OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blanquejament anal

El blanquiment o emblanquiment anal és una tècnica pel blanquiment de la pell que envolta l'anus amb finalitats estètiques. Aquest tractament pot utilitzar-se també en altres parts del cos humà. El procediment és àmpliament utilitzat per famosos, celebritats i gran part dels artistes pornogràfics. El principi actiu del producte blanquidor és la hidroquinona, un compost despigmentant que actua sobre les cèl·lules productores de melanina blocant la producció d'aquesta substància, que és responsable del color de la pell. No obstant això, la hidroquinona és una substància sospitosa de ser cancerígena i prohibida a diversos països.

## Referències

* ↑ «The Ugly Side of Beauty». Arxivat 2011-12-11 a Wayback Machine. pressbox.co.uk
* ↑ «Blanqueamiento Anal» (en castellà), 09-11-2016. [Consulta: 9 novembre 2016]. «Blog informatiu sobre el blanquejament d'anus»
# Cal Mata del Racó

Cal Mata del Racó és una obra de Subirats (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Cal Mata del Racó és una masia de planta rectangular que consta de planta baixa, pis i golfes. El portal és d'arc de mig punt adovellat. Són elements remarcables les finestres emmarcades en pedra i motllures trencaaigües sobre mènsules, els arcs diafragma ogivals de l'interior i la galeria d'arcs de mig punt a les golfes. El conjunt es completa amb un baluard a l'entrada, amb arc de mig punt adovellat.

## Història

Els orígens de la masia daten del segle xii, tot i que ha experimentat diverses reformes i ampliacions al llarg del temps. En una de les finestres apareix la inscripció de 1700.

## Referències

* 1 2 «Cal Mata del Racó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Arthur Heygate Mackmurdo

Arthur Heygate Mackmurdo (Londres, 12 de desembre de 1851 - Wickham Bishops, Essex 15 de març de 1942) va ser un arquitecte i dissenyador industrial anglès que va influir notablement en el moviment d'Arts and Crafts a través del Century Guild of Artists (Gremi d'Artistes Century) el qual va fundar en companyia de Selwyn Image el 1882.
Mackmurdo va començar el seu aprenentatge amb l'arquitecte d'estil arquitectònic neogòtic James Brooks el 1868. El 1873 va visitar l'Escola de Dibuix de John Ruskin, i va acompanyar Ruskin a Itàlia el 1874. Aquell mateix any Mackmurdo va obrir (als 28 anys) el seu propi estudi d'arquitectura a Southampton Street, Londres.
El Century Guild of Artists va ser un dels gremis d'artesans més reeixits de la dècada de 1880. Oferia moblar cases i edificis i animava els seus artistes a participar tant en la producció com en el disseny; el mateix Mackmurdo s'encarregava de dirigir diferents treballs, incloent metal·listeria i ebenisteria.
Obres destaques de Mackmurdo inclouen el número 8 Private Road, Enfield, Londres (1887) i el 25 Cadogan Gardens, Londres (1893-1894).
Són molt coneguts els seus dissenys de papers pintats i de teixits estilitzant ocells i flors.
El 1904 abandonà les arts plàstiques i es dedicà a exposar les seves teories socials.

## Referències

* Victorian Web: A.H. Mackmurdo, an Overview (biografia i treballs)(anglès)
* LLambourne. 1980. "Utopian Craftsmen: The Arts and Crafts Movement from the Cotswold to Chicago"
# Anáhuac (municipi)

Anáhuac (del nàhuatl, que vol dir «lloc d'aigua») és un municipi de l'estat de Nuevo León. Anáhuac és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord de l'estat de Nuevo León. Limita al nord amb Texas, al sud amb Bustamante, a l'oest amb Coahuila i a l'est amb Tamaulipas.

