |
| 1993/1994 | 1a Catalana | 3 |
| 1994/95 | 3a | 2 |
| 1995/96 | 3a | 1 |
| 1996/97 | 3a | 7 |
| 1997/98 | 3a | 14 |
| 1998/99 | 3a | 7 |
| 1999/00 | 3a | 13 |
| 2000/01 | 3a | 11 |
| 2001/02 | 3a | 10 |
| Temporada | Divisió | Posició |
| 2002/03 | 3a | 10 |
| 2003/04 | 3a | 13 |
| 2004/05 | 3a | 20 |
| 2005/06 | 1a Catalana | 8 |
| 2006/07 | 1a Catalana | 15 |
| 2007/08 | 1a Catalana | 6 |
| 2008/09 | 1a Catalana | 9 |
| 2009/10 | 1a Catalana | 10 |
| 2010/11 | 1a Catalana | 4 |
| 2011/12 | 1a Catalana | 6 |
| 2012/13 | 1a Catalana | 9 |
| 2013/14 | 1a Catalana | 4 |
| 2014/15 | 1a Catalana | 15 |
| 2015/16 | 2a Catalana | 10 |
| 2016/17 | 2a Catalana | 2 |
| 2017/18 | 2a Catalana | 2 |
| 2018/19 | 1a Catalana | |

## Palmarès

* Campió de Tercera Divisió (1995-1996)
* Subcampió de Tercera Divisió (1994-1995)
* Participacions a Tercera Divisió: 14
* Participacions a Primera Catalana: 14
* Participacions a Segona Catalana: 3
* Promoció a Segona B: 2

## Jugadors destacats

* Joan Capdevila
* Piti

## Referències

* ↑ «La UE Tàrrega, un fortí». Mundo Deportivo, 26-02-1999. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 «Su historia». Mundo Deportivo, 29-04-1994. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 3 4 5 «Unió Esportiva Tàrrega». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 abril 2019].
# Miguel Montes Torrecilla

Miguel Montes Torrecilla (Morille, Salamanca, 22 de desembre del 1969) és un exfutbolista castellanolleonès, que jugava de defensa. És germà del també futbolista Juan Montes Torrecilla.

## Trajectòria

Va sorgir del planter de la UD Salamanca. Després de jugar amb el filial, el 1990 dona el salt al primer equip. Romandria set anys a El Helmántico, entre Segona B, Segona i primera divisió. A la màxima categoria només va aparèixer la temporada 95/96, amb 38 partits i un gol.
La temporada 97/98 fitxa per l'Elx CF, on només hi milita una campanya. Disputa 31 partits i el seu equip cau a Segona B. L'estiu de 1998 passa a la Cultural Leonesa, on passa dues temporades fins a retirar-se l'any 2000.
Després de penjar les botes, ha exercit de secretari tècnic a equips com el Cartagena, la UD Salamanca, el Celta o el Betis.
# Peripsychoda obtusalata

Peripsychoda obtusalata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids endèmic de Nova Guinea.

## Descripció

* Mascle: ulls separats per una faceta de diàmetre; sutura interocular en forma de "U" invertida; vèrtex igual a dues vegades l'amplada del pont ocular i amb els costats uniformement arrodonits; occipuci amb una àrea recoberta de pèls espatulats; front amb una àrea pilosa trapezoïdal; antenes de 0,82-0,87 mm de llargària i amb l'escap dues vegades la mida del pedicel; tòrax sense patagi; ales d'1,47-1,52 mm de llargada i de 0,55-0,60 mm d'amplada i amb la vena subcostal acabant lliure (no pas unida a R1); fèmur més llarg que la tíbia.
* Femella: similar al mascle, però amb els ulls separats per una distància igual a 1,5-2 facetes de diàmetre; lòbul apical de la placa subgenital en forma d'arc invertit; espermateca reticulada sobre la major part de la seua superfície; antenes de 0,64-0,69 mm de longitud i ales d'1,47-1,65 mm de llargària i 0,55-0,62 mm d'amplada.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Pinus pumila

El pi nan siberià (Pinus pumila) és una espècie de conífera de la família Pinaceae, nadiua del nord-est d'Àsia, incloent illes del Japó.

