OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Nacional d'Informació Geogràfica

El Centre Nacional d'Informació Geogràfica (CNIG) és un Organisme autònom d'Espanya pertanyent a la Administració General de l'Estat i creat en 1989. Està adscrit al Ministeri de Foment d'Espanya a través de la Direcció general del l'Institut Geogràfic Nacional d'Espanya.

## Objectius

La seva finalitat és la de produir, desenvolupar i distribuir els treballs i publicacions de caràcter geogràfic que demandi la societat espanyola, incloent la comercialització dels quals realitza la Direcció general de l'Institut Geogràfic Nacional d'Espanya en execució de les funcions que li són atribuïdes legalment, l'elaboració de productes derivats i temàtics i la seva distribució nacional i internacional amb especial dedicació a la realització de projectes basats en tecnologies avançades, programes de recerca i desenvolupament, i prestació d'assistència tècnica en l'àmbit de les ciències i tècniques geogràfiques. Els seus objectius són:
* Informar i divulgar la disponibilitat i característiques dels productes geogràfics existents, per a la seva utilització per part d'organismes públics, empresas i particulars. Difondre el coneixement cartogràfic en la societat espanyola i iberoamericana.
* Proporcionar assessorament i assistència tècnica a altres organismes i centres de les Administracions Públiques en matèria de cartografia, geodèsia, geofísica i en la implantació i desenvolupament de Sistemes d'Informació Geogràfica.
* Establir acords comercials amb empreses del sector editorial i de l'informàtic per al desenvolupament de productes específics a partir dels productes propis de l'Institut Geogràfic Nacional.
* Donar valor afegit a les dades bàsiques produïdes per l'Institut Geogràfic Nacional per adaptar-los a les necessitats dels clients.
* Exercitar la presència de l'Institut Geogràfic Nacional en organitzacions internacionals
* La planificació i gestió de la Infraestructura d'Informació Geogràfica d'Espanya, així com l'harmonització i normalització, en el marc del Sistema Cartogràfic Nacional, de la informació geogràfica oficial.

## Centre de descàrregues

En Centre Nacional d'Informació Geogràfica disposa d'un portal d'internet a través del qual es poden descarregar per internet la cartografia disponible en format digital de manera totalment gratuïta.
Permet la descàrrega tant en format raster com a vectorial de les fulles d'escala 1:500.000, 1:200.000, 1:50.000, 1:25.000 així com les fotografies aèries mes recents difondre el coneixement cartogràfic en la societat espanyola i iberoamericana procedents del Pla Nacional d'Ortofotografia Aèria.
Disposa igualment d'altres productes com ortofografies aèries i satèl·lits, mapes d'ús del sòl, informació geogràfica de referència, documentació geogràfica antiga, models digitals del terreny, ...

## Vegeu també

* Mapa Topogràfic Nacional
* Atles Nacional d'Espanya
* IDE Espanya

## Referències

* ↑ Sobre nosotros a cnig.es
* ↑ Centre de Descàrregues

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Centre Nacional d'Informació Geogràfica
* Pàgina oficial de l'Institut Geogràfic Nacional
# Charles Jane Ashley

Charles Jane Ashley (Londres, 1773 – Margate, Kent, 29 d'agost de 1843) violoncel·lista director musical.
Ashley va néixer a Londres, el tercer fill de John Ashley. Va ser intèrpret al violoncel, i també durant algun temps va continuar els oratoris del Covent Garden amb el seu germà, General Charles Ashley, violinista. També era germà de Richard i John James Ashley. Segons el llibre oficial commemoratiu del 300 aniversari de la Worshipful Company of Musicians (publicat el 1904/5), va ser un dels fundadors del Glee Club el 1793 i membre original de la Societat Filharmònica de Londres.
El 2 de maig de 1811 va ser elegit secretari de la Royal Society of Musicians, de la qual havia estat membre des del 4 de maig de 1794. El 1791 i de 1794 a 1801, va ser nomenat pels governadors per tocar per al clergat de la catedral de Sant Pau, en el concert anual de beneficis de maig de la societat. Després de la mort del seu pare el 1805, ell i el seu germà Christopher van continuar els oratoris, i el 1817 va ser violoncel·lista en una banda al King's Theatre. En l'última part de la seva vida va ser durant algunes temporades manager dels Jardins de Tívoli a Margate, on va morir el 29 d'agost de 1843.
Durant els seus últims anys, abans de la seva mort el 1843, Charles es va tornar bastant feble en salut, que podria haver estat a causa dels 19 anys que va passar a la presó per deute. Els pagaments que se li van fer per assistència mèdica des de 1835, van ser registrats a The Minute Books of the Royal Society of Musicians.