## Vegeu també

* Municipis de Nuevo León

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Anáhuac Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Clondrohid

Clondrohid (en irlandès Cluain Droichead) és un llogaret d'Irlanda, al comtat de Cork, a la província de Munster. Es troba a 6 kilòmetres al nord de Macroom. La població que viu a la parròquia s'estima en 900 persones. El nom del poble significa 'el prat dels ponts'. El nom prové del molí de palla bufant a través del pont sobre el prat.
Les instal·lacions locals inclouen l'Escola Nacional Clondrohid, el saló comunitari i una sèrie de botigues, bars i serveis. Un centre de cura infantil està al costat del local de la GAA. El poble és la llar del Club Clondrohid GAA. Participa en la lliga de hurling i futbol gaèlic en la divisió Muskerry.
L'àrea també té un castell en una de les townlands, Carraigaphooca. Actualment es troba en un estat d'abandó, però alguns vilatans locals esperen que es reformi i torni a la seva glòria anterior.
Gran part de la zona oest del llogaret forma part de la Gaeltacht. Molts dels alumnes de l'escola nacional han d'anar a l'escola secundària de Baile Bhuirne per continuar la seva educació en irlandès. Els altres van als col·legis de La Salle, St Marys i McEgan a Macroom.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland. Cluain Droichead Verified 2011-02-26.
# Armando Uribe

Armando Uribe Arce (Santiago de Xile, 28 d'octubre de 1933 - Santiago de Xile, 22 de gener de 2020) va ser un jurista, diplomàtic, poeta i assagista xilè.
Fou ambaixador a la Xina durant el govern de Salvador Allende, d'Unitat Popular, a Xile. El context polític l'obligà a exiliarse a França durant la dictadura d'Augusto Pinochet. També destacat jurista, va escriure llibres sobre aquesta especialitat i es va dedicar a la docència universitària a diverses universitats de Xile i l'extranjer, com La Sorbona, a París, i va ser designat el 1993 membre de nombre de l'Acadèmia Xilena de la Llengua. La seva producció de més relleu es dona en la poesia, en la qual expressa una mena d'existencialisme religiós, abordant temes com la mort i el dolor, des de la indignació i l'esquinçament: Transeúnte pálido (1953), Del engañoso laúd (1956), Los obstáculos (1961), No hay lugar (1971), Por ser vos quien sois (1989), Odio lo que odio, rabio como rabio (1998) i Las críticas de Chile (1999). Va conrear també l'assaig crític, com a Una experiencia de la poesía: Eugenio Montale (1962), i va ser investigador de Centre de Literatura Comparada de la Universitat de Xile. Incursionó a més en la prosa de tema polític contingent, de vegades sota forma epistolar: Carta abierta a Patricio Aylwin (1998) i El accidente Pinochet (1999). El 2004 fou guardonat amb Premi Nacional de Literatura.

## Referències

* ↑ «Armando Uribe Arce (1933-2020)». Memoria Chilena. Biblioteca Nacional de Xile. [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ «Fallece el poeta y ensayista chileno Armando Uribe a los 86 años». Agència EFE, 23-01-2020 [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ «Fallece el poeta chileno Armando Uribe». Publishnews, 23-01-2020. Arxivat de l'original el 7 de desembre 2020 [Consulta: 28 novembre 2020]. Arxivat 7 de desembre 2020 a Wayback Machine.
# Armando Zayas

