OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leonardo De Lorenzo

Leonardo De Lorenzo (Viggiano, Basilicata, 29 d'agost de 1875 - Santa Barbara, Califòrnia, 29 de juliol de 1962) va ser un compositor italià, que va treballar principalment als Estats Units.

## Biografia

A l'edat de 8 anys va començar a tocar la flauta i va assistir al Conservatori de Música "San Pietro a Majella" de Nàpols. De Lorenzo va ser primer flautista de la New York Philharmonic Orchestra, dirigida per Gustav Mahler, i flautista de les orquestres de Minneapolis, Los Angeles i Rochester.
El 1914, durant la seva col·laboració amb la Minneapolis Symphony Orchestra, va trobar amb Maude Peterson, una pianista que sovint el va acompanyar i es va convertir en la seva esposa.
A partir de 1923 fins al 1935, va ser professor de flauta al "Eastman School of Music" de Rochester i, després del seu retir, es va dedicar a la composició i redacció de publicacions teòriques. Tot el seu material de recerca va ser donat a la Universitat del Sud de Califòrnia, el 25 d'octubre de 1953.
El Concurs Internacional de Flauta "Leonardo De Lorenzo", que té lloc cada dos anys a Viggiano, està dedicat a ell.

## Composicions musicals

* Appassionato, per a flauta, op. 5
* Giovialità, per a flauta and piano, op. 15
* Saltarello, per a flauta, op. 27
* Carnevale di Venezia, per a flauta
* Nove grandi studi
* I tre virtuosi, per a tres flautes, op. 31
* I seguaci di Pan, per a quatre flautes, op. 32
* Non plus ultra, per a flauta, op. 34
* Pizzica-Pizzica, per a flauta, op. 37
* Suite mitologica, per a flauta, op. 38
* Idillio, per a flauta i piano, op. 67
* Improvviso, per a flauta i piano, op. 72
* Sinfonietta (Divertimento Flautistico), per a cinc flautes, op. 75
* Trio Eccentrico, per a flauta, Clarinet i fagot, op. 76
* Trio Romantico, per a flauta, oboè i clarinet, op. 78
* I quattro virtuosi (Divertimento fantastico), per a flauta, oboè, clarinet i fagot, op. 80
* Capriccio, per a quatre flautes, op. 82

## Obres didàctiques

* L'Indispensabile. A complete modern school for the flute (1912)
* My complete story of the flute (1951)

## Enllaços externs

* (italià) (anglès) Biografia de Leonardo De Lorenzo Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.
* (italià) (anglès) Pàgina oficial del Concurs Internacional de Flauta "Leonardo De Lorenzo"
# Leonardo Daniel Ponzio

Leonardo Daniel Ponzio és un futbolista argentí, nascut a Las Rosas el 29 de gener de 1982. Ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Comença a destacar al Newell's Old Boys. El 2003 dona el salt a Europa i recala al Reial Saragossa, de la competició espanyola. Eixe any hi guanyaria la Copa del Rei.
El gener del 2007 retorna al seu país per jugar amb el River Plate, amb qui obté el Clausura del 2008. A l'any següent, retorna al club aragonès tot aprofitant l'ascens del Zaragoza a la màxima categoria.

## Internacional

Ha estat internacional amb l'Argentina en 7 ocasions.
# Les eumènides

Les eumènides -Ευμενίδες (grec)- és la darrera obra de L'Orestea d'Èsquil. Les erínnies, que no es poden anomenar i per això s'utilitza l'eufemisme eumènides ('benèvoles'), són les dees de la venjança que persegueixen Orestes per la mort de la seva mare Clitemnestra. L'escena es desenvolupa al santuari de Delfos, temple principal d'Apol·lo, i després segueix a Atenes. Segons Carles Riba, traductor de l'obra al català, "Les Eumènides són un drama que es juga entre els déus".

## Personatges

* Cor d'erínnies
* Sacerdotessa
* Apol·lo
* Orestes
* Fantasma de Clitemnestra
* Atena
* Ciutadans atenesos

## Introducció

Les eumènides és l'obra final de L'Orestea, en què Orestes, Apol·lo i les Erínnies compareixen davant un jurat d'atenesos a l'Areòpag per decidir si l'assassinat de Clitemnestra per part del seu fill, Orestes, el fa mereixedor del turment que li han infligit.

