OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jorge Barbosa

Jorge Barbosa (Praia, Cap Verd, 22 de maig de 1902 - Cova da Piedade/Almada, 6 de gener de 1971) fou un escriptor capverdià.
Nascut a l'illa de Santiago, aleshores una província portuguesa, aviat es va traslladar a l'illa de São Vicente, on va passar els seus primers anys. Després va marxar a estudiar a Lisboa i després es va instal·lar a l'illa de Sal, on hi va treballar com a funcionari de la duana. Va morir a Cova da Piedade, a Portugal.
Col·laborà en diverses revistes i diaris portuguesos i capverdians. La publicació del seu primer llibre, Arquipélago en 1935 es considera una fita del naixement de la poesia moderna capverdiana, i per això n'és considerat pioner. La temàtica de les obres són els problemes polítics i socials del seu país.
En 2003 les autoritats de Cap Verd li dedicaren un segell. El seu poema Prelúdio, apareix al CD Poesia de Cabo Verde e Sete Poemas de Sebastião da Gama d'Afonso Dias

## Obres

* Arquipélago (1935)
* Ambiente (1941)
* Caderno de um Ilhéu (1955, guanyador del premi Camilo Pessanha)
* Els poemes prohibits Meio Milénio, Júbilo i Panfletário.

## Referències

* ↑ «Segell de Jorge Barbosa al web de la Universal Postal Union». Arxivat de l'original el 2016-08-29. [Consulta: 8 juny 2016].
* ↑ «Objectos do quotidiano de Cabo Verde mostram-se em Lisboa na "Casa Fernando Pessoa». A Semana, 25-06-2007. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2016. [Consulta: 8 juny 2016].

## Vegeu també

* Llista d'escriptors de Cap Verd

## Bibliografia

* Richard A. Lobban Jr and Paul Khalil Saucier, Jorge Barbosa, in Historical dictionary of the Republic of Cape Verde, Scarecrow Press, Lanham, Maryland ; Toronto ; Plymouth, UK, 2007, p. 31-32 ISBN 978-0-8108-4906-8
* dos Santos, Elsa Rodrigues, As máscaras poéticas de Jorge Barbosa e a mundividência cabo-verdiana, Caminho, Lisbon, 1989, p. 247 ISBN 972-21-0422-5
* Silva, Carlos Alberto Gomes da, "An Introduction to Capeverdean Poetry of Portuguese Expression." in Emerging Literatures, ed. Nethersole, Reingard. Bern, Peter Lang, 1990. pp. 91-105. ISBN 9783261043085.
# Gaietà Renom i Llonch