## Descripció

És un arbust reptant que fa fins a 3 m d'alt. Al Japó de vegades s'hibrida amb Pinus parviflora; que són més alts i fan fins a 10 m.
Les seves fulles són en fascicles de 5. Les pinyes fan 2,5-4,5 cm de llargada. Els seus pinyons són comestibles

## Cultiu

És una planta ornamental en jardins. El cultivar P. pumila 'Glauca' ha guanyat de la Royal Horticultural Society el premi Award of Garden Merit.

## Referències

* ↑ «The Plant List: A Working List of All Plant Species».
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ Fukui, K.; Sone, T.; Yamagata, K.; Otsuki, Y.; Sawada, Y.; Vetrova, V.; Vyatkina, M. «Relationships between permafrost distribution and surface organic layers near Esso, central Kamchatka, Russian Far East». Permafrost and Periglacial Processes, 19, 1, 2008, pàg. 85-92. DOI: 10.1002/ppp.606.
* ↑ Farjon, A. ({{{any}}}). "{{{títol}}}." {{{any}}} Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició {{{any}}}. [Consulta: {{{consulta}}}]
* ↑ «USDA GRIN Taxonomy». Arxivat de l'original el 2009-05-08. [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ «RHS Plant Selector - Pinus pumila 'Glauca'». [Consulta: 27 maig 2013].

## Enllaços externs

* Conifers Around the World: Pinus pumila - Hai-Matsu Arxivat 2013-09-29 a Wayback Machine..
# Audignicourt

Audignicourt és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 101 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Audignicourt era de 101 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 50 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 50 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 14 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Audignicourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 12 |
| 4 | 5 a 9 | 12 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 49 eren actives i 14 eren inactives. De les 49 persones actives 43 estaven ocupades (25 homes i 18 dones) i 6 estaven aturades (4 homes i 2 dones). De les 14 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Audignicourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Audignicourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Audignicourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Miguel Morey Farré

Miguel Morey Farré (1950, Barcelona, Espanya) és un filòsof espanyol especialitzat en la filosofia francesa contemporània de tall nietzscheà. És catedràtic de Filosofia a la Universitat de Barcelona i ha estat professor convidat a diferents universitats de diferents països com ara Buenos Aires, l'Havana, Múnic i París entre d'altres. Ha traduït al castellà diferents obres dels filòsofs francesos Michel Foucault i Gilles Deleuze i també ha abocat al castellà alguns llibres del filòsof Giorgio Colli. D'entre els seus llibres publicats destaquen 'Deseo de ser piel roja' (Premi Anagrama 1994), Hotel Finisterre, pequeñas doctrinas de la soledad i el hombre como argumento.

## Llibres destacats

* Los presocráticos: del mito al logos. Barcelona: Montesinos, 1981.
* Lectura de Foucault. Madrid: Taurus, l983.
* El hombre como argumento. Barcelona: Anthropos, Barcelona l987.
* Camino de Santiago. Madrid: F. C.E., l987. El orden de los acontecimientos.
* Sobre el saber narrativo. Barcelona:Península, 1988.
* PsiqueMáquinas. Barcelona: Montesinos, 1990.
* Nietzsche, una biografía. Barcelona: Archipiélago, 1993.
* Deseo de ser piel roja (Premi Anagrama 1994),.
* Robert Wilson (en colaboración con Carmen Pardo Salgado). Barcelona: Polígrafa, 2003.
* Pequeñas doctrinas de la soledad. México/Madrid: Sexto Piso, 2007.
* Hotel Finisterre (precedido por Camino de Santiago). Barcelona: Galaxia Gutenberg, 2011.

## Referències

* ↑ «Miguel Morey Farré». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ Anagrama. «Deseo de Ser Piel Roja». [Consulta: 15 març 2013].
# Pierre Dupong

Pierre Dupong (Heisdorf, 1 d'octubre de 1885 - Ciutat de Luxemburg, 23 de desembre de 1953) fou un polític luxemburguès, Primer Ministre de Luxemburg durant sis anys, de l'11 de maig de 1937 fins a la seva mort, el 1953. També va exercir el càrrec de Ministre de Finances i de Defensa, entre d'altres.
Després d'ajudar a fundar el Partit de la Dreta el 1914, va ser elegit diputat en el cantó de Capellen el 1915. El 1936, es va convertir en ministre d'Hisenda, Benestar Social i Treball abans d'entrar, un any més tard, per al càrrec de primer ministre. Entre 1940 i 1944, va dirigir el govern a l'exili a Mont-real, després de l'ocupació de Luxemburg per l'Alemanya nazi. Paral·lelament al seu càrrec de cap de govern, va ser Ministre des Finances i de Defensa del 5 de novembre de 1937 al 1r de març de 1942.
El 1944, va fundar el Partit Popular Social Cristià, el principal partit conservador a Luxemburg després de la guerra.