## Drama

La Pítia del temple de Delfos és qui fa la introducció. Allà es troba Orestes, que ve a Delfos amb la intenció de rentar la seva culpa per haver mort la seva mare Clitemnestra. Adormides al costat seu, hi ha les terribles i innombrables erínnies: les eumènides, deïtats ctòniques que vengen el parricidi i el matricidi. Ell, per instigació de la seva germana Electra i del déu Apol·lo, ha mort la seva mare, Clitemnestra, que va assassinar el seu pare, el rei Agamèmnon, qui alhora havia mort la seva filla Ifigènia. Orestes troba refugi en el nou temple d'Apol·lo a Delfos, i el déu, incapaç d'alliberar-lo de la molesta ira de les fúries, l'aconsella que fugi a Atenes, sota la protecció d'Hermes, per sotmetre's al judici de la dea Atena. Mentrestant, el déu llança un conjur sobre les fúries que el persegueixen, per retardar-les.
Apareix el fantasma de Clitemnestra assassinada, que desperta les dorments erínnies, instant-les que continuïn perseguint Orestes. La primera aparició en escena de les erínnies és terrible: canten alhora a mesura que es desperten el δέσμιος ὔμνος désmios hymnos, un cant que encadena màgicament l'objectiu de castigar Orestes amb el seu destí, sense que hi puguin intervenir els déus. I busquen l'olor de la sang que les portarà a seguir el rastre d'Orestes. A Atenes Orestes és jutjat per l'areòpag on també hi han presents els déus, sobretot Apol·lo i Atena. Orestes, després del debat dels jutges, en resulta absolt per empat, i no per majoria i marxa joiós cap a Argos.

## Referències

* ↑ Carles Riba "Notícia preliminar", a: Èsquil. Tragèdies vol. III: Les Eumènides. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1934, p.132-135
# Meli

«Meli» té aquests significats:
* Fusta d'alguns arbres del gènere Afzelia
* Gens Mèlia, gens romana plebea de rang eqüestre.
* Meli (Xina), població de la Xina.
# Llibre d'Amós

El llibre d'Amós és un llibre profètic de l'Antic Testament escrit pel profeta Amós durant el regnat de Jeroboam II segons les referències internes. El narrador explica com va rebre l'encàrrec diví de predicar el penediment d'Israel, que s'havia allunyat de Déu per l'avarícia i que en conseqüència seria castigat amb derrotes a la guerra. Denúncia el luxe en què viuen els rics a Samaria, el formalisme cultural i la corrupció dels profetes. Destaquen també les seves profecies sobre el judici final, que Amós considera reservat a una minoria. Sense arribar a una concepció totalment monoteista, el profeta presenta Jahvè com un Senyor de la Natura i de les Nacions, i s'anticipa així a les idees del Deutero-Isaïes. És un dels textos bíblics amb un pensament més contundent sobre la necessitat de la justícia social per seguir correctament els preceptes religiosos.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la Antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 56. ISBN 8481641618.
# Llibre d'Ageu

El Llibre d'Ageu és un dels llibres de l'Antic Testament, dins del grup dels llibres profètics. Narra la reconstrucció del Temple de Jerusalem després de l'exili babilònic i la profecia sobre un període de pau al seu voltant, sota el regnat de Zorobabel. El llibre va ser escrit cap al 520 aC, poc després dels fets que narra, fet que fa creure a alguns estudiosos que en efecte l'autor, el profeta Ageu, conegut només per referències menors en altres llibres, va viure la reconstrucció del Temple. Es creu però que el llibre recull les seves paraules, i potser devia ser obra d'algun testimoni. En una de les seves profecies s'al·ludeix i s'elogia a Zorobabel, líder dels jueus, sota la direcció del qual i la dels summe sacerdot Josuè es van iniciar les obres de reconstrucció de la casa de Jehovà. També parla d'una futura llei sacerdotal que regularia els elements sants i impurs introduïts a l'interior del Temple, que, sens dubte, diu, sobrepassarà en esplendor a l'anterior.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 47. ISBN 8481641618.
# Apogon zebrinus