* Per a altres significats, vegeu «Gaietà Renom i Garcia».
Gaietà Renom i Llonch (Barcelona, 2 de febrer de 1805- 4 de març de 1873) fou un escriptor i religiós escolapi barceloní.
Estudià llatí al col·legi de les Escoles Pies, recent fundat a Sabadell (1818). Vestí l'hàbit de l'orde el 1821 i ensems que perfeccionava els seus estudis, donà algunes classes als col·legis de Calella] (Maresme), Barcelona i Moià. El 1827 fou destinat a l'internat de Sant Antoni (Barcelona), del qual fou un brillant professor de llatí, retòrica i poètica i més tard director.
No obstant de la pèrdua de l'arxiu escolapi el 1909, resten de la seva ploma els Exercicis Pioliterarios del colegio Antoniano (Barcelona, 1829, 1830, 1831 i 1833), on i són estampades Advertencias pedagógicas i Composiciones literarias llatines i castellanes, en prosa i vers.
Renom fou el mestre i un dels consellers de Manuel Milà i Fontanals, segons indica el doctor Josep Torras i Bages (Obres completes, tom VIII). Se'l tenia per un dels millors oradors sagrats del seu temps, com ho testifiquen les dues Colecciones de sermones arxivats en la biblioteca del Col·legi escolapi (Mataró), on el 1833 passà a regentar la càtedra pública de filosofia, fins al juny de 1835, fugint del perill de mort es refugià a França, on fou acollit de manera excel·lent al costat del bisbe de Perpinyà, que ben aviat descobrí la vàlua del religiós escolapi i l'anomenà capellà de Sant Esteve. Allí treballà com gelós apòstol, i essent el pare de quants acudien a ell i braç dret del bisbe, el 1845 va rebre la nova restauració de les Escoles Pies a Espanya per llei votada per unanimitat a les Corts i promulgada el 5 de març per Isabel II d'Espanya, i retornà a Mataró, on donà a conèixer unes Lecciones de Filosofia moral (1846).
Nomenat assistent i secretari provincial, passà de nou al Col·legi de Barcelona i essent a la vegada mestre dels joves escolapis. De 1852 a 1858 rector de Barcelona; de 1858 a 1863, rector a Mataró: de 1863 a 1869 vice-provincial in capite i, per acabar, prepòsit provincial. Fou, a més, conseller del bisbe doctor Pantaleó Montserrat, que l'anomenà examinador sinodal. En tots els càrrecs fou sempre home docte i d'extremada pietat. De la seva ploma brollaren algunes de les delicades poesies dedicades a Ferran VII i Amàlia (Barcelona, 1828),i en col·laboració amb el també sacerdot Antoni Masramon compongué una Geografia que, malgrat que escrita per a infants, s'adoptà com a text en el dos cursos filosòfics (Barcelona, 1832).
A Moià es conserven unes Defenses jurídiques i unes Censures eclesiàstiques sobre llibres que són indici de la seva variada i sòlida erudició. A la cúria episcopal els seus dictàmens eren molt apreciats per la profunditat del seu fons, metòdica exposició i clar i precís llenguatge.

## Referències

* ↑ «biografia». Real Academia de la Historia.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. volum: 50 Ref - Reuz. Madrid: Espasa-Calpe, 1975, p. 868-69. ISBN 84-239-4550-2.
* ↑ «Cançoner tradicional». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
# Ca l'Uix

Ca l'Uix és una masia que va ser habilitada com a capella i actualment és una casa de turisme rural situada a Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de dues plantes i golfes, vessants a laterals i cornisa catalana. El portal principal és rectangular amb una gran llinda amb inscripcions, la porta té gravada dins un cercle en vermell la data de 1841 “Adiutori Uix”. A la dreta hi ha una altra porta, de construcció més moderna, sense llinda. La resta d'obertures tenen els brancals, l'ampit i la llinda de pedra monolítica. Una d'elles, al pis superior té una petita barana de ferro forjat, i la finestra esuqerra inferior està protegida per una reixa de ferro. A la façana hi ha adossada una escaleta de pedra que servia per pujar al cavall. També es conserva el número 12, inscrit en una rajola adossada a la paret. L'interior de la casa ha sofert molt poques modificacions. Els annexos s'han reformat i adaptat com a habitatges per turisme rural.
Cal destacar l'annex de la part posterior de la casa, que és una capella dedicada a la Mare de Déu del Carme. És d'una sola nau de volta apuntada, petit cor als peus i coberta a dues vessants amb campanar d'espadanya. A l'interior hi ha l'altar daurat neogòtic amb la imatge de la Verge del Carme, Sant Josep i St. Adjutori. Està decorada amb senefes i pintures a les parets. A la façana, la portalada és d'estil neogòtic i, al frontís, sota l'arc apuntat, hi ha l'escut de la casa i l'any de construcció, el 1901.

## Història

La primera notícia documental és una capbrevació a favor de Berenguer de Farners per Pere de Bagís de l'any 1339 però l'edifici actualdata del segle xviii. La capella va ser cremada durant la guerra del francès. En el centenari, l'any 2001, es va restaurar i repintar l'interior i es segueix utilitzant. El Bisbe de Lleida i de Menorca, Salvi Huix i Miralpeix (+1936) havia nascut en aquesta casa.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Uix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Targeta indicadora d'humitat