## Referències

* ↑ Bernier Arcand, Philippe «L’exil québécois du gouvernement du Luxembourg». Histoire Québec, 2010, pàg. 19-26.
# Pinus nigra

* No s'ha de confondre amb Pinus mugo, Pinus uncinata, o Pi negre.
Pinus nigra és una espècie de conífera de la família Pinaceae, pròpia del sud d'Europa i nord d'Àfrica. Antigament estesa a la conca mediterrània, ara està en fort declivi amb una àrea de distribució fragmentada i amenaçada d'extinció. Té diverses subespècies i varietats, als Països Catalans hi viu la pinassa (Pinus nigra subsp. salzmannii).

## Característiques

És un arbre de fins a 30 metres d'alçada, tot i que algunes subespècies (pallasiana i laricio) poden atènyer 50 m. Té el tronc recte i la capçada cònica, amb tendència a forma de para-sol en arbres vells. Les fulles de fins a 17 cm de llarg i 2 mm d'amplada són de color verd intens.
Les agulles de la subespècie nigra són més gruixudes i rígides, característica que es relaciona amb la seva major resistència a les gelades (-30 °C en nigra, -20 °C en salzmanii).
Floreix entre els mesos de març i maig. Les pinyes són de color marró clar de fins a 6 cm de longitud amb escudets en forma de piràmide baixa i obtusa. Les llavors, alades, es dispersen amb ajut del vent.

## Subespècies

Es tracta d'una espècie força variable i amb una àrea de dispersió fragmentada, cosa que ha afavorit la diferenciació de nombrosos fenotips que són considerats com a varietats o com a subespècies, segons els autors. Segons The Gymnosperm Database, es reconeixen cinc subespècies i un híbrid:
* Pinus nigra subsp. nigra J. F. Arnold 1785. Península balcànica i Anatòlia.
* Pinus nigra subsp. dalmatica (Vis.) Franco 1943. Croàcia.
* Pinus nigra subsp. laricio (Poir.) Maire 1928. Còrsega, Sicília i Calàbria.
* Pinus nigra subsp. pallasiana (Lamb.) Holmboe 1914. Xipre, Crimea, Turquia i Ucraïna.
* Pinus nigra subsp. salzmannii (Dunal) Franco 1943. Principalment a Espanya amb poblacions aïllades al sud-est de França, Marroc i Algèria.
* Pinus × neilreichiana Reichardt 1876. Àustria. Híbrid natural entre P. nigra subsp. nigra i Pinus sylvestris.

## Distribució

És una planta autòctona dels països europeus de la Mediterrània i del Marroc i Algèria al nord d'Àfrica; es troba també a Àustria, Turquia i el nord del Caucas. És espècie introduïda al centre i nord d'Europa, a les illes Britàniques, en alguns punts de Nord-amèrica i al sud-est d'Austràlia.
En el futur, a causa del canvi climàtic, s'espera que la seva distribució canviï: en el centre d'Europa, les millors condicions climàtiques per a aquesta espècie en contribuirien a l'expansió, mentre que en la regió mediterrània, l'estrès hídric que s'hi vaticina la faria retrocedir.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Pinus nigra (schwarzkiefer) description - The Gymnosperm Database». [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Pinus nigra J.F.Arnold» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ Enescu, C.M.; de Rigo, D.; Caudullo, G.; Mauri, A.; Houston Durrant, T. «Pinus nigra». A: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (eds.). European Atlas of Forest Tree Species - Tree Species (pdf) (en anglès). Luxemburg: Publication Office of the European Union, 2016, p. 126-127. ISBN 978-92-76-17290-1 [Consulta: 22 maig 2023].
# Douchi

El douchi (xinès simplificat: 豆豉, pinyin: dòuchǐ) és un condiment molt popular de la gastronomia xinesa, utilitzat per elaborar salsa de fesol negre. No s'ha de confondre amb el fesol negre, una varietat de fesol comú utilitzada a diverses zones d'Amèrica del Sud i Central.
El douchi es prepara en salar i deixar fermentar i la soia. Aquest procediment torna les llavors negres, toves i gairebé seques. L'olor resultant és forta, agra i picant amb gust salat i un poc amargant i dolç. Aquest procés i producte són similars a l'ogiri i el iru, ambdues receptes són africanes amb els fesols fermentats.