Armando Zayas (Ciutat de Mèxic, 1930-14 d'abril del 2016) va ser un director d'orquestra mexicà. En 1965 va ser un dels promotors de la creació de l'Orquestra Simfònica de l'Institut Politècnic Nacional, i d'aquesta va ser director artístic de 1994 a 2003. Des de 2004 exercí com a director de l'Orquestra Simfònica Infantil i Juvenil de la Delegació Magdalena Contreras. Va iniciar la seva carrera com a director en 1952 i va ser titular de l'Orquestra del Conservatori Nacional de Música, de l'Escola Nacional de Música de la UNAM, de l'Orquestra Simfònica de Belles Arts, de l'Orquestra Simfònica Nacional, de l'Orquestra Filharmònica de la UNAM i de l'Orquestra Típica de la Ciutat de Mèxic. Va ser nomenat Ciutadà Honorari de la Ciutat de Fort Worth, Texas, per la seva labor al capdavant de grups corals. Va ser també creador de la llavors anomenada Escola Mixe, després coneguda com a Centre de Capacitació Musical (CECAM), pel qual se li va atorgar el Premi Nacional de Ciències i Arts. També va actuar com a director musical amb el Ballet Popular Folklòric de Guillermo Arriaga Fernández i el Ballet Folklòric de Mèxic d'Amalia Hernández. Va dedicar gran part de la seva vida a difondre l'obra de músics mexicans. Armando Zayas va estudiar composició i direcció d'orquestra a Mèxic, en Brussel·les i en París. Alguns dels seus mestres van ser José Pablo Moncayo, Carlos Jiménez Mabarak, Rodolfo Halffter, Jean Giardino, Ígor Markévich i Sergiu Celibidache.

## Referències

* ↑ Piñón, Alida «Mor el director d'orquestra Armando Zayas». El Universal, 14-04-2016.
* ↑ Vargas, Ángel. Armando Zayas demana "un suport més intens a l'educació", 26 de juny de 2014, p. 11.
* 1 2 3 García Esquivel, Víctor. Un director d'orquestra és com un avi que dona consells: Armando Zayas, 25 de juny de 2014.
* 1 2 3 4 5 6 Piñón, Alida «La Simfònica de l'IPN retrà homenatge al mestre Zayas» (en castellà). El Universal, p. Secció Cultura.
# Arlette Laguiller

Arlette Laguiller (París, 1940) és una política d'ideologia trotskista, pertanyent al partit Lluita Obrera (LO) des de la seva creació, l'any 1968. Va ser la primera dona a França a presentar-se com a candidata a la Presidència de l'Estat, com a cap de llista de Lluita Obrera, l'any 1974. Des d'aleshores s'ha presentat, sempre amb Lluita Obrera, a totes les eleccions presidencials franceses (1981, 1988, 1995, 2002 i 2007). Ha estat diputada al parlament europeu de 1999 a 2004 i diputada del consell regional de l'Illa de França al mateix temps (1998 a 2004). Va estar al govern municipal del municipi on viu, Les Lilas, a l'àrea metropolitana de París, de 1995 a 2001.

## Obra escrita

* 1974: Moi, une militante. (Jo, una militant)
* 1974: Une Travailleuse révolutionnaire dans la campagne présidentielle. (Una Treballadora revolucionària a la campanya presidencial)
* 1998: Il faut changer le monde. (Cal canviar el món)
* 1996: C'est toute ma vie. (És tota la meva vida)
* 1999: Paroles de prolétaires. (Paraules de proletaris)
* 2002: Mon communisme. (El meu comunisme)

## Bibliografia

* La Vraie Nature d'Arlette, de François Koch, Éditions du Seuil, 1999 ISBN 2020370581 (francès)
* La Véritable Histoire de Lutte ouvrière : Entretiens avec Christophe Bourseiller, de Robert Barcia, Ed. Denoël, 2003, ISBN 2207254224 (francès)
# Arosa

Arosa és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Plessur.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Aros

Els Aros són els membres d'un sub-grup humà igbo que es van originar en el reialme d'Arochukwu, a l'actual estat d'Abia al sud-est de Nigèria. També es poden trobar aros a altres 250 assentaments sobretot al sud-est de Nigèria i a zones del voltant. Avui en dia, les aros es classifiquen com igbos orientals o igbos del riu Cross per la seva localització i dialecte. El seu déu, Ibini Ukpabi fou un factor clau per a l'establiment de la Confederació Aro com un poder regional del sud-est de l'actual Nigèria durant els segles xviii i xix.