## Referències

* Stephen, Leslie, ed. (1885). "Ashley, Charles Jane". Dictionary of National Biography. Vol. 2. London: Smith, Elder & Co.
* ↑ Edmund S. J. van der Straeten (1914). History of the Violoncello, the Viol Da Gamba, Their Precursors and Collateral Instruments. W. Reeves. p. 327.
* ↑ Michael Kassler; Philip Olleson (2001). Samuel Wesley (1766-1837): A Source Book. Ashgate. p. 295. ISBN 978-1-85928-357-8.
* 1 2 Highfill, Philip H.; Burnim, Kalman A.; Langhans, Edward A. (1973). A Biographical Dictionary of Actors, Actresses, Musicians, Dancers, Managers, and Other Stage Personnel in London, 1660-1800: Abaco to Belfille. SIU Press. p. 136.
# Cerisy-Buleux

Cerisy-Buleux és un municipi francès, situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 260 habitants.

## Situació

Cerisy-Buleux es troba a l'oest del Somme, a pocs quilòmetres del Sena Marítim.

## Administració

Cerisy-Buleux forma part del cantó de Gamaches, que al seu torn forma part del districte d'Abbeville. L'alcalde de la ciutat és Gérard Dalle (2008-2014).

## Vegeu també

* Llistat de municipis del Somme

## Enllaços externs

* Cerisy-Buleux al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
* Poblacions més properes a Cerisy-Buleux Arxivat 2009-01-03 a Wayback Machine.
# Cerkabirra

El Cerkabirra és una festa popular celebrada a Cubelles (El Garraf). Queda definida amb el lema "Art, cervesa i cultura al carrer". Es va fundar l'any 2007.

## Referències

* ↑ «13è Cerkabirra». surtdecasa.cat, 08-06-2019. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ «Cinquena Cerkabirra Popular de Cubell». eixdiari.cat, 05-06-2011. [Consulta: 11 març 2021].
# Cerizy

Cerizy és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 58 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Cerizy era de 58 persones. Hi havia 21 famílies de les quals 8 eren parelles sense fills i 13 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 22 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. Tots els 22 habitatges eren cases. Dels 21 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 3 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Cerizy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 12 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 33 eren actives i 3 eren inactives. De les 33 persones actives 30 estaven ocupades (16 homes i 14 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 3 persones inactives 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Cerizy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Cerizy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Casa Thomasa (Cardona)

La Casa Thomasa és un element arquitectònic històric (s.XIV) que podem trobar a la vila de Cardona.
Situada a l'extrem oest de la Plaça de la Fira, forma part del conjunt d'habitatges que definien entre els segles XIV-XVI l'espai públic de la Fira, amb la galeria coberta a manera de porxades, esdevinguda en el centre per excel·lència de la vila i punt de concentració de les cases dels vilatans més benestants dels quals els Thomasa en són un bon exemple. Els Thomasa, provinents del Mas Thomasa de l'Avellanosa (Riner) es van establir a Cardona a darreria del segle xvi, van fer fortuna com a negociants i van controlar la notaria de la vila i l'escrivania de la Cúria Ducal entre els segles xvii i XIX, amb sis generacions de notaris (1689-1864)
Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb la tradicional estructura de parets de càrrega, compost de planta baixa amb la portalada d'accés i dues botigues, tres plantes superiors destinades a habitatges i un àtic amb terrat i coberta a dues aigües. La parcel·la actual ocupada per aquest edifici es correspon en els seus orígens a dues cases diferents: la pròpia dels Thomasa i la que abans fou de mossèn Antoni Bages.
Ja en el segle xix, l'any 1860, ambdues cases integrades en una de sola coneguda com la casa Thomasa, pertanyien al notari Joaquim Thomasa. L'any 1863, l'esmentat Joaquim sol·licitava el corresponent permís municipal per a reformar la façana principal de la seva casa. En conjunt es tractava d'una reforma que responia al gust de l'època, el neoclassicisme romàntic. A destacar la composició de la façana i la porxada amb quatre arcs de mig punt sostinguts per pilars de secció quadrangular amb diversos elements decoratius com ara fulles de geganta, hídries o gerros gegants, les mènsules i en especial els tres medallons situats en l'espai intersticial entre els arcs de les porxades, amb al·legories relatives a l'exercici de la notaria i les arts lliberals.
L'any 1993 es va dur a terme una rehabilitació que va salvar els elements decoratius més destacats de la façana però no un arc diafragma apuntat amb dos arcs laterals d'idèntica condició situats a la façana i pati posterior de la casa que es corresponien a les estructures anteriors a la reforma de la casa duta a terme l'any 1865.

