OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arc de Triomf de Bucarest

L'Arc de Triomf de Bucarest (en romanès Arcul de Triumf) és un monument situat a la part nord de la capital romanesa, al bulevard Kiseleff.
El primer arc de triomf es va construir per commemorar la independència de Romania l'any 1878. El dia de la seva inauguració es va fer una desfilada victoriosa de les tropes del nou Estat. Un altre arc provisional el va succeir l'any 1922, després de la Primera Guerra Mundial. Destruït l'any 1935, va ser reemplaçat per l'arc de triomf actual, inaugurat el setembre del 1936.
L'Arc de Triomf de Bucarest té una alçada de 27 metres i una base rectangular de 25 x 11,50 metres. Va ser construït per l'arquitecte Petre Antonescu. Les escultures que decoren la façana van ser realitzades per importants artistes romanesos com Ion Jalea i Dimitrie Paciurea.

## Referències

* ↑ Șerban Caloianu și Paul Filip: Monumente Bucurestene, București 2009
* ↑ Sidonia Teodorescu (romanès). "Arhitectul Petre Antonescu (1873–1965)", in Studii și comunicări, vol. VIII/2015, pp. 381–396
* ↑ (romanès) Vă mai amintiţi de: Petre Antonescu, Adevărul, 14 December 2010. Retrieved 2018-12-15
# Tonicha

Antonia de Jesus Montes Tonicha Viegas, coneguda com Tonicha (Beja, 8 de març de 1946) és una cantant portuguesa. Va representar Portugal al Festival de la Cançó d'Eurovisió el 1971.
Al llarg de la seva carrera ha interpretat cançons protesta, música lleugera i folk. Es va donar a conèixer el 1964 amb l'àlbum Christmas in Portugal, en el qual van participar artistes consagrats del fado i la cançó lleugera. A inicis de l'any següent va publicar el seu primer disc en solitari amb Luar para esta noite, sota la direcció de Jorge Costa Pinto. El 1966 i el 1967 es va presentar i va guanyar el Festival de Figueira da Foz amb les cançons Boca de amora i A tua canção, avozinha, respectivament. El darrer també va obtenir un premi de la premsa a la millor compositora, al micròfon d'or RCP i va ser elegida dona portuguesa de l'any. El 1968 va participar al Festival RTP de la Cançó, on va obtenir la segona posició, va treballar amb José Cid i va escriure diverses cançons originals com La Mansarde o Esperei, que van ser inclosos a l'EP Tonicha canta composições de José Cid.
Després de publicar dos discos més, Caminhero, donde vens (1969) i D. Pedro (1970), va participar al Festival de la Cançó d'Eurovisió el 1971, en representació de Portugal, amb la cançó Menina do alto da serra, que va quedar en novena posició entre els divuit participants. Posteriorment va fundar amb Ary dos Santos la discogràfica Discófilo. Passada la Revolució dels Clavells (1974), van tenir altres èxits com Tu és o zé que fumas i Zumba na Caneca.
La cantant ha continuat cantant al llarg de la seva vida, a més d'haver participat en diverses pel·lícules. El 2005, amb motiu dels quaranta anys de carrera artística, va posar en marxar diverses iniciatives com la publicació una biografia fotogràfica i un disc commemoratiu amb col·laboració d'altres artistes, o una mostra amb una retrospectiva de la seva carrera a Lisboa.