## Història i orígens

La història dels aros és anterior a la immigració dels igbos i la rundació del reialme d'Arochukwu. Abans que aquests arribessin a la regió aro al segle xvii hi van arribar ibibios provinents de la regió del riu Benue i van fundar-hi estats com l'Obong Okon Ita i Ibom a l'oest del riu Cross. A mitjans del segle xvii hi van començar a arribar igbos liderats per l'Eze Agwu des del nord; això va causar tensions. A finals del segle les Guerres Aro-Ibibio i la immigració d'akpes de l'est de Cross River van fer que es creés la nació. Després d'anys de lluites es va produir l'aliança entre els igbos i els akpes i la caiguda i assimilació dels ibibios. Llavors ja era important el comerç d'oli de palma i d'esclaus a la zona. A mitjans del segle xviii hi hagué migracions en massa d'homes de negocis aros cap a igboland. Aquesta migració i aliances amb poders militars igbos militaritzats van crear la Confederació Aro que va esdevenir un poder econòmic regional. Tot i això, l'hegemonia econòmica aro fou amenaçada per l'Imperi Britànic a finals del segle xix. Entre el 1901 i el 1902 hi va haver la Guerra Anglo-Aro. Els aros es van resistir a la colonització britànica, però quan van caure davant els europeus els van ajudar a ocupar la resta de l'actual Nigèria oriental.

## Tradició

Els aros tenen una tradició rica. La Societat Secreta Ekpe fou un culte sagrat que era originari de l'est del riu Cross. Van utilitzar el sistema d'escriptura Nsibidi. També destaquen els santuaris d'Ibini Ukpabi, el déu mediador dels aros. Les mascarades ekelekes són molt importants en els assentaments aros.
Abans de la invasió britànica, els aros van influenciar els seus veïns i aliats.

## Enllaços externs

* Història dels aros pel Dr. Alex Ukoh
* web de la comunitat aro
* història dels aros
Viccionari
# Astroblepus chimborazoi

Astroblepus chimborazoi és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Equador.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fowler, H. W. 1915. Notes on nematognathous fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 67: 203-243.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Avidi Cassi

Gai Avidi Cassi (llatí: Gaius Avidius Cassius) va ser un destacat general de Marc Aureli i usurpador del tron imperial que va governar breument Egipte i Síria el 175. El seu nom de naixement era 'Gaius Avidius Cassius (de naixement) i Imperator Caesar Gaius Avidius Cassius Augustus (com a emperador)

## Orígens i família

Era nascut a Cirrus, a Síria, fill de Júlia Càssia Alexandria i Heliodor, un gran orador que va ser nomenat prefecte d'Egipte, va tenir tres fills amb la seva dona Volúsia Meciana que foren Avidi Heliodor, Mecià i Avídia Alexandra.

## Carrera militar i política

La seva carrera inicial és poc coneguda. Mentre Luci Ver romania inactiu a Antioquia, Cassi va dirigir la guerra contra els parts (162), i en una gloriosa campanya van capturar Selèucia de Piera i Ctesifont (165), com a Llegat de la Legió III Gallica.
Va entrar a formar part del Senat romà i va ser Cònsol el 160 i entre el 161-163. Després va ser nomenat Governador romà de Síria el 166 i el 172 va sufocar una revolta a Egipte organitzada per una tribu de saquejadors que vivia a les zones pantanoses, anomenats en grec boukoloi. Llavors l'emperador el va nomenar governador de totes les províncies orientals i va exercir la seva tasca amb fidelitat i fermesa.