## Referències

* 1 2 «BCIL de Cardona en un document de l'Ajuntament». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 agost 2012].
* ↑ Tríptic de Cardona sobre el Centre Medieval
* 1 2 3 Dovella, La casa Thomasa de la Fira, Andreu Galera i Pedrosa
# Castell de Kōchi

El castell Kōchi (高 知 城, Kōchi-jō) és un castell japonès localitzat a Kōchi, Japó.

## Història

Després de la batalla de Sekigahara del 1600, el castell Kōchi va ser construït en el que aleshores era la província de Tosa. Va ser construït per Yamanouchi Kazutoyo, el qual va prendre el control de la província després de la victòria del clan Tokugawa. El castell va ser construït com a part d'una estratègia per fer Otakasa més fàcil de defensar.
La construcció va començar el 1601 i va ser acabada el 1611. La majoria de la fortalesa va quedar destruïda quan aquesta es va cremar el 1727. Va ser reconstruïda més tard entre 1729 i 1753 d'acord amb l'estil original. El castell va gaudir d'una restauració més gran entre 1948 i 1959. Com que aquest castell mai va veure activitat bèl·lica, aquest castell és l'únic que encara compta amb el tenshu i el palau originals, de fet és l'únic que compta també amb el honmaru original i no repliques com en la majoria de castells japonesos. Actualment els jardins són especialment populars durant el hanami.

### Turó Otakasa

S'havien dut a terme dos intents previs de construir castells al turó d'Otakasa, però tots dos van fallar. El primer intent va ser d'Otakasa Matsuomaru a la fi del període Heian. El segon va ser en 1588 pel conqueridor de Shikoku, Chosokaba Motochika. L'àrea al voltant del turó durant aquest període era massa fangós a causa dels sediments pluvials del riu Kagami, de manera que els intents anteriors per construir en aquest lloc van ser infructuosos.

### Tresor nacional

Com un dels dotze castells intactes del Japó, el castell Kōchi era popularment anomenat Tresor Nacional abans que fos proclamada la Llei Nacional de Protecció de Tresors de 1950. Després que la llei va ser abolida, va ser considerada com "Actiu Cultural Important".

## Bibliografia

* Benesch, Oleg and Ran Zwigenberg. Japan's Castles: Citadels of Modernity in War and Peace. Cambridge: Cambridge University Press, 2019, p. 374. ISBN 9781108481946.
* Mitchelhill, Jennifer. Castles of the Samurai:Power & Beauty. USA: Kodansha, 2013. ISBN 978-1568365121.
* Schmorleitz, Morton S. Castles in Japan. Tòquio: Charles E. Tuttle Co., 1974. ISBN 0-8048-1102-4.
* Motoo, Hinago. Japanese Castles. Tòquio: Kodansha, 1986, p. 200. ISBN 0-87011-766-1.

## Referències

* ↑ Kōchi City Online Guide, "Sightseeing in Kochi City" (anglès)
* ↑ Architecture in the Feudal Style: Japanese Feudal Residences, Hashimoto Fumio, trans. and adapted by H. Mack Morton, Kodansha International Ltd. and Shinonbu, 1981, pp. 144-6
* ↑ Kochi City Online Guide, "History" (anglès)
* ↑ Wikipedia page on Kōchi Castle en japonés

## Enllaços externs

* Web oficial del castell Kōchi (japonès)
# Charles Smith

Charles Smith (Londres, 1786 - Londres, 1856) fou un compositor anglès.
Destacà especialment com a autor de cançons i balades, algunes de les quals aconseguiren gran popularitat. també va compondre algunes obres dramàtiques que es representaren amb èxit, com les titulades Yes or no, The Tourist's Friend i Anything new?.