## Referències

* 1 2 García, Gaspar «Cadena Ser» (en castellà). Contrabando, un modo de vida, 19-11-2020.
* 1 2 3 Agência LUSA «Tonicha celebra 40 anos de carreira artística com várias iniciativas». RTP Notícias, 12-04-2005.
* 1 2 3 4 5 Callixto, João Carlos. «RTP Memória - Tonicha» (en portuguès). Rádio e Televisão de Portugal. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ Lago, Duarte. «Portugal na Eurovisão! Depois do boicote, regressámos ao Festival em 1971, com Tonicha» (en portuguès). N-TV, 26-03-2018. [Consulta: 5 gener 2023].
# Kollwitz (cràter)

Kollwitz és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 29,1 km de diàmetre. Porta el nom de Käthe Kollwitz (1867-1945), pintora, gravadora i escultora alemanya, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Kollwitz». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Paisatge miner de Cornualla i de l'oest de Devon

El Paisatge miner de Cornualla i l'oest de Devon és un conjunt de mines i paisatges situats a Cornualla i l'oest de Devon al sud-oest del Regne Unit. Va ser inclòs per la Unesco a la llista del Patrimoni de la Humanitat el juliol de 2006.

## Història

Fins a la meitat del segle xvi, Devon produïa aproximadament el 25-40 % del total d'estany de Cornualla però la producció de mineral entre Devon i Cornualla durant aquest període era relativament petita. A partir de 1540, la producció de Cornualla es va accelerar, i va deixar la producció de Devon entre el 9 i el 10 %.
Els paisatges de Cornualla i l'oest de Devon van patir una transformació radical durant els segles xviii i xix amb un augment de l'explotació minera de coure i estany. Aquesta transformació comprèn mines subterrànies, tallers de màquines, foses, noves poblacions, petites empreses, ports i indústries auxiliars que van dotar de dinamisme industrial i comercial a la zona. Aquest desenvolupament va permetre que la regió produís dos terços del coure mundial.
A principis del segle xix, un nombre important de miners varen emigrar i marxaren a viure i treballar a altres comunitats mineres mantenint les tradicions locals. Aquest moviment migratori va aconseguir el seu zenit a la fi del segle xix.
La indústria minera ja reduïda va continuar a Cornualla després del desplom del coure en la dècada de 1860 amb la producció centrada en l'estany. L'explotació minera metalífera va finalitzar el 1998 amb el tancament de la mina de South Crofty a Pool, l'última mina d'estany operativa a Europa.

## Zones inscrites

La catalogació de Patrimoni de la Humanitat comprèn petites zones unides temàticament entre si a Cornualla i Devon. Les zones (amb el codi d'àrea) són:
* A1 - Districte miner de St Just.
* A2 - Port de Hayle
* A3i - Districtes miners de Tregonning i Gwinear
* A3ii - Trewavas
* A4 - Districte miner de Wendron
* A5i - Districtes miners de Camborne i Redruth
* A5ii - Wheal Peevor
* A5iii - Port de Portreath
* A6i - Districte miner de Gwennap
* A6ii - Perran Foundry
* A6iii - Kennall Val
* A7 - Districte miner de St Agnes
* A8i - Vall de Luxulyan
* A8ii - Charlestown
* A9 - Districte miner de Caradon
* A10i - Tamar Valley
* A10ii - Tavistock

## Referències

* ↑ «Cornwall and West Devon Mining Landscape». UNESCO Culture Sector. [Consulta: 26 març 2015].
* ↑ «The World Heritage Site Areas». Cornwall & Scilly Historic Environment Service, 2006. Arxivat de l'original el 26 d'abril de 2007. [Consulta: 25 maig 2007].

## Enllaços externs

* Listado de la Unesco
* BBC - World Heritage site bid gets go-ahead
* World Heritage website
* Cornish Mining - World Heritage Status
# PL/SQL

PL/SQL (Procedural Language/Structured Query Language) és un llenguatge de programació propietari d'Oracle que s'emmagatzema en les bases de dades Oracle i que estén el llenguatge SQL. Aquest tipus de llenguatge i els programes que es realitzen reben sovint el nom de procediments emmagatzemats. (Altres bases de dades relacionals ofereixen llenguatges similars.) La sintaxi de PL/SQL és molt similar a la del llenguatge Ada.