## Ús

El douchi es fa servir especialment per a condimentar peix o verdura fregida (especialment meló amargant i verdura de fulla). A diferència d'altres productes a base de soia fermentada, com el nattō o el tempeh, el douchi es fa servir només com a condiment i no es consumeix en grans quantitats donat que és molt salat.
Algunes receptes comunes amb douchi són les costelles magres al vapor amb fesols negres fermentats i bitxo (豉椒排骨) i la carpa de fang xinesa amb fesols negres fermentats (豆豉鯪魚).

## Pasta de fesol negre

És un condiment xinès (pasta de fesol negre o salsa de fesol negre i all; 蒜蓉豆豉酱) amb douchi, all i salsa de soia.

## Referències

* ↑ Shurtleff, W.; Aoyagi, A History of Fermented Black Soybeans (165 B.C. to 2011). Lafayette, California: Soyinfo Center, 2011
* 1 2 BBC Food: black bean sauce recipes
# Iermolàievo

Iermolàievo (en rus: Ермолаево) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 6.397 habitants. N'és cap del districte homònim.

## Pobles del districte de Iermolàievo

Abdúlovo

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Audio Engineering Society

Audio Engineering Society (AES) és la major associació mundial d'enginyers de so. Fundada en 1948, organitza conferències internacionals, edita una revista científica (JAES, des de 1953, al principi amb 4 números, a partir del 1971 amb 10 números a l'any) i elabora normes i recomanacions per a l'àmbit de l'enginyeria d'àudio.
La seu principal de l'associació es troba en Nova York, tenint seccions en 41 regions geogràfiques de la Terra.
Estàndars més importants:
* AES3 (també conegut com a AES/EBU) per a la interconnexió d'àudio digital
* AES10 (també conegut com a MADI) per a la interconnexió d'àudio digital multicanal
* AES11 per a la sincronització d'àudio digital
* AES17 per a la mesura de paràmetres acústics en equipament
* Format d'intercanvi de fitxers AES31
* AES42 per a micròfons amb interfície digital
* AES47, AES51 i AES53 per enviar dades d'àudio digital AES3 a través de xarxes de mode de transferència asíncrona
* AES48 sobre interconnexions; pràctiques de connexió a terra i CEM; i blindatges de connectors en equips d'àudio que contenen circuits actius
* AES64 per a enregistraments d'àudio mecànics de groove gruixut
* AES67 per a la interoperabilitat d'àudio sobre IP

## Referències

* ↑ «Journal of the Audio Engineering Society. Audio Engineering Society» (en anglès). https://www.researchgate.net.+[Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ «aes17-2015-i(1)» (en anglès). https://pdfcoffee.com.+[Consulta: 28 juny 2022].

## Enllaços externs

* aes.org - Lloc oficial de l'AES (anglès)
# Les Arenes

«Les Arenes» té aquests significats:
* Les Arenes (Castellar del Vallès), nucli de població del municipi de Castellar del Vallès, vora el santuari de Santa Maria de les Arenes
* Las Arenas (Getxo), nucli de població del municipi de Getxo, al País Basc
* Les Arenes – la Grípia – Can Montllor, barri de la ciutat de Terrassa
* Les Arenes (centre comercial), centre comercial situat a l'antiga plaça de toros de les Arenes de Barcelona
* Església de Sant Llorenç de les Arenes, mostra d'art romànic
* Plaça de toros de les Arenes a Barcelona.
* Platja de les Arenes, al terme municipal de València
* Riera de les Arenes, al Vallès Occidental, tributària del Llobregat a través de la riera de Rubí
* Sant Llorenç de les Arenes, poble del municipi de Foixà, al Baix Empordà
* Sant Romà de les Arenes, església romànica del municipi de Foixà.
* Sant Sebastià de les Arenes, església romànica del municipi de Foixà.