Una targeta indicadora d'humitat (en anglès: humidity indicator card (HIC)) és una targeta la qual està impregnada amb un producte químic sensible a la humitat que canviarà de color quan s'excedeixi de la humitat relativa indicada. És un sistema molt econòmic per quantificar els nivells d'humitat relativa dins paquets segellats. Estan disponibles en moltes configuracions i es fan servir en moltes aplicacions especialment militars i en semiconductors.
Els indicador més comuns canvien des del color blau (assenyalant així un nivell d'humitat relativa menor que el que indica) al color rosa (nivell d'humitat relativa més gran). Els producte químic de base és el clorur de cobalt (II) (segons els estàndards de l'exèrcit dels Estats Units). Es fan servir des de la Segona Guerra Mundial per evitar els danys en l'armament causada per l'alta humitat del Pacífic sud.
També hi ha indicadors sense cobalt, ja que la Unió Europea en una directiva ha classificat els productes on el cobalt es trobi en proporcions més grans de l'1% (en pes) com a tòxiques.
Per exemple, no tenen cobalt els basats en el clorur de coure (II).

## Referències

* ↑ http://assist.daps.dla.mil/quicksearch/basic_profile.cfm?ident_number=7337%5BEnllaç+no+actiu%5D Mil-I-8835A
# Forests de Guinea Oriental

Els boscos orientals de Guinea són una ecoregió forestal humida tropical d'Àfrica Occidental. L'ecoregió inclou els boscos de les terres baixes que s'estenen des del golf de Guinea a uns centenars de quilòmetres a l'interior, des de l'oest de Costa d'Ivori fins a la costa occidental del llac Volta a Ghana. Alguns petits enclavaments es troben més a l'est i a l'interior de Togo i Benín. El riu Sassandra en Costa d'Ivori separa els boscos de Guinea Oriental dels boscos de Guinea occidental que es troben a l'oest. A l'interior i cap a l'est, els boscos orientals de Guinea fan la transició a l'ecoregió Mosaic de forest i sabana guineans.
Els boscos orientals de Guinea, juntament amb els altres boscos tropicals humits de l'Àfrica Occidental, estan inclosos dins de la Zona Sensible Internacional de conservació de biodiversitat d'Àfrica Occidental.

## Fonts

* World Wildlife Fund. «Eastern Guinean forests». [Consulta: 21 juliol 2015].
* "Boscos Guineans orientals". «Eastern Guinean forests». Terrestrial Ecoregions. World Wildlife Fund. Fons de Flora i fauna mundial.
# GP2 Series

La GP2 Series o simplement GP2 és una competició d'automobilisme de velocitat que es disputa des del 2005 en substitució de la Fórmula 3000, esdevenint un campionat "trampolí" cap a la Fórmula 1 com ho demostra el fet que molts pilots d'aquest campionat han esdevingut pilots de Fórmula 1 com Nico Rosberg, Lewis Hamilton, Nelson Piquet Jr., Bruno Senna o Timo Glock.
La GP2 és una categoria monomarca, fet que obliga als equips a fer servir el mateix xasis, motor i pnemàtics, demostrant així l'habilitat del pilot per sobre de la màquina. Les seves proves es disputen com a complement de la Fórmula 1 durant els grans premis realitzats a Europa.

## Competició i puntuació

El divendres de Gran Premi, els pilots tenen 30 minuts d'entrenaments lliures i uns altres 30 de classificació que decidirà l'ordre de graella per la cursa del dissabte, la qual tindrà una longitud aproximada de 180 km. Durant la cursa del dissabte cada pilot ha de realitzar com a mínim una parada a boxes i canviar com a mínim dos pneumàtics.
El diumenge es realitza una cursa curta de 120 km on la graella de sortida està marcada pels resultats de la cursa de dissabte, invertint les primeres vuit posicions, de manera que el guanyador de la cursa del dissabte ha de sortir en vuitena posició i el vuitè a la pole position.
El sistema de puntuació és el següent:
* Pole per la cura de dissabte: 2 punts
* Carrera del dissabte: 10-8-6-5-4-3-2-1 punts pels vuit primers.
* Carrera del diumenge: 6-5-4-3-2-1 punts pels sis primers.
* Volta ràpida: 1 punt (2 durant la temporada 2005). El pilot que obtingui la volta ràpida almenys ha d'haver completat el 90% de la cursa.