## Funcionalitat

PL/SQL és un llenguatge procedimental complet que incorpora variables, estructures de control, vectors i gestió d'excepcions. A partir de la versió 8 d'Oracle també s'han inclòs funcionalitats associades a la programació orientada a objectes.
L'estreta relació entre l'SQL i el PL/SQL a Oracle permet tant la inclusió directa de comandes d'SQL dins dels procediments PL/SQL, com la inclusió de funcions i procediments PL/SQL dins de les comandes SQL. Un programador pot interaccionar amb la base de dades mitjançant ordres imperatives que executin procediments de forma similar a com interaccionaria amb SQL. A més a més, les comandes SQL poden causar l'activació de disparadors (en anglès triggers) en certes circumstàncies predefinides.
Els procediments emmagatzemats PL/SQL (funcions, procediments, paquets i disparadors) es compilen i queden desats dins la base de dades Oracle.

## Llenguatges similars

PL/SQL funciona anàlogament a altres llenguatges procedurals integrats dins de bases de dades relacionals. Sybase i Microsoft SQL Server tenen Transact-SQL, PostgreSQL té PL/pgSQL (que intenta emular PL/SQL), i IBM DB2 inclou SQL Procedural Language (SQL PL).

## Enllaços externs

* Feuerstein, Steven; with Bill Pribyl. Oracle PL/SQL Programming. 4th ed.. O'Reilly & Associates, 2005. ISBN 0-596-00977-1.
* Naudé, Frank. «Oracle PL/SQL FAQ rev 2.08».
# Dmítrievka (Xebékino)

* Per a altres significats, vegeu «Dmítrievka».
Dmítrievka - Дмитриевка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 593 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Guerres turco-perses

«Guerres turco-perses» té aquests significats:
Les Guerres otomano-perses o turco-perses foren una sèrie de conflictes entre l'Imperi Otomà i les diferents dinasties de Pèrsia. Es pot referir a:
* Guerra otomano-safàvida de 1532-1555
* Guerra otomano-safàvida de 1578-1590
* Guerra otomano-safàvida de 1603-1618
* Guerra otomano-safàvida de 1623-1639
* Guerra otomano-persa de 1730-1735
* Guerra otomano-persa de 1743-1746
* Guerra otomano-persa de 1775-1776
* Guerra otomano-persa de 1821-1823
# Arc de descàrrega

Es denomina arc de descàrrega a l'arc cec practicat en un mur de càrrega, amb la finalitat de desviar part dels esforços o tensions del mur sota el mateix.

## Història

Els primers exemples d'arcs de descàrrega es poden observar en l'antiga Roma. L'enorme creixement de la capital de l'imperi va obligar els arquitectes a construir estructures de gran grandària, per les quals l'arquitectura allindanada resultava insuficient. Es va recórrer llavors a l'arc, que a diferència de la biga, no exigia uns grans esforços de tracció pels quals el maó i la pedra no eren adequats. En totes les èpoques, La finalitat de l'arc de descàrrega ha servit a dues finalitats similars: alleujar la càrrega en zones del mur construïdes amb materials o aparells més febles, o reduir el pes sobre les zones en les quals es plantejava obrir un buit, si bé moltes vegades ambdues funcions concorrien en un mateix punt.
Per aquest motiu, no és infreqüent veure aquest tipus d'arcs en murs d'esglésies o temples medievals de més baix pressupost, tant de maó com de pedra, car permetien utilitzar materials o sistemes constructius de menor resistència en els tancaments, i concentrar així l'esforç econòmic en zones representatives, tals com la façana principal, o les zones més delicades de l'estructura, com les cantonades. També es va utilitzar freqüentment en l'arquitectura neoclàssica, que va suposar una volta a l'estètica allindanada de Grècia i Roma, on es va utilitzar amb el mateix propòsit d'ampliar el buit que llavors. Mitjançant l'ocupació d'arcs de descàrrega sobre els buits, la llinda, en suportar menys pes, podia salvar una obertura més ampla.
* De suport en una llinda
* En finestra de catedral
* En portes
Amb la popularització de l'acer iniciada a mitjan segle xix, l'arquitectura ha disposat d'un material adequat per resistir els esforços de tracció. Des de llavors, s'ha anat abandonant l'ocupació de murs de càrrega en favor de les estructures més eficients de bigues i pilars, per la qual cosa aquest tipus d'arcs ja no s'utilitzen en l'actualitat. És convenient precisar que no tots els arcs cecs són necessàriament arcs de descàrrega. A vegades s'han emprat amb finalitats merament decoratives, com en les arcades cegues de l'arquitectura romànica italiana, o més recentment, en les arquitectures feixistes europees del segle xx a Alemanya, Itàlia i Espanya.

