OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diego de los Ríos y Rubio

Diego de los Ríos y Rubio (Antequera, 2 de febrer de 1817 - Tetuan, 10 de juliol de 1860) és un militar andalús, capità general de València durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Llicenciat en filosofia a la Universitat de Granada, en 1835 deixà els estudis de dret per ingressar a l'exèrcit. El 1836 fou destinat a Catalunya en la primera guerra carlina, i va combatre a Esparreguera, Igualada, Sant Feliu Sasserra, Manlleu, Sant Joan de les Abadesses i Solsona, accions per les quals fou ascendit a tinent i condecorat amb la creu de Sant Ferran i la creu d'Isabel la Catòlica. En 1838 fou ascendit a capità després de la presa de Ripoll i Sant Quirze de Besora. Durant el pronunciament de 1841 va participar en el bombardeig de Barcelona i el 1843 participà en la revolta contra Baldomero Espartero. Poc després ascendí a comandant.
En 1844 fou ascendit a tinent coronel i en 1846 fou governador militar de Cardona. En la segona guerra carlina va combatre a Amer i fou ascendit a coronel (1848) i a brigadier (1849). En setembre de 1855 fou nomenat comandant militar de la província de Lleida i ascendit a mariscal de camp. Entre 1856 i 1857 fou capità general de València i de 1858 a 1859 capità general d'Andalusia. En 1859 fou traslladat al Marroc com a cap de l'Exèrcit d'Operacions a Ceuta i Tetuan, on va morir de còlera en 1860.

## Referències

* ↑ Ríos y Rubio, Diego de los., Real Academia de la Historia
# Catherine Amy Dawson Scott

Catherine Amy Dawson Scott (o Amy Dawson; n. en agost del 1865 a Dulwich; † 4 de novembre del 1934) fou una escriptora anglesa i fundadora del PEN Club Internacional a Londres.
La seva primera publicació fou Charades for home acting el 1888. Scott fundà l'associació d'escriptors To-Morrow Club, que fou precursora del PEN Club. Tingué la idea d'una trobada amb altres autors, que esdevingué també un tema central de les seves novel·les, narracions i assaigs. El 5 d'octobre del 1921 invità una quarantena d'escriptors a sopar, entre d'altres George Bernard Shaw i John Galsworthy. Catherine Amy Dawson Scott morí el 4 de novembre del 1934.

## Obra

* Charades for home acting. (1888)
* Sappho. A poem (1889)
* Madcap Jane or Youth. T Nelson & Sons (1890)
* Idylls of Womanhood. Poems. (1892)
* The Story of Anna Beames (1907)
* The Burden. (1908)
* Nooks & Corners of Cornwall. (1911)
* Alice Bland, and The Golden Ball. Two one act plays (1912)
* Tom, Cousin Mary, and Red Riding Hood. Three one act plays (1912)
* Beyond. Poems. (1912)
* Wastralls. W. Heinemann (1918)
* The Headland. Heinemann (1920)
* The rolling stone. A.A. Knopf (1920)
* The Haunting (1921). Re-edició: Tabb House (März 1985)
* Bitter herbs. Poems. A.A. Knopf (1923)
* The turn of a day. H. Holt (1925)
* The vampire. A book of Cornish and other stories. R. Holden & co., ltd (1925)
* Blown by the Wind (1926)
* The Seal Princess. George Philip & Son Ltd (1930)
* The House In The Hollow Or Tender Love. Benn (1933)

## Bibliografia

* Marjorie Watts: P.E.N. The early years, 1921-1926. Archive Press Ltd, 1971.
* Marjorie Watts: Mrs Sappho: The Life of C.A. Dawson Scott, Mother of International P.E.N.. Duckwort 1987, ISBN 0715621831.
* Yopie Prins: Victorian Sappho. Princeton University Press 1999, ISBN 0691059195 (versió limitada en línia (Google Books)).
# Dmítrievi Gorí

Dmítrievi Gorí (en rus: Дмитриевы Горы) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.268 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Mussolet de Parker