## Campions

    A 31 de desembre de 2015
| Any | Campionat de pilots | Campionat de pilots | Campionat de pilots | Campionat per equips |
| Any | Pilot | Cotxe | Escuderia | Campionat per equips |
| 2005 | Nico Rosberg | Dallara GP2/05 Renault/Mecachrome | ART Grand Prix | ART Grand Prix |
| 2006 | Lewis Hamilton | Dallara GP2/05 Renault/Mecachrome | ART Grand Prix | ART Grand Prix |
| 2007 | Timo Glock | Dallara GP2/05 Renault/Mecachrome | iSport International | iSport International |
| 2008 | Giorgio Pantano | Dallara GP2/08 Renault/Mecachrome | Racing Engineering | Campos Grand Prix |
| 2009 | Nico Hülkenberg | Dallara GP2/08 Renault/Mecachrome | ART Grand Prix | ART Grand Prix |
| 2010 | Pastor Maldonado | Dallara GP2/08 Renault/Mecachrome | Rapax | Rapax |
| 2011 | Romain Grosjean | Dallara GP2/11 Renault/Mecachrome | DAMS | Barwa Addax Team |
| 2012 | Davide Valsecchi | Dallara GP2/11 Renault/Mecachrome | DAMS | DAMS |
| 2013 | Fabio Leimer | Dallara GP2/11 Renault/Mecachrome | Racing Engineering | Russian Time |
| 2014 | Jolyon Palmer | Dallara GP2/11 Renault/Mecachrome | DAMS | DAMS |
| 2015 | Stoffel Vandoorne | Dallara GP2/11 Renault/Mecachrome | ART Grand Prix | ART Grand Prix |

## Vegeu també

* GP3 Series
* World Series by Renault
* Fórmula 1
* Dani Clos, pilot barceloní.

## Enllaços externs

* Web oficial de les GP2 Series (anglès)
# SAP Open 2012

El Torneig de San Jose 2012, també conegut com a SAP Open 2012 és una competició tennística disputada sobre pista dura que està inclosa dins les sèries 250 de l'ATP. LA 123a edició del torneig es va celebrar entre el 13 i el 19 de febrer del 2012 al HP Pavilion de San José, Califòrnia, Estats Units.
El tennista canadenc Milos Raonic va guanyar el segon títol de la temporada i també va defensar amb èxit el títol aconseguit en l'edició anterior.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| LL | B. Strode | 5 | 3 | |
| Q | D. Kutrovsky | 7 | 6 | | Q | D. Kutrovsky | 1 | 4 | |
| WC | R. Ginepri | 3 | 6 | 6$^0$ | | R. Harrison | 6 | 6 | |
| | R. Harrison | 6 | 2 | 7 | | | | | | | R. Harrison | 6$^4$ | 2 | |
| 3 | M. Raonic | 6 | 7 | | | | | | | 3 | M. Raonic | 7 | 6 | |
| | T. Kamke | 2 | 6$^7$ | | 3 | M. Raonic | 7 | 7 | | | | | | |
| | M. Ebden | 1 | 2 | | 5 | K. Anderson | 5 | 6$^3$ | | | | | | |
| 5 | K. Anderson | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 3 | M. Raonic | 7 | 6 |
| 6 | J. Benneteau | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | | D. Istomin | 6$^3$ | 2 |
| | G. Müller | 2 | 4 | | 6 | J. Benneteau | 3 | 6 | 6 | | | | | |
| | S. Darcis | 7 | 7 | | | S. Darcis | 6 | 1 | 2 | | | | | |
| 4 | R. Štěpánek | 6$^4$ | 6² | | | | | | | 6 | J. Benneteau | 3 | 7 | 3 |
| | M. Russell | 2 | 2 | | | | | | | | D. Istomin | 6 | 6$^4$ | 6 |
| | D. Istomin | 6 | 6 | | | D. Istomin | 6 | 6 | | | | | | |
| Q | D. Kudla | 7 | 6⁵ | 4 | 2 | A. Roddick | 2 | 4 | |
| 2 | A. Roddick | 6⁵ | 7 | 6 | | | | | |