## Construcció

L'arc de descàrrega és una solució constructiva útil, però no elegant des d'un punt de vista arquitectònic, per la qual cosa als edificis més emblemàtics, la seva utilització solia amagar-se després d'un acabat final en forma d'esquerdejat, arrebossat o aplacat de pedra.

## Vegeu també

* Arc (arquitectura)
* Mur de càrrega
* Llinda
# Toni de l'Hostal

Toni de l'Hostal (l'Alcúdia, 1979) és un cantautor valencià, conegut per versions humorístiques de cançons populars i per la seua particular manera de representar el registre col·loquial en l'escriptura.
Va debutar a principis de la dècada dels 2000, sent elegit Figura Mundial al IV Encontre de Figures Mundials celebrat a La Ribera, en 2004. En 2005 va participar en la revista satírica La Cabota i al programa de televisió de Tele Sueca Maemeua. També aquell any funda la Valenciclopèdia, enciclopèdia satírica online inspirada en la Uncyclopedia, de la que és la versió en valencià-català. En 2010 publica el seu primer disc, amb la formació Les Maedéus. Posteriorment va tenir una secció fixa al programa de Ràdio Godella Ciutat Tanatori, que el 2012 va canviar el seu nom pel de Kalebarraka.
L'any 2020 publicà el disc Repom, produït per Héctor Tirado i finançat per micromecenatge: Verkami llançà el projecte el 7 de febrer i, abans que acabara el termini, ja havia aconseguit el mínim sol·licitat. El títol del disc fa referència a les taronges reverdines o de segona flor, de menys qualitat que les primeres; les lletres de les cançons, com "M'agrães quan dius ausães", utilitzen la seua ortografia i els seus coneixements de dialectologia. La presentació del disc, prevista per al 3 d'abril a l'Octubre Centre de Cultura Contemporània, s'ajornà fins després del confinament per la pandèmia de COVID-19: el concert, inclòs dins del cicle Viu, cap estiu sense música de la Valencian Music Association, tingué lloc el 18 de juliol a la sala 16 Toneladas, acompanyat per Tirado.

## Galeria

* Toni de l'Hostal, interpretant a Joan Fuster en un vídeo de Valencianisme.com.
* Vídeo de la mateixa campanya del 9 d'octubre en 2013.
* Interpretació de la cançó El Tio Pep.
* Entrevista a La Represa, Ràdio Godella, 23 d'octubre de 2015

## Referències

* ↑ “La joventut de hui ‘n dia ja no aguanta el món de la faràndula com els històrics” Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. entrevista a Nonada de l'11 de novembre de 2013
* ↑ Raquel Andrés. «Toni de l’Hostal: “Estoy deseando que gane el PP y Vox para que me contraten el triple, para contrarrestar”» (en castellà). La Vanguardia, 21-02-2019. [Consulta: 19 agost 2024].
* 1 2 3 4 5 Entrevista amb Toni de l'Hostal a La Represa, Ràdio Godella, 23 d'octubre de 2015
* ↑ Jesús Herreros. «Toni de l’Hostal: l’Ossifar del País Valencià». Ara Balears, 01-05-2020. [Consulta: 19 agost 2024].
* ↑ «Toni de l’Hostal llança un micromecenatge per a editar el seu primer disc, Repom». A Manta Comunicació, 18-02-2020. [Consulta: 22 agost 2024].
* ↑ «El llegendari Toni de l'Hostal trau ara el seu primer disc: 'Repom'». Tres Deu, 21-02-2020. [Consulta: 22 agost 2024].
* ↑ «M'agraes quan dius ausaes». Tres Deu, 20-05-2020. [Consulta: 22 agost 2024].
* ↑ «Laura Esparza y Carlos Esteban, Badlands y Toni de l'Hostal llegan a la sala 16 Toneladas» (en castellà). Valencia Plaza, 15-07-2020. [Consulta: 22 agost 2024].