Apogon zebrinus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig i al Golf d'Aden.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fraser, T. H., J. E. Randall & E. A. Lachner. 1999. A review of the Red Sea cardinalfishes of the Apogon bandanensis complex, with a description of a new species. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Spec. Publ. Núm. 63: 1-13.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Jean Astruc

Jean Astruc (19 de març de 1684, Sauve, França - 5 de maig de 1766, París) va ser un metge francès, autor de la primera obra sobre la sífilis i les malalties venèries així com un dels pioners de l'exegesi moderna.
Pierre Astruc, el seu pare, era un pastor protestant a Aigremont, es va convertir al catolicisme després de la revocació de l'edicte de Nantes. Encara que el van batejar a l'església, Jean Astruc no es va considerar mai catòlic romà com el seu germà Louis, professor de dret a Tolosa. Jean Astruc va estudiar a la Universitat de Montpeller, on va aprendre llengües antigues (llatí i hebreu), anglès i italià.
El van fer doctor quan tenia dinou anys i es va convertir en professor d'anatomia a Tolosa el 1710, després professor de medecina a Montpellier el 1716, reemplaçant-hi Pierre Chirac, el seu mestre. El 1721 el van nomenar sotsintendent d'aigües minerals al Llenguadoc. El 1729, August II de Polònia el va nomenar el seu primer metge, però un any després va tornar a París, on Lluís XV el va designar el seu metge consultor.
Va esdevenir titular de la càtedra de medecina al Collège royal el 1731, i després a la facultat de medecina de París. El van escollir membre de l'Acadèmia de Medecina el 1743 on els seus col·legues, que li van posar el malnom de Savantpasse, no se l'estimaven gaire, i el jutjaven "massa hàbil, horriblement vanitós, mal astut, més odiat que estimat". És que Astruc és el contrari d'un "savi" tal com se'l concebia a l'època: no va experimentar ni descobrir res. Per a ell, la teoria mèdica preval a la pràctica: té un coneixement de la medecina només històric, només fa que citar tots els autors que han escrit sobre el tema. A la segona edició de De morbis venereis ataca també amb arrogància els cirurgians, empírics a la babalà i incultes.
A més de les seves obres mèdiques, Jean Astruc també és autor de dissertacions filosòfiques i d'una gran obra de crítica bíblica sobre el Gènesi. El 1753 publica Conjectures sobre les memòries originals que sembla que Moisès va utilitzar per compondre el Llibre del Gènesi, no signat, que Le Mercure de France critica a la seva edició de gener de 1754 (p. 9-24). Se centra sobretot en el Pentateuc, fins aleshores atribuït tradicionalment només a Moisès. Astruc és també pare de la hipòtesi documental que va tenir molt d'impacte en l'exegesi bíblica.

## Referències

* ↑ Zeman, Frederic D. «Jean Astruc (1684–1766) on Old Age». Journal of the History of Medicine and Allied Sciences, XX, 1, 1965, pàg. 52–57. DOI: 10.1093/jhmas/XX.1.52 [Consulta: 17 desembre 2018].
# Maâtz

Maâtz és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 81 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Maâtz era de 81 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 60 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 20 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 60 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Maâtz el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 31 eren actives i 12 eren inactives. De les 31 persones actives, 30 estaven ocupades (18 homes i 12 dones) i 1 aturada (1 home). De les 12 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 2 d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.
L'any 2000 a Maâtz hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 588 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Maâtz a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Maâtz a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Porto Bello