## Quadre doble masculí

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Christopher Kas Santiago González | 3 | 4 |
| | Gilles Müller Olivier Rochus | 6 | 6 | | Gilles Müller Olivier Rochus | 6$^4$ | 3 |
| 4 | Mark Knowles Xavier Malisse | 6 | 6 | 4 | Mark Knowles Xavier Malisse | 7 | 6 |
| | James Cerretani Matthew Ebden | 3 | 2 | | | | | 4 | Mark Knowles Xavier Malisse | 6 | 1 | [10] |
| | Kevin Anderson Frank Moser | 6 | 6 | | | | | | Kevin Anderson Frank Moser | 4 | 6 | [5] |
| 3 | Paul Hanley Jamie Murray | 1 | 4 | | Kevin Anderson Frank Moser | 7 | 6 |
| WC | Sam Querrey Jack Sock | 3 | 2 | 2 | Scott Lipsky Rajeev Ram | 6⁵ | 4 |
| 2 | Scott Lipsky Rajeev Ram | 6 | 6 | | | | |

## Enllaços externs

* Quadre individual masculí PDF
* Quadre doble masculí PDF
San Jose :
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013 :
ATP World Tour 2012
< 2011
2013 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Frigil capnegre

El frigil capnegre (Phrygilus atriceps) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies i arbusts dels Andes, per sobre dels 3000 m, al Perú, centre i sud de Bolívia, Xile i nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Frigil capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cala Figuera (Calvià)

Cala Figuera és una platja verge, envoltada per penya-segats verticals, amb la forma d'un braç a la mar, que es va estrenyent fins al final, on hi ha una grapada d'arena. Fa 12 metres de llargada per 10 d'amplada.
Està situada a prop del far del Cap de Cala Figuera, al terme municipal de Calvià, a Mallorca. És una àrea protegida, amb la vegetació molt ben preservada.

## Enllaços externs

* Cala Figuera a Google Maps
# Sylvie Le Bon de Beauvoir

Sylvie Le Bon de Beauvoir (Rennes, 17 de gener de 1941) és una professora i editora francesa. És filla adoptiva de Simone de Beauvoir i la seva coneixença es relata al llibre Tout compte fait que Beauvoir li va dedicar.

## Biografia

A la dècada del 1960, Sylvie Le Bon va estudiar a l'École Normale Supérieure de Sèvres. Un cop llicenciada en Filosofia i apassionada pels llibres de Beauvoir, va decidir escriure-li per a conèixer-la, fins a esdevenir amiga de l'escriptora de seixanta anys. Juntes van viatjar i compartir la seva concepció de la filosofia i el feminisme.
Quan Jean-Paul Sartre va morir l'any 1980, Simone de Beauvoir era una dona cansada i malalta de la qual Sylvie Le Bon en va tenir cura. Per a no dependre de la seva germana, Hélène de Beauvoir, Simone va decidir adoptar Sylvie Le Bon i al mateix temps confiar-li els drets de la seva obra literària.
Des de la mort de Simone de Beauvoir el 1986, Sylvie Le Bon de Beauvoir ha publicat diversos escrits de l'escriptora, en particular Journal de guerre septembre-janvier 1941 i la correspondència amb Jean-Paul Sartre, Jacques-Laurent Bost i Nelson Algren. També és la presidenta d'honor del Premi Simone de Beauvoir al costat de Julia Kristeva i l'autora de l'àlbum Pléiade 2018 dedicat a Simone de Beauvoir.

## Referències

* ↑ Andrés Gómez y Erika Olavarría. «Simone de Beauvoir era el pilar de mi existencia», 28-02-2021. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Menand, Louis. «Stand By Your Man» (en anglès americà), 19-09-2005. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Le Prix Simone de Beauvoir sur kristeva.fr.
# Folsom (Nou Mèxic)

Folsom és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 75 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Folsom tenia 75 habitants, 31 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 53,6 habitants per km².
Dels 31 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,4% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 35,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 34,7% entre 25 i 44, un 14,7% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.083 $ i la renda mediana per família de 25.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 16.000 $. La renda per capita de la població era de 9.561 $. Aproximadament el 32% de les famílies i el 35,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Folsom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Folsom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Furi Camil Escribonià

Furi Camil Escribonià (en llatí Furius Camillus Scribonianus) va ser un magistrat romà que va viure al segle i.
Era senador, i l'emperador Claudi el va enviar a l'exili, a ell i a la seva dona Júnia l'any 53, acusats d'haver consultat als caldeus (endevins) en quina data moriria l'emperador.

