OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Bailly

David Bailly (Leiden, 1584 - Leiden, 1657) fou un pintor neerlandès, de l'Edat d'Or de la pintura holandesa.

## Biografia

Nascut a Leiden, va ser fill de Peter Bailly, un immigrant flamenc, cal·lígraf i mestre d'esgrima. Va estudiar dibuix probablement amb el seu pare i amb el gravador en coure Jacques de Gehyn. Posteriorment va treballar amb Cornelis van der Voort, pintor d'Amsterdam. Segons Arnold Houbraken, a l'estiu de 1608 va iniciar el seu «Grand Tour», viatjant a Frankfurt del Main, Núremberg, Augsburg i Hamburg per arribar via Tirol a Venècia i finalment Roma.
El 1613 estava de tornada als Països Baixos, on es va dedicar a la pintura de gènere, natures mortes i retrats, sovint combinats amb els símbols propis de la pintura de Vanitas, com en el seu cèlebre Autoretrat del Museu de Leiden. També són coneguts els seus retrats dels professors i alumnes de la Universitat de Leiden. Amb Gabriel Metsu i Jan Steen va ser membre fundador de la «guilda» o gremi de Sant Lluc de Leiden del qual el 1648 va ser nomenat capità.
Bailly va ser mestre dels seus nebots Pieter i Harmen Steenwijck, conegut també com a pintor de «Vanitas».

## Referències

* ↑ Houbraken, Arnold. «David Bailii» (en neerlandès). [Consulta: 11 març 2016].
* 1 2 «David Bailly» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 11 març 2016].

## Enllaços externs

* Informació sobre l'obra de David Bailly a Artcyclopedia.
# E501

La ruta europea E501 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Le Mans (França) i finalitza a Angers (França). Té una longitud de 97 km. Té una orientació de nord a sud.
Viccionari
# El Pueyo de Jaca

El Pueyo de Jaca (O Pueyo de Tena en aragonès o també Pueyo de Chaca) és una localitat aragonesa pertanyent al municipi de Panticosa, en l'Alt Gállego, província d'Osca.

## Història

Emplaçat a la vora mateixa de l'embassament de Búbal, just on les aigües del riu Caldarés conflueixen amb les del Gállego, el seu nom significa 'lloc al capdamunt' (en al·lusió al petit altell sobre el qual s'aixeca el caseriu).
Se cita per primera vegada en segle xiv i, a causa de la seua cèntrica ubicació geogràfica, en el XVII va arribar a ostentar la capitalitat administrativa de la Vall de Tena. Juntament amb Panticosa i Hoz de Jaca, va conformar fins a 1836 un dels tres històrics quiñones en els quals es dividia la vall. Durant molts segles va ser conegut simplement com a "Pueyo", adquirint el topònim actual en 1857.

## Monuments

* Església Parroquial de Sant Miquel: ampliada al segle xviii a partir d'un temple anterior del XVI.
* Cases de la Vall: edifici civil del segle xvii, on tenien lloc les anomenades Juntes Generals de la Vall quan El Pueyo ostentava la capitalitat.
* Palau de la Viñaza: gran casa pairal del segle xix convertida en alberg juvenil.
* Pont del Concellar: pas de l'antic Camí ral sobre el Caldarés; data de l'any 1550, però ha hagut de ser reconstruït en diverses ocasions després de sofrir devessalls i fortes crescudes del riu.

## Festes i tradicions

Les festes del Pueyo se celebren tradicionalment entorn del 27 d'agost, en honor de Sant Josep de Calassanç. Especialment en aquests dies, és molt típica entre els veïns la degustació de sopetes (bresquilla amb vi).

## Referències

* ↑ Consello Asesor de l'Aragonés. «Informe lumero 3: Toponimos mayors d'a comarca de l'Alto Galligo», 16-10-2005. [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ «Topónimos: pueblos con nombre local en aragonés en Gran Enciclopedia Aragonesa». Arxivat de l'original el 2012-01-11. [Consulta: 15 juny 2018].
# Sneads

Sneads és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.919 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sneads tenia 1.919 habitants, 796 habitatges, i 554 famílies. La densitat de població era de 167,6 habitants/km².
Dels 796 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,6% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.690 $ i la renda mediana per família de 37.162 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.917 $ mentre que les dones 23.674 $. La renda per capita de la població era de 15.113 $. Entorn de l'11,2% de les famílies i el 17,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sneads». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sneads». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mary Ann Radcliffe