Porto Bello és un grup de música català d'estil pop-rock format per Roger Vila (baix), Raul Castro (trombó), Tonet Blàzquez (cantant), Nano Negrié (bateria), Gerard Fort (guitarra) i Albert Cardona (trompeta), d'Altafulla, creat l'any 2017.
El seu primer concert data del 29 d'abril del 2017, a la sala Lo Submarino de Reus. El seu primer videoclip, Hem nascut castellers, ja ha superat les 155.000 visites a YouTube. El segon videoclip, Fantàstica, és obra d'Ivan Mulero.
El seu primer disc, Basat en fets reals, surt produït per David Rossell, al 2017. Hi podem trobar un recull heterogeni de dotze temes.
Al 2019, treuen un disc, L'ull de la tempesta, molt més enèrgic, directe, produït per David Rosell i amb col·laboracions de luxe com són Guillem Solé de Buhos i Marc Riera de Doctor Prats.
El seu darrer disc, Llei Universal, publicat l'any 2021, està dedicat a tots aquells que estimen sense por. Va sortir en uns dels pitjors moments del sector cultural i pretén donar una mica d'esperança als músics. Pertany al gènere musical de pop català actual. Ha estat produït per David Rosell.

## Discografia

* Basat en Fets Reals (2017)
* L'ull de la Tempesta (2019)
* La Llei Universal (2021)

## Referències

* ↑ «Els altafullencs Porto Bello trepitgen fort: surt el primer disc amb les entrades del debut esgotades | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp». [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ «Porto Bello Oficial "Hem nascut castellers"». [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ «Porto Bello Oficial "Fantàstica" - Feat David Rosell (Dept.)». [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ «Portfolio» (en castellà). [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ «Basat en fets reals (Porto Bello)». [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ Enderrock.cat. «David Rosell, l'arquitecte del nou so mestís | Enderrock.cat». [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ «L'ull de la tempesta (Porto Bello)». [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ «Porto Bello + Sixtus» (en castellà). [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ Enderrock.cat. «Porto Bello - La llei universal | Enderrock.cat». [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ «Discos – Porto Bello Oficial». [Consulta: 11 novembre 2021].
# Barraca de pedra seca del Rodolat del Moro

La Barraca de pedra seca del Rodolat del Moro és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

S'hi accedeix per camins de conreu des de la part nord-oest de la urbanització del Rodolat del Moro.
Es tracta d'una barraca de pedra seca de planta circular d'uns 6 m de diàmetre, amb parets de 2 m d'alçada i d'1,5 m de gruix. Una part de la construcció es troba mig enderrocada. Té una entrada amb arc de mig punt. El sostre presenta l'estructura típica de la falsa cúpula. Dins la barraca hi ha un petit espai probablement destinat a guardar provisions. A les proximitats hi ha un pou o cisterna.

## Referències

* 1 2 «Barraca de pedra seca del Rodolat del Moro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Josep Digón i Balaguer

Josep Digón i Balaguer (1954-1995) fou un militant independentista català. Durant els anys setanta fou membre del Front d'Alliberament de Catalunya i el desembre de 1974 fou detingut prop de Sant Llorenç de Cerdans (Vallespir) per la gendarmeria francesa amb Cèsar Algora. Empresonat un temps, quan fou alliberat formà part del grup Resistència Catalana d'Alliberament Nacional (RCAN) i mantingué contacte amb grups anarquistes. El 25 de gener de 1983 fou detingut sota la llei antiterrorista i posteriorment empresonat, acusat de pertànyer a Terra Lliure i de tenir relacions amb un escamot llibertari. L'11 d'abril de 1986, però, fou indultat pel govern espanyol.

## Referències

* ↑ http://www.elpais.com/articulo/sociedad/BARCELONA/BARCELONA_/MUNICIPIO/TERRA_LLIURE/ANARQUISMO/miembros/grupo/autonomo/anarquista/condenados/penas/suman/90/anos/elpepisoc/19850110elpepisoc_6/Tes/
* ↑ Jaume Fernández i Calvet Terra Lliure Edicions El Llamp
# Komala (Pokémon)

Komala és una de les espècies de Pokémon que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que fou inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak.
És un Pokémon de tipus normal que sempre està dormint.
El seu nom prové de les paraules angleses coma (estat de coma) i Koala (Coala).
Té una aparença similar a un Coala.
Mai ningú ha vist a un Komala despert. Està dormint fins i tot quan es desplaça o combat. La seva saliva s'utilitza per a curar l'insomni i altres dolències.