## Referències

* ↑ Tàcit Annals XII,52
* ↑ Publius Cornelius Tacitus. The Annals of Tacitus with a Commentary by the Rev. Percival Frost, M.A. Whittaker & Company, 1872, p. 326–.
# Gabriel Siscar i Siscar

Gabriel Siscar i Siscar (Oliva, Safor, 17 de març de 1760 – Gibraltar, 12 d'agost de 1829) fou un mariner, polític i matemàtic valencià, germà del també mariner Francesc Siscar i Siscar i nebot dels il·lustrats Gregori Maians i Siscar i Joan Antoni Maians i Siscar.
Començà a estudiar dret a la Universitat de València, però ho deixà el 1777 per a ingressar a l'Armada Espanyola com a guàrdia marina, participant a diverses campanyes a Alger i al setge de Gibraltar. El 1784 fou ascendit a tinent de fragata i el 1788 fou nomenat director i catedràtic de nàutica i de matemàtiques a l'Acadèmia de Guàrdies Marines de Cartagena. El 1792 fou ascendit a capità de fragata i el 1796 destinat a la fragata Soledad, amb la que participà en la defensa de la rada de Toló. També va presidir la comissió espanyola que va col·laborar a París el 27 d'agost de 1798 en l'establiment de l'actual sistema mètric decimal. Al seu retorn fou ascendit a capità de navili i el 1805 ascendit a brigadier. El 1807 va rebre la Gran Creu de l'Orde de Carles III.
Amb l'esclat de la Guerra del Francès formà part de la Junta de Defensa de Cartagena, qui el nomenà governador civil i militar de Cartagena (1809-1810), secretari d'estat i de marina a la Junta Suprema Central i membre de la Regència el 1810-1812 i el 1813-1814. El 1810 fou nomenat Ministre de Marina per les Corts de Cadis.
Per les seves simpaties liberals, a l'arribada de Ferran VII el 14 de maig de 1814 fou arrestat i confinat, primer, a Múrcia i Cartagena i, finalment, a Oliva. Es va mantenir marginat fins a l'arribada del Trienni Liberal. Fou elegit diputat a les Corts Espanyoles el 1820-1821, ascendit a tinent general i nomenat membre de la regència provisional que el 1823 obligà al rei a passar de Sevilla a Cadis. Amb l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís i el restabliment de l'absolutisme, fou condemnat a mort, però aconseguí fugir a Gibraltar, on va rebre suport econòmic del duc de Wellington.

## Obres

* Tratado de cosmografía (1796), reeditat sovint fins al 1860
* Ensayos poéticos (1825)
* Métodos para hallar las longitudes en el mar
* Memoria de los nuevos pesos y medidas fundados en la naturaleza

## Referències

* ↑ «Gabriel Siscar i Siscar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.. Altres fonts el registren com Gabriel Ciscar i Ciscar
* ↑ Biografia
* ↑ «Biografies de polítics valencians». Arxivat de l'original el 2006-02-14. [Consulta: 5 abril 2012].
# Cala Figuera (Tossa de Mar)

La cala Figuera, o cala des Rajols, és una petita platja natural del municipi de Tossa de Mar (Selva), situada a la badia a Llorell, encaixada entre formacions rocoses que la separen de la platja de Llorell a ponent, i de la cala d'en Carles a llevant. Orientada al sud, té una longitud de 40 m i una amplada de 26 m, formada per sorra gruixuda i còdols. S'hi practica el nudisme.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 72-73. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Cala d'En Carles». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Cala Figuera». Visita Costa Brava.