El mussolet de Parker (Glaucidium parkeri) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos dels Andes a Equador i centre del Perú. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussolet de Parker». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2023 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 252. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Subtropical Pygmy-owl. Glaucidium parkeri» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 29 gener 2023].
# Cornèlia (enverinadora)

Cornèlia (en llatí Cornelia o Cornillia) va ser una dama romana que es diu que va enverinar als principals dirigents de la república l'any 331 aC.
Els edils van ser informats per una esclava de la culpabilitat de Cornèlia i altres matrones, i la van agafar amb alguns còmplices mentre preparava drogues. Obligada a beure el que estava preparant, va morir al moment.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita VIII,18
# François Andréossy

François Andréossy (nascut a París el 10 de juny de 1633, mort a Castellnou d'Arri el 3 de juny de), enginyer, geòmetra i cartògraf francès, però la seva família era originària de Lucca, a Itàlia.

## Origen

El 1660 va viatjar a Itàlia per estudiar els canals, les rescloses (els projectes de les quals eren atribuïts a Leonardo da Vinci). Aquest viatge fou clau per aplicar l'experiència a les rescloses del Canal del Migdia, sobretot és seu les rescloses múltiples.

## Enginyer del Canal del Migdia

Charles-François d'Anglure de Bourlemont, arquebisbe de Tolosa va esdevenir president els Estats del Llenguadoc quan l'arquebisbe de Narbona, François Fouquet), es va haver d'exiliar, en aquest moment va presentar-li Pierre-Paul Riquet de qui seria la mà dreta. François d'Andréossy era especialista en obra civil i particularment en obres hidràuliques. Riquet va tenir a partir d'aquest moment un enginyer, anivellador, dissenyador i cartògraf que treballaria per a ell i per al canal durant la resta de la vida, així com els seus descendents, que van treballar al canal durant un segle.
Cartògraf excel·lent, va dur a terme durant el 1650, un plànol amb relleu de la ciutat de Narbona.

## La paternitat del projecte

El seu besnet, el general Antoine François Andréossy a l'obra Histoire du Canal du Midi va contestar la paternitat del projecte del Canal del Migdia i la va atribuir al seu avantpassat, en contra de Riquet.

## Enllaços externs

* Mapa del Canal Reial de comunicació dels mars al Llenguadoc, per François d'Andréossy (1669)
* Genealogia d'Andréossy al web geneanet samlap
# Enragés (pel·lícula)

Enragés és una pel·lícula francocanadenca de gènere policíac de l'any 2015 escrita i dirigida per Éric Hannezo i protagonitzada per Lambert Wilson, Guillaume Gouix i Virginie Ledoyen. Es tracta d'un remake de la pel·lícula de 1974 del mateix nom. Va ser projectada com a part del programa Cinéma de la Plage en el Festival de Cinema de Canes de 2015.

## Repartiment

* Lambert Wilson és el pare
* Guillaume Gouix és Sabri
* Virginie Ledoyen és la dona
* Franck Gastambide és Manu
* François Arnaud és Vincent
* Laurent Lucas és el cap
* Gabrielle Lazure és Marie
* Pierre Lebeau és l'assistent de la gasolinera

## Referències

* ↑ «Enragés». JP's Box-Office.
* ↑ Mintzer, Jordan «‘Rabid Dogs' (‘Enragés'): Cannes Review». The Hollywood Reporter, 2015.
# Tres dies de Flandes Occidental 2011