## Referències

* ↑ «Are Your Children Nuts About Little Cartoon Creatures From Japan? Don't Know Why? The Diagnosis Is Simple: -- Pokemon Fever | The Seattle Times». [Consulta: 7 març 2024].
* ↑ «Komala» (en castellà). [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «Komala» (en castellà). [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ Millán, Alberto. «Resumen de todas las novedades de 'Pokémon Sol y Luna' (1/7/16)» (en castellà), 01-07-2016. [Consulta: 7 març 2024].
Espècies de Pokémon :
# Lepidonectes clarkhubbsi

Lepidonectes clarkhubbsi és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja algues i invertebrats petits.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 2-12 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Costa Rica i Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Prelatura territorial de São Félix

La prelatura territorial de São Félix (portuguès: Prelazia de São Félix; llatí: Praelatura Territorialis Sancti Felicis) és una seu de l'Església catòlica, sufragània de l'arquebisbat de Cuiabá, que pertany a la regió eclesiàstica Centro-Oeste al Brasil. El 2004 tenia 129.000 batejats d'un total de 150.000 habitants. Actualment està regida pel bisbe elect Lucio Nicoletto.

## Territori

El territori comprèn quinze municipis de l'estat brasiler del Mato Grosso: Santa Cruz do Xingu, São José do Xingu, Vila Rica, Santa Terezinha, Luciára, São Félix do Araguaia, Novo Santo Antônio, Bom Jesus do Araguaia, Confresa, Porto Alegre do Norte, Canabrava do Norte, Serra Nova Dourada, Alto Boa Vista, Ribeirão Cascalheira i Querência.
La seu prelatícia és la ciutat de, on es troba la catedral de l'Assumpció de la Mare de Déu.
El territori està dividit en 22 parròquies.

## Història

La prelatura territorial va ser erigida el 13 de maig de 1969 mitjançant la butlla Ut comodius del Papa Pau VI, prenent territori de les prelatures territorials de Cristalândia, de Registro do Araguaia (avui bisbat de Guiratinga) i de Santíssima Conceição do Araguaia (avui bisbat de Marabá).

## Cronologia episcopal

* Pere Casaldàliga i Pla, C.M.F. (27 d'abril de 1970 - 2 de febrer de 2005 jubilat)
* Leonardo Ulrich Steiner, O.F.M. (2 de febrer de 2005 - 21 de setembre de 2011 nomenat bisbe auxiliar de Brasília)
* Adriano Ciocca Vasino, (21 de març de 2012 - 13 de març de 2024)
* Lucio Nicoletto, (des del 13 de març de 2024)

## Estadístiques

A finals del 2004, la diòcesi tenia 129.000 batejats sobre una població de 150.000 persones, equivalent al 86,0% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1970 | | | | 6 | 1 | 5 | 0 | | 5 | 3 | 1 |
| 1976 | 80.000 | 100.000 | 80,0 | 6 | 3 | 3 | 13.333 | | 3 | 12 | 7 |
| 1980 | 39.800 | 47.900 | 83,1 | 7 | 4 | 3 | 5.685 | | 3 | 11 | 8 |
| 1990 | 49.000 | 60.200 | 81,4 | 11 | 3 | 8 | 4.454 | | 8 | 5 | 22 |
| 1999 | 591.000 | 696.000 | 84,9 | 7 | 4 | 3 | 84.428 | 2 | 3 | 26 | 20 |
| 2000 | 598.000 | 705.000 | 84,8 | 7 | 3 | 4 | 85.428 | 2 | 5 | 25 | 20 |
| 2001 | 607.000 | 714.000 | 85,0 | 7 | 3 | 4 | 86.714 | 2 | 5 | 26 | 20 |
| 2002 | 127.000 | 150.000 | 84,7 | 7 | 3 | 4 | 18.142 | 2 | 5 | 26 | 20 |
| 2003 | 129.000 | 150.000 | 86,0 | 10 | 4 | 6 | 12.900 | 2 | 7 | 26 | 21 |
| 2004 | 129.000 | 150.000 | 86,0 | 10 | 4 | 6 | 12.900 | | 7 | 26 | 22 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2005 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Territorial Prelature of São Félix (anglès)
* Pàgina oficial de la prelatura Arxivat 2005-04-06 a Wayback Machine. (portuguès)
* Esquema de la prelatura a www.gcatholic.org (anglès)