## Emperador

El 175 va rebre falsos rumors de la mort de Marc Aureli i es va fer proclamar emperador amb suports a totes les províncies orientals. Aparentment, també tenia el suport de l'esposa de Marc Aureli, Faustina Menor, sabedora de la mala salut de l'emperador. Marc Aureli, però, es va recuperar i va intentar mantenir la revolta de Cassi en secret, fins que els rumors van ser massa forts per ser ocultats. Llavors es va dirigir a les seves tropes, lamentant la traïció del seu "amic estimat". El senat romà va declarar Cassi enemic públic. La fidelitat de Marci Ver, governador de Capadòcia, va salvar l'emperador, ja que, gràcies a la seva resistència, Marc Aureli va poder reunir les legions que havien estat lluitant contra els quades i els marcomans i marxar contra Cassi. Avidi Cassi va ser coronat emperador el 3 de maig del 175 i després de només tres mesos i sis dies, va caure assassinat pels seus propis soldats. El seu cap el van enviar a l'emperador, que no el va voler veure i va ordenar que fos enterrat.

## Referències

* ↑ Bowman, Alan K.; Peter Garnsey; Dominic Rathbone The Cambridge Ancient History: The High Empire, A.D. 70-192. Cambridge University Press, 2000, p. 177. ISBN 978-0521263351.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II (en anglès). Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 373.
* ↑ Birley, Anthony. Marcus Aurelius: A Biography (en anglès). Londres i Nova York: Taylor & Francis e-Library, 2001, p. 191. ISBN 978-0-415-17125-0.
* ↑ Birley, Anthony. Marcus Aurelius: A Biography (en anglès). Londres i Nova York: Taylor & Francis e-Library, 2001, p. 185. ISBN 978-0-415-17125-0.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I (en anglès). Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 441.

## Bibliografia

* Cassi Dió, Història de Roma
* Història Augusta
# Avidina

L'avidina és una glicoproteïna que es produeix en l'oviducte dels ocells, rèptils i amfibis i es diposita en la clara d'ou. L'avidina és una glicoproteïna que es presenta en forma tetramèrica, amb quatre subunitats idèntiques de 128 aminoàcids cadascuna, unides de forma no covalent. En la clara d'ou dels ous de gallina hi ha aproximadament un 0,05% d'avidina respecte al total de contingut de proteïna. En la dècada de 1970 es va comprovar que el sistema avidina-biotina en particular l'afinitat de l'avidina cap a la biotina, era una eina útil en l'estudi de la biologia. Actualment es fa servir des del diagnòstic a aparells mèdics i farmàcia.

## Referències

* ↑ Anfinsen, Christian B. Advances in protein chemistry (en anglès). Academic Press, 1975, p.86. ISBN 0120342294.
* ↑ Hofmann, K., & Kiso, Y. (1976) An approach to the targeted attachment of peptides and proteins to solid supports. Proc. Natl. Acad. Sci. USA. 73, 3516-3518.
* ↑ Bayer, EA., et al., (1976) Preparation of ferritin-avidin conjugates by reductive alkylation for use in electron microscopic cytochemistry. J. Histochem. Cytochem. 24, 933-939.
* ↑ Angerer, L. et al., (1976) An electron microscope study of the relative positions of the 4S and ribosomal RNA genes in HeLa cells mitochondrial DNA. Cell. 9, 81-90.
* ↑ Heggeness, MH. & Ash, JF. (1977) Use of the Avidin-biotin complex for the localization of actin and myosin with fluorescence microscopy. J. Cell. Biol. 73, 783-788.
# Awlaqi

Awlaqi (plural Awalik) és una confederació tribal del Iemen a la governació de Shabwa.
El territori de la confederació va ocupar la part a l'est del Protectorat Occidental d'Aden, entre la costa i el Ramlat Sabatayn (el desert). Limita al nord amb el Beihan, a l'oest amb Awdhali, Dathina i Fadli; a l'est amb el territori dhiebi d'Irqah i els territoris dels wahidi incloent els territoris tribals de Burayk, Djerdan i Irma de límits indeterminats, i al sud amb el mar.
Es divideix geogràficament en l'Alt Awlaqi i el Baix Awlaqi.
# BTA