Els Tres dies de Flandes Occidental 2011 foren la 65a edició dels Tres dies de Flandes Occidental, una cursa ciclista que es disputa per les carreteres de Flandes Occidental, Bèlgica. La cursa es va disputar entre el 4 i el 6 de març de 2011 i formava part de l'UCI Europa Tour 2011, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el neozelandès Jesse Sergent (Team RadioShack), que dominà la cursa de cap a fi i també guanyà la classificació dels joves. En segona i tercera posició finalitzaren dos companys d'equip, el belga Sébastien Rosseler i el polonès Michał Kwiatkowski. En les classificacions secundàries Dominique Rollin (FDJ) guanyà la classificació per punts i dels esprints i el Team RadioShack fou el millor equip.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| Pr. | 4 de març | Middelkerke - Middelkerke | 7,0 | Jesse Sergent (NZL) | Jesse Sergent (NZL) |
| 1a | 5 de març | Bruges - Kortrijk | 174,9 | John Degenkolb (GER) | Jesse Sergent (NZL) |
| 2a | 6 de març | Nieuwpoort - Ichtegem | 195,5 | Nico Eeckhout (BEL) | Jesse Sergent (NZL) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jesse Sergent (NZL) | Team RadioShack | 8h 33' 02" |
| 2 | Sébastien Rosseler (BEL) | Team RadioShack | + 10" |
| 3 | Michał Kwiatkowski (POL) | Team RadioShack | + 10" |
| 4 | Dominique Rollin (CAN) | FDJ | + 15" |
| 5 | Matthieu Ladagnous (FRA) | FDJ | + 18" |
| 6 | Jens Mouris (NED) | Vacansoleil-DCM | + 19" |
| 7 | Jimmy Engoulvent (FRA) | Saur-Sojasun | + 20" |
| 8 | Niko Eeckhout (BEL) | An Post-Sean Kelly | + 24" |
| 9 | Sébastien Chavanel (FRA) | Team Europcar | + 33" |
| 10 | Klaas Lodewyck (BEL) | Omega Pharma-Quick Step | + 40" |

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de les metes volants | Classificació dels joves | Classificació per equips |
| 1 | Jesse Sergent | Jesse Sergent | Jesse Sergent | no entregat | Jesse Sergent | Team RadioShack |
| 2 | John Degenkolb | Jesse Sergent | Jesse Sergent | David Boucher | Jesse Sergent | Team RadioShack |
| 3 | Nico Eeckhout | Jesse Sergent | Dominique Rollin | Dominique Rollin | Jesse Sergent | Team RadioShack |
| Classificació final | Classificació final | Jesse Sergent | Dominique Rollin | Dominique Rollin | Jesse Sergent | Team RadioShack |

## Referències

* ↑ 2011 » Driedaagse van West-Vlaanderen (2.1)

## Enllaços externs

* (neerlandès) Web oficial Arxivat 2015-03-07 a Wayback Machine.
# Múscul esfínter de la pupil·la

El múscul esfínter de la pupil·la (musculus sphincter pupillae) o múscul constrictor de la pupil·la, és un múscul situat en l'iris de l'ull; forma una estreta banda muscular de l'iris. Només es troba en vertebrats i en alguns cefalòpodes. I en els humans, inicialment, tots els miòcits són del tipus de múscul llis; però, més tard, la majoria de les cèl·lules són ja de musculatura estriada. En humans, funciona per constrènyer la pupil·la en una situació de llum brillant (reflex pupil·lar) o durant el reflex d'acomodació. Les seves dimensions són de prop de 0,75 mm d'ample per 0,15 mm de gruix.
Està controlat per fibres parasimpàtiques originades en el nucli de Edinger-Westphal, que travessa al llarg del nervi oculomotor (nervi cranial III), fa sinapsis en el gangli ciliar i, després, entra a l'ull a través dels nervis ciliars curts.

## Notes

* ↑ També múscul esfínter de l'iris o múscul circular de l'iris, ambdós són noms usat en altres llengües però no el Diccionari enciclopèdic de medicina o el TERMCAT. El TERMCAT, també incorpora la denominació múscul constrictor de la pupil·la. Vegeu Diccionari d'oftalmologia [en línia]. Barcelona: TERMCAT, Centre de Terminologia, cop. 2011. (Diccionaris en Línia) <http://www.termcat.cat/ca/Diccionaris_En_Linia/121>

## Referències

* ↑ Gest, Thomas R; Burkel, William E. "Anatomy Tables - Eye." Medical Gross Anatomy. 2000. University of Michigan Medical School. 5 de gener de 2010 <http://anatomy.med.umich.edu/nervous_system/eye_tables.html Arxivat 2010-05-26 a Wayback Machine.>.
* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 20 gener 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.
# Forest-en-Cambrésis