## Obres destacades

* Yes or no, The Tourist's Friend
* Anything new (1812)

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada: Europeo-Americana (en castellà). vol. 56. Reedició de 1908-1923. Madrid: Espasa-Calpe, 1974-1979, p. 1003. ISBN 84-239-4500-6.
* ↑ Legge, R.H.; Golby, David J. «Smith, Charles (1786-1856)». A: The Oxford Dictionary of National Biography (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 2004-09-23. DOI 10.1093/ref:odnb/25784.
# Castell i muralles de Vistabella del Maestrat

El castell i les muralles de Vistabella del Maestrat són unes restes del patrimoni historicoartístic d'aquesta localitat de la comarca de l'Alt Maestrat, al País Valencià. Tenen la consideració de Bé d'Interés Cultural des de l'any 2010. Dintre de la delimitació de la protecció es troben altres cosntrucciones declarades a més Bé Immoble de Rellevància Local, com l'Antic Palau, o la Casa Gòtica.

## El castell

Tot just romanen algunes restes del castell, després del seu enderroc a principis del segle xx. D'origen àrab, aquesta fortificació defensiva es va ubicar en un turó, situat estratègicament per a defendre les terres del riu de Montlleó. Apareix citat l'any 1303, en un document de la compra de Culla per part de Guillem d'Anglesola. Actualment en aquest emplaçament es troba el dipòsit d'aigua de Vistabella del Maestrat, a la part nord-oest de la població.

## Les muralles

El recinte emmurallat de Vistabella es va alçar al voltant del castell i de la vila cristiana de nova planta, la qual es va dissenyar al voltant del carrer Major, d'orientació est-oest, i els diversos carrers que la creuen en direcció nord-sud. Es van construir d'una sola vegada, amb maçoneria de pedra de la zona, unida amb argamassa.
La muralla no és exempta sinó que queda dins de la trama urbana actual, perquè estava formada per les parets laterals i posteriors de les cases. Actualment, les zones on millor es conserven són a la part nord de la població i al carrer del Mur, on hi ha dos portals.

### Les portes

Les muralles de la vila hi van tindre fins a sis portes al llarg del seu perímetre: una a cada banda del carrer Major:
* Per la Porta de Ponent hi arribaven els camins de Mosquerola, Vilafranca, Puertomingalvo i Sant Joan de Penyagolosa. Va ser destruïda a principis del segle xx, junt l'antic castell.
* Per la Porta de l'est hi arribaven els camins de Culla, Atzeneta del Maestrat i Xodos.
Les altres quatre s'ubicaven a la part sud i tenien un ús domèstic. En queden dues, el Portal de Sant Roc, que conserva un panell de ceràmica amb la imatge del sant, i el Portal del Forn. La del carrer Roser va ser desmuntada i carregada a un camió per l'Ajuntament a inicis dels anys 50 del segle xx, segons testimonis presencials. L'Arxiu de Vistabella conserva una imatge d'esta porta que data de finals dels anys 40.

## Enllaços externs

* Fitxa del BIC del Castell i muralles de Vistabella del Maestrat a la pàgina de la Conselleria de Cultura

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2475.
* ↑ http://www.boe.es/diario_boe/txt.php?id=BOE-A-2010-14618
# Christopher Wolstenholme

Christopher Tony Wolstenholme nascut a (Rotherham, South Yorkshire el 2 de desembre de 1978) és el baixista de la banda anglesa Muse. També és l'encarregat dels cors en moltes de les cançons de la banda i molt ocasionalment toca en viu la guitarra i el teclat, en cançons com Unintended i Blackout, encara que, segons ell, amb aquest últim no se sent còmode, ja que no és el seu "instrument natural".

## Biografia

Wolstenholme va néixer a Rotherham, al comtat anglès de Yorkshire abans de mudar-se a Teignmouth, Devon el 1989. Mentre estava allà, tocava la bateria en una banda. Matthew Bellamy i Dominic Howard tocaven junts en un altre grup. Després de dos anys de baixistes poc exitosos en la banda d'aquests últims, Wolstenholme va abandonar la bateria i se'ls va unir com a baix per a crear The Rocket Baby Dolls, embrió de la futurament reanomenada Muse. Encara que ell mai havia tocat el baix abans en aquell temps, Wolstenholme és ara considerat un baixista d'alt nivell en la indústria musical, havent guanyat i sent nominat en múltiples enquestes on-line i fins i tot sent afalagat per l'ex-membre dels The Beatles Paul McCartney, després de l'extraordinària actuació de la banda en el show de tancament de l'edició 2004 del Festival de Glastonbury. Actualment resideix a Teignmouth amb la seva dona Kelly i els seus tres fills.
# CinémAction