## Enllaços externs

* MySpace de Toni de l'Hostal
* Les Maedeus a Band Camp
# Las Toscas (Tacuarembó)

Las Toscas és una entitat de població del departament de Tacuarembó, al centre-nord de l'Uruguai. Es troba sobre la ruta 26, 6,5 quilòmetres al nord-oest del seu encreuament amb la ruta nacional 6, i 60 quilòmetres al sud-est d'Ansina. El rierol Caraguatá forma el límit occidental del poble.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Las Toscas tenia una població aproximada de 781 habitants.
| Any | Població |
| 1975 | 175 |
| 1985 | 461 |
| 1996 | 651 |
| 2004 | 781 |
| 2011 | 1142 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ «Cens de 2004 del Departament de Tacuarembó» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / L» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE), 2004. Arxivat de l'original el 2012-05-18. [Consulta: 4 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Las Toscas (castellà)
# Dmítrievskaia

Dmítrievskaia - Дмитриевская (rus) - és una stanitsa, un poble, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Kalali, a 29 km al nord-est de Kropotkin i a 155 km al nord-est de Krasnodar, la capital.

## Història

El poble de Dmítrievskoie fou fundat el 1782 o 1801 pels colons camperols provinents de l'uiezd de Biriukh, de la gubèrnia de Vorónej. El 1833 va accedir a l'estatus d'stanitsa i va quedar adscrit al territori dels cosacs de la línia del Caucas.
# Guillem II de Montpeller

Guillem Bernat de Montpeller fou el segon senyor de la dinastia dels senyors Guilhèm de la Senyoria de Montpeller. Va néixer cap a l'any 990 i morí a l'any 1059. Va ser nébot de Guillem I de Montpeller, el fundador de la dinastia dels Guilhèm. Guillem II es va casar amb una donzella noble anomenada Béliarda amb la qual va tenir dos fills: Guillem III de Montpeller que morí en 1068 i Bernat Guillem que pasarà a la història com Guillem IV de Montpeller, en ser el successor del seu germà gran.

## Referències

* http://fmg.ac/Projects/MedLands/TOULOUSE%20NOBILITY.htm#_Toc255726475
Guillem II de Montpeller Mort: 1172 :
| Títols |||
| Precedit per: Guilhèm I de Montpeller (pare) | Senyor de Montpeller (Llista de senyors de Montpeller) (1025–1059) | Succeït per: Guillem III de Montpeller (fill) |
# Antonio Santolaria Balaguer

Antonio Santolaria Balaguer (Ribesalbes, 21 de febrer de 1912 - Castelló de la Plana, 7 de setembre de 1982) fou un futbolista valencià de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Passà tota la seva carrera futbolística a clubs castellonencs. Durant la dècada de 1930 jugà al CE Castelló, i quan aquest club fou suspès l'any 1933, també jugà als seus hereus, Sport Club La Plana, Athletic Castelló i Penya Ribalta. També jugà als veïns CE Borriana i Vila-real CF. Durant la dècada de 1940 retornà al renascut CE Castelló, amb el qual arribà a primera divisió.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Antonio Santolaria Balaguer a BDFutbol
# Tindhólmur