Forest-en-Cambrésis és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 537 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 560 | 600 | 578 | 511 | 520 | 506 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1896-1919 | Achille Payen |
| 1919-1925 | Vital Pruvot |
| 1925-1935 | Charles Darthenay |
| 1935-1940 | Émile Cappeliez |
| 1940-1965 | Benoît Obled |
| 1965-1983 | Émile Pruvot |
| 1983- | Maurice Saniez |
# Cornèlia (germana de Sul·la)

Cornèlia (en llatí Cornelia) era la germana del dictador Luci Corneli Sul·la. Formava part de la gens Cornèlia.
Es va casar amb Noni i va tenir un fill, del qual se'n parlava com un noi jove l'any 88 aC.

## Referències

* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Sulla X
# Francesc Sureda i Blanes

Francesc Sureda i Blanes (Artà, Mallorca 1888 - Palma, 1955) fou un escriptor i lul·lista mallorquí. Germà de Miquel Sureda i Blanes i Josep Sureda i Blanes, oncle de Josep-Francesc Sureda i Blanes i cosí germà de Pedro Blanes Viale.

## Biografia

Estudià filosofia i teologia a Roma, i fou ordenat sacerdot el 1912. Fundà la Confederació Esportiva Catòlica Mallorquina, iniciadora de l'escoltisme a les Illes Balears, i fou professor durant cinc anys al seminari de Mallorca. Més endavant ensenyà a Santander, a Múrcia i a altres indrets.
El 1918 ingressà al cos sacerdotal castrense, on ocuparia càrrecs importants. Destinat a l'exèrcit d'Àfrica, es dedicà durant uns quants anys a l'exploració arqueològica i folklòrica del Marroc, cosa que li donà matèria per a diverses publicacions. El 1930 estudià dret a la Universitat de València i actuà d'advocat davant el Tribunal de la Rota. El 1935 fundà la Schola Libera Lullismi, que el 1942 adoptà el nom de Maioricensis Schola Lullistica, de la qual fou el primer rector.
Durant la guerra civil espanyola actuà com a vicari general castrense de Mallorca, tot i que poc abans havia signat la resposta als catalans dels intel·lectuals mallorquins. Després de la guerra, fundà la revista lul·liana Studia Monographica et Recensiones.

## Obres

* Las florecillas de San Francisco (traducció)
* K'sar-el-K'bir. tradiciones y fantasías (1920)
* El-Araix, huellas protohistóricas del Magreb (1920)
* Atrio de Moreria : primer libro de baladas deleitosamente fruidas en Tierra de Moros (1924)
* Abyla herculana : introducción al estudio de la etnología berberisca y al de la historia de Ceuta (1925)
* De com Ícarus perdé les ales (1932) novel·la
* El Beato Ramón Lull : Raimundo Lulio : su época, su vida, sus obras, sus empresas (1934)
* Bases criteriológicas del pensamiento luliano (1935)
* Contribución al movimiento lulista en nuestra patria : ensayo de bibliobiografía luliana (1944)
* Trilogia del sentiment (1947), poesia

## Referències

* ↑ «.xml Francesc Sureda i Blanes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Francesc Sureda Blanes». Fideus. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «Manifiesto de los elementos culturales de Mallorca». La Vanguardia (Hemeroteca), 16-06-1936, pàg. 11 [Consulta: 27 agost 2018].
Família Sureda Blanes :
Rosa Viale Carvajal   Pere Blanes MestreRosa Blanes Mestre   Josep Sureda Lliteres        
Pedro Blanes VialeJuana Blanes Viale Miquel Sureda i BlanesFrancesc Sureda i BlanesRosa Sureda i Blanes Gabriel Subias FeliuMaria Sureda i BlanesJosep Sureda i Blanes   
Pep-Francesc Sureda i BlanesJosep Lluís Sureda i Carrión :
# Elioro Paredes

Elioro Paredes (19 de febrer de 1921) és un exfutbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1950 però no hi disputà cap partit.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 25-10-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Elioro Paredes Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Conjunt de dues cases al carrer Rector Agustí, 23 (Sant Feliu de Codines)

El Conjunt de dues cases al carrer Rector Agustí, 23 és una obra eclèctica de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici amb parets mitgeres. Està desenvolupat en planta baixa. La façana és de composició simètrica i està cornada per una balustrada limitada per dos frontons junt a les parets mitgeres. Els elements formals de composició i els decoratius donen al conjunt un caràcter eclèctic.