BTA té els següents significats:
* BTA-6 (del seu nom en rus Большой Телескоп Альт-азимутальный, transliterat Bolxoi Teleskop Alt-azimutalnii), telescopi reflector situat al Caucas, a Rússia
* Àcid butanoic (del seu nom en anglès Butanoic Acid), àcid carboxílic producte de la fermentació butírica
* Benzotriazol, compost heterocíclic utilitzat com a inhibidor de corrosió i anticongelant
# Barisó II d'Arborea

Barisó II d'Arborea (vers 1190-després de 20 d'abril de 1217) fou fill del jutge Pere I d'Arborea associat al jutge Hug I d'Arborea (Ugone) El 1214 es va casar el 1214 amb Beneta de Massa, filla i hereva del jutge Guillem Salusi IV de Càller, i va heretar el jutjat. A Càller fou conegut com a Barisó Torxitori IV. Va deixar un fill de pocs mesos, Guillem de Càller, que fou reconegut jutge a Càller sota la regència de la mare Beneta.

## Referències

* ↑ Moore, 1987, nota a peu de pàgina núm. 18.

## Bibliografia

* Moore, J. C. «Pope Innocent III, Sardinia, and the Papal State» (en anglès). Speculum, vol. 62, 1, 1987, pàg. 81–101. DOI: 10.2307/2852567. JSTOR: 2852567.
# Azim Allah Khan

Azim Allah Khan fou el suposat cervell de la rebel·lió dels sipais o motí que va esclatar a l'Índia contra els britànics el 1857.
Era d'ètnia paixtu, d'una família establerta a Cawnpore força temps abans de la fam de 1837–1838. Era orfe i hauria mort de gana si no hagués estat per un missioner cristià que el va salvar i el va posar com a khidmatgar en una família angloíndia de la ciutat que es va preocupar que fes estudis; va aprendre francès i anglès entre altres coneixements. Després fou mestre a la mateixa escola.
Va entrar al servei de Nana Sahib, fill adoptiu de Badji Rao II, el darrer dels peshwa mahrathes, com a preceptor i mestre d'anglès. Nana el va fer el seu conseller polític. A la mort de Badji Rao II el 1851 Nana el va succeir en els títols i pensions i drets, però el governador general Lord Dalhouise va ordenar no pagar-li la pensió i no el va reconèixer com a successor. La memòria de greuges presentada fou redactada per Azim però rebutjada pels directors de la Companyia Britànica de les Índies Orientals.
El 1853 va anar a Anglaterra per pledejar personalment pel seu senyor i amic, però igualment va fracassar. Tanmateix, un grapat de dames angleses es van sentir atretes per la seva persona i al seu retorn a l'Índia (1855) rebia nombroses cartes d'aquestes senyores que foren publicades en dos volums, amb algunes prou escandaloses. Més tard va tornar a Europa i va visitar Anglaterra, França, Constantinoble, Sebastòpol, i l'escenari de la guerra anglo-russa a Crimea.
Frustrat per la manca de resultats i per haver invertit 50000 lliures en l'empresa, va suggerir a Nana enderrocar el poder britànic mitjançant un cop d'estat militar. A començament del 1857 es va dirigir amb Nana Sahib als quarters militars del nord de l'Índia per convèncer els oficials, però no va trobar bona acollida. Va enviar emissaris als prínceps hindús i alguns van prometre suport però en general fou una promesa falsa. Algunes accions errònies de Nana contra els britànics van portar a la conquesta pels anglesos de la fortalesa de Bithur, la plaça forta de Nana prop de Cawnpore el juliol de 1857. Azim va desaparèixer llavors de l'escena i sembla que es va refugiar a Bhutwal, al Nepal, on hauria mort l'octubre de 1859, però de fet mai més no se'n va tornar a sentir parlar.

## Bibliografia

* J. W. Kaye, A History of the Sepoy War in India, Londres 1870
* G. B. Malleson, History of the Indian Mutiny, Londres 1879
# Barbus kuiluensis

Barbus kuiluensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Kouilou.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.