Cinémaction o CinémAction (segons l'ortografia de la portada) és una revista de cinema fundada el 1978 per Guy Hennebelle i Monique Martineau.
Cada número està dedicat a un dossier la coordinació del qual està assegurada per un crític que constitueix l'equip encarregat de la redacció. La revista és coeditada per éditions Corlet i Télérama.
L'any 2019, la publicació de la revista cessa amb la publicació del número 173.

## Referències

* ↑ Notice sur Ciné-ressources
* ↑ Revus & Corrigés. «Une revue qui cesse de paraître, c'est aussi le petit monde du cinéma qui en prend un coup. Après 41 ans, la revue CinémAction, fondée par Guy Hennebelle, engagée sur tous les fronts et abordant toutes les cinématographies, va publier son ultime numéro.», 10-11-2019. [Consulta: 12 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista amb Monique Martinea usobre Cinémaction
* Web oficial
# Casimir Aumacellas i Salayet

Casimir Aumacelles i Salayet (Palafrugell, Baix Empordà, 8 de març de 1908 - Barcelona, 12 de novembre de 1996) fou un esportista, fotògraf i apassionat de l'esport català, un dels forjadors de la història esportiva de Catalunya.

## Biografia

Des de ben jove i donades les seves capacitacions i complexió física, va practicar tota mena d'esport i així com a jugador de bàsquet va formar part de l'equip del Futbol Club Barcelona durant set anys (1927-1934). Les dues últimes temporades va ser capità del primer equip. També va practicar la natació i va formar part del Col·legi Català d'Àrbitres Oficials de Natació, actuant com a cronometrador i jutge de salts. Per acabar, i com a gran afeccionat a la muntanya i membre del club esportiu Núria, practicà l'esquí alpí durant cinquanta anys.
La seva afecció a l'esport i la seva amistat amb Salvador Fábregas, president del RACC de 1957 a 1985, el va portar a participar en nombrosos ral·lis de l'època (Ral·li de Montecarlo, Ral·li Lisboa-Estoril, Coupe des Alpes, Ral·li Barcelona-Andorra, Vuelta a España, Campionat de Catalunya). Va col·laborar amb la junta directiva del RACC i participà en l'organització del Gran Premi d'Espanya de Fórmula 1, Gran Premi de Barcelona, Campionat d'Europa, Pujada al Montseny, ral·li de cotxes antics Barcelona-Sitges i finalment ral·li París-Barcelona-Dakar. Fou el primer ciutadà de l'Estat que assolí el càrrec de Comissari Esportiu Internacional l'any 1938 i va rebre diferents premis i condecoracions com a la medalla del mèrit esportiu l'any 1970 o l'ensenya d'or del Reial Moto Club de Catalunya l'any 1978.

### Com a fotògraf

Aumacelles també practicà la fotografia i el cinema. De ben jove, amb una càmera Pathé Baby, va apropar-se al cor polític de la ciutat, la plaça Sant Jaume, cada cop que, des del seu lloc de treball en un carrer proper, s'assabentava d'algun acte o esdeveniment. Així va poder captar imatges úniques des d'angles i posicions que operadors professionals no aconseguiren. Com a càmera també s'interessà per la filmació d'activitats esportives, especialment combats de boxa i carreres d'automòbils i de motocicletes. Com a fotògraf va guanyar el premi al millor reportatge fotogràfic durant el ral·li Lisboa-Estoril. Aumacelles va morir a Barcelona el 12 de novembre de 1996.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons fílmic de Casimir Aumasellas s'estructura en dos grans blocs: política i esports. Sota l'epígraf política s'aplega tot el material filmat entre 1931 i 1936, que fou posteriorment muntat i comentat per l'autor amb el títol Plaça de Sant Jaume: la història i passa. Sota l'epígraf esports, s'apleguen 11 filmacions que recullen des del famós combat de boxa Uzcudum-Carrera de 1930 a les carreres del Gran Premi de la Pau de 1967.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Aumacellas i Salayet». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juliol 2013].