## Història

Zona d'eixample del nucli antic de tipologia ciutat jardí, en el carrer-carretera que travessa la població de nord a sud i on hi trobem els edificis més representatius de finals el segle xix i principis del XX.

## Referències

* 1 2 «Conjunt de dues cases al carrer Rector Agustí, 23». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Tragopan sàtir

El tragopan sàtir (Tragopan satyra) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita boscos de coníferes i de fulla caduca a l'Himàlaia del nord de l'Índia i el sud-est de Tibet.
És un gros ocell que s'assembla al faisà. El mascle té la cara negra amb les galtes i la barbeta de color blau fosc, i l'esquena i la part superior de color marró grisenc. Té taques blanques per tot arreu. El mascle és l'únic tragopan que té punts blancs al pit vermell. La femella és de forma semblant, però tota marró amb fines ratlles blanques a l'esquena i ales de color marró vermellós. Es troba en boscos densos, on s'alimenta al sòl. El crit és un «guaaa» nasal i lamentós.
Resideix en boscos humits d'alzines i rododendres amb sotabosc dens i matolls de bambú, bosc mixt, matolls i barrancs densament vegetats, normalment entre 2.200 m i 4.250 m en època de cria, de vegades baixant fins als 1.800 m a l'hivern.

## Estat de conservació

A la Llista Vermella de la UICN és classificat com gairebé amenaçada. Pateix la caça excessiva: ocasionalment és atrapada per la població local per menjar. El seu hàbitat s'empitjora per la desforestació i la degradació de l'hàbitat a causa de la recol·lecció de fusta, incendis no planificats, recollida de llenya i farratge i pastura de bestiar. Algunes zones, com la zona de Pipar-Santel del Nepal, es podrien pertorbar per la collita comercial de plantes medicinals i culinàries.

## Referències

* ↑ «Tragopan sàtir». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ McGowan, Philip J.K.; Kirwan, Guy M. J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana. Birds of the World (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI 10.2173/bow.blytra1.01.
* 1 2 Birdlife International «Satyr Tragopan Tragopan satyra» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22679157A92804874.en.
* ↑ Chouddhury, Anwarudding «Birds of Eaglenest Wildlife Sanctuary and Sessa Orchid Sanctuary, Arunachal Pradesh, India» (pdf) (en anglès). Forktail, 19, 2003, pàg. 0-13.
* 1 2 Poudyal, Laxman; 4th International Galliformes Symposium «Status of Galliformes in Pipar Pheasant Reserve and Santel, Annapurna, Nepal». International Journal of Galliformes Conservation, 2000, pàg. 49-55.
# Múscul esfínter extern de l'anus

El múscul esfínter extern de l'anus (musculus sphincter ani externus) és un conjunt de les fibres musculars de forma el·líptica adherides de manera íntima al tegument que envolta la vora de l'anus. És un dels dos esfínters de l'anus, juntament amb l'esfínter intern de l'anus. El múscul esfínter extern està format per musculatura estriada; l'intern, en oposició, és un múscul llis.

## Estructura

Fa uns 8 a 10 cm de longitud, des de la seva part anterior a la posterior. Quan es produeix la defecació aquest d'esfínter es contreu. Es compon de dues capes:
* La capa superficial, que constitueix la part principal del múscul. Sorgeix d'una banda estreta tendinosa, la rafe anococcigeal, que s'estén des de la punta del còccix fins al marge posterior de l'anus. Forma dos capes aplanades de teixit muscular, que envolten l'anus i s'insereixen per davant en el punt tendinós central del perineu, unint-se amb els músculs transvers superficial del perineu, elevador de l'anus, i el bulbocavernós.
* La capa profunda forma un esfínter complet al canal anal. Les seves fibres envolten el canal, en contacte amb les de l'esfínter intern de l'anus, i es barregen anteriorment amb els altres músculs en el punt tendinós central del perineu.
En una proporció considerable d'individus, les fibres decussen davant de l'anus i es continuen amb el múscul transvers superficial del perineu. Posteriorment, sense estar unides al còccix, entre en contacte amb les del costat oposat per darrere del conducte anal. La vora superior del múscul està mal definida, ja que les fibres s'uneixen a les de l'elevador de l'anus.