Tindhólmur és un illot deshabitat situat enfront de la costa oest de l'illa de Vágar, a les illes Fèroe. Ocupa una superfície de 650.000 m², cosa que el converteix en l'illot més gran de tot l'arxipèlag. El seu punt més alt es el Tindarnir de 262 m. El cim de l'illot el formen cinc agulles anomenades Ytsti, Arni, Lítli, Breiði, Bogdi (el més allunyat, àguila, petit, extens i torçat respectivament). Tindhólmur forma un conjunt d'illots i roques fàcilment visibles des de Bøur; d'aquest grup en destaquen, a part del Tindhólmur, l'illot de Gáshólmur i diversos farallons, el més espectacular del qual és el Drangarnir de 76 m d'alçada.
L'unic edifici que hi ha en tot l'illot és una cabana que pertany a una família que viu al poble de Sørvágur. Un sender abrupte, on es van veient ovelles pasturant, permet pujar al cim de l'illot. Tot i així, és molt difícil accedir-hi en vaixell.

## Llegenda

Segons una funesta llegenda, fa molt de temps una família vivia a Tindhólmur. La família estava formada per un home, una dona i el seu fill. Un dia, quan el pare se n'havia anat a pescar al mar, va venir una àguila, va segrestar el nen i se'l va endur al seu niu, dalt d'un cim.
La mare, portada per l'amor pel seu fill– va pujar a la muntanya fins on hi havia el niu de l'àguila. Per desgràcia, quan hi va arribar l'animal ja li havia menjat els ulls al nen. Tanmateix, va poder salvar el seu fill, tot i que malauradament no va poder sobreviure a les seves ferides. Després d'aquest incident, la parella va deixar l'illot i des d'aleshores ningú no hi ha tornat a viure.
La història probablement només sigui un mite que serveix per donar nom a un dels cims de Tindhólmur. Més enllà de les històries populars, les investigacions sobre la presència humana a l'illot suggereixen que va ser habitada en algun moment del passat.

## Referències

* ↑ «Størstu hólmar - Tinhólmur» (en feroès). us.fo. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Mapa de les Fèroe». Trap Danmark. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ «Mapa de les Fèroe» (en feroès). kortal.fo. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «The mystic bathtubs of Tindhólmur» (en anglès). My Faroe Islands, 07-08-2016. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Drangarnir» (en anglès). Guide to Faroe Islands. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Mapa de les Fèroe». Trap Danmark. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ «The Eagle on Tindhólmur» (en anglès). Let's Go Slow. [Consulta: 8 novembre 2019].
# Lacková

Lacková és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1408.
# Mami Kaneda

Mami Kaneda (金田 真美, 9 de març de 1968) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1984. Va disputar 3 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1984 | 2 | 0 |
| 1985 | 0 | 0 |
| 1986 | 1 | 0 |
| Total | 3 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Palau (Olvan)

Palau o Palau de Biure és un mas al terme municipal d'Olvan (el Berguedà) però molt més proper als nuclis de Valldoriola, Gironella o Puig-reig que al poble d'Olvan prop de la Serra Alta de Palau. El palau és una masia amb una particularitats en la seva estructura: la torre medieval, situada a bell mig del conjunt arquitectònic, ha determinat l'estructura de la masia. Així, l'exterior de la masia no deixa entreveure l'organització dels seu espais interiors. Aquests s'organitzen entorn d'una planta basilical. La façana principal està orientada a migdia i té com a màxim exponent la torre secció semi-quadrada. L'entrada a la casa està situada en un lateral de l'edifici i per la torre, actual escala, s'arriba a una àmplia sala. La part baixa i el primer pis del palau es caracteritzen pel cancell amb un barana ample i baixa que alhora fa la funció de banc.
Les llindes del palau s'inscriuen les dates 1769, 1853 i 1854... però el cos de la masia, així com el de la torre denoten el seu origen medieval. La família del palau té cura d'un conjunt documental que es remunta al s. XII. Existeix un gruix documental referent aquesta a partir del s. XV-XVI, època en què comença el llinatge de la família Palau (aquesta ha canviat una vegada el cognom: de Palau a Cabanas).

## Referències

* 1 2 «MAS PALAU DE BIURE». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2017].