## Funció

L'acció d'aquest múscul és peculiar:
* Està, com altres músculs, en un estat continu de contracció tònica, i no té músculs antagònics; manté el canal anal i l'orifici tancat.
* Es pot posar en una situació d'una contracció més gran sota la influència de control voluntari, de manera que pot tancar l'obertura anal amb més fermesa. Per exemple, en els esforços expiratoris que no impliquin l'acció de defecar.
* Prenent el seu punt fix en el còccix, ajuda a fixar el punt central del perineu, de manera que el bulbocavernós pot actuar des d'aquest punt fix.

## Imatges

* Músculs del perineu masculí.
* Músculs del perineu femení.
* Secció vertical de la bufeta, el penis i la uretra.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 15 febrer 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Múscul esfínter intern de l'anus
* Múscul puborectal
* Múscul transvers superficial del perineu
* Pírcing anal

## Enllaços externs

* LUC spha
# Enrajolat de l'espai

Un enrajolat de l'espai (anomenat també tessel·lació o pavimentació de l'espai) és un conjunt de políedres adjacents que recobreixen tot l'espai sense deixar forats. En general el nombre de políedres que cal és infinit. Són de particular interès els enrajolats que mostren certa regularitat, com ara els formats per políedres que són tots idèntics entre ells.
A la natura, un exemple de tessel·lació molt regular es dona en els ruscs.

## Exemples

Alguns sòlids tenen la propietat de tessel·lar l'espai si es repeteixen indefinidament en totes les direccions. Entre els sòlids platònics, el cub és l'únic que té aquesta propietat. Altres exemples cal cercar-los en sòlids no platònics, però que tenen en qualsevol cas certa regularitat. També es pot enrajolar l'espai amb la combinació de dos sòlids diferents, llavors els octàedres combinats amb tetràedres poden enrajolar l'espai.
* Enrajolat emprant dodecàedres ròmbics.
* Enrajolat emprant octàedres truncats.
* Enrajolat emprant tetràedres i octàedres.
* Enrajolat emprant cubs.
* Enrajolat de l'espai hiperbòlic emprant dodecàedres hiperbòlics.
* Enrajolat trapezorombicododecàedric
L'últim exemple es refereix a l'espai hiperbòlic: no és possible enrajolar l'espai euclidià ordinari amb dodecàedres regulars.
# François Richard

François Richard (1580 $^{(Gregorià)}$ - 22 d'octubre de 1650) fou un compositor francès daires cour.
A Airs de cour a quatre parties (1637) es menciona el plaer que Lluís XIII va trobar a la seva música. També va pertànyer a la música de la reina Anna d'Àustria com a llaütista.

## Obres

* Airs de cour amb tabulatura de llaüt 1637
* Airs de cour té quatre parts 1637
* Amarante Céline Scheen Eduardo Egüez, Flora 2010

## Referències

* ↑ Georgie Durosoir L'air de cour a France: 1571-1655 1991 p294 "Entre aquests“ petits mestres" de l'aire de cour i, tot i que només va publicar dos llibres, François Richard destaca per la seva qualitat.
* ↑ Música barroca francesa de Beaujoyeulx a Rameau James R. Anthony - 1978 "François Richard (c. 1585-1650), en la dedicatòria a Lluís XIII trobada en el seu Airs de cour a quatre parties (1637), feia al·lusió al plaer del rei va interpretar la música de la seva cambra: "Sé que després dels sons de les trompetes i els tambors, els del llaüt i les veus no us desagraden".