Mary Ann Radcliffe (c. 1746 – 1818 o després) va ser una escriptora britànica, figura destacada als inicis del moviment feminista.
Radcliffe és coneguda pel seu llibre The Female Advocate; or, An Attempt to Recover the Rights of Women from Male Usurpation (1799), on s'explicava com els homes que treballaven en negocis de barrets de dames i en altres oficis treien la feina de dones i les forçaven a prostituir-se. Radcliffe argumentava que la falta d'educació i els prejudicis de la societat sobre havia què havia de fer i què no una dama gentil dificultaven que les dones poguessin aconseguir una feina en un negoci respectable.$^{:81}$

## Referències

* ↑ Isobel Grundy (2004). Radcliffe, Mary Ann (b. c.1746, d. in or after 1810). Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/37876 De subscripció o mur de pagament
* 1 2 Krueger, Christine L. Encyclopedia of British writers, 19th and 20th Centuries. Infobase Publishing, 2009, p. 282. ISBN 1-4381-0870-2.
* 1 2 Stafford, William. English Feminists and Their Opponents in the 1790s: Unsex'd and Proper Females. Manchester University Press, 2002. ISBN 0-7190-6082-6.
# Cristina Gutiérrez-Cortines Corral

Cristina Gutiérrez-Cortines Corral (Madrid 17 de desembre de 1939) és una historiadora i política espanyola. Es doctorà en Història de l'Art i ha treballat com a catedràtica a la Universitat de Múrcia. La seva àrea de recerca es concentra en la investigació en art, arquitectura, urbanisme i història de la ciutat a les noves tecnologies.
De 1978 a 1993 ha estat directora d'Aula i Cultura de la Universitat de Múrcia, de 1989 a 1995 directora de l'aula d'humanitats del diari La Verdad de Múrcia i de 1986 a 1996 secretària del comitè espanyol d'història de l'art (1986- 1996). De 1995 al 1999 fou consellera d'Educació i Cultura al Govern de la Regió de Múrcia pel Partit Popular.
Amb aquest mateix partit fou elegida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 1999, 2004 i 2009. Dins del Parlament Europeu va ser, fins al 2014, membre de la Comissió de Medi ambient, Salut Pública i Seguretat Alimentària i de la Delegació per a les Relacions amb els Països del Sud-est Asiàtic i l'Associació de Nacions del Sud-est Asiàtic (ASEAN).

## Obres

* Arquitectura, economía e iglesia en el siglo XVI: (Murcia y su entorno) (1987) ISBN 84-85434-34-X
* Renacimiento y arquitectura religiosa en la antigua diócesis de Cartagena: (Reyno de Murcia, Gobernación de Orihuela i Sierra del Segura) (1987) ISBN 84-600-4868-3
* Murcia: una mirada al pasado (amb altres, 1991) ISBN 84-7782-182-8
* Desarrollo sostenible y patrimonio histórico y natural : una nueva mirada hacia la renovación del pasado (coordinadora, 2002) ISBN 84-95516-54-3

## Referències

* ↑ «Fitxa, al web del Parlament Europeu» (en espanyol i 23 idiomes europeus més). [Consulta: 1r desembre 2015].

## Enllaços externs

* Entrevista a La Verdad, 27 de juliol de 2011.
* Obres de Cristina Gutiérrez-Cortines a Dialnet.
# Ekrem İmamoğlu

Ekrem İmamoğlu (Akçaabat, Província de Trebisonda, Turquia, 4 de juny de 1970) és un polític turc que actualment és batlle d'Istanbul. Ocupà el càrrec de batlle del 17 d'abril fins al 6 de maig de 2019 després d'haver estat elegit a les eleccions municipals del març de 2019 com a candidat de la coalició Aliança Nacional entre el Partit Republicà del Poble (CHP) i el Partit Iyi i després d'una repetició de les eleccions fou reelegit el 23 de juny de 2019. Entre 2014 i 2019 havia estat batlle de Beylikdüzü, un districte occidental d'Istanbul.
İmamoğlu, tot i ser un candidat poc conegut, aconseguí ser el candidat a batlle d'Istanbul per la coalició Aliança Nacional, passant per davant d'altres candidats més ben situats com Muharrem İnce, que havia estat el candidat del CHP a les eleccions presidencials del 2018.
İmamoğlu fou proclamat batlle d'Istanbul el 17 d'abril, després de la conclusió del recompte. El 6 de maig, la Junta Electoral Central anul·là els resultats després d'acceptar les al·legacions del Partit de la Justícia i el Desenvolupament. Unes noves eleccions tingueren lloc el 23 de juny en les quals Imamoglu fou reelegit com a batlle amb el 54% dels vots.

## Referències

* ↑ «Revés a Erdogan a Istanbul: els opositors tornen a guanyar l'alcaldia». CCMA, 23-06-2019.
* ↑ «L'oposició turca recupera Istambul després de vint-i-cinc anys de domini d'Erdogan». Vilaweb, 23-06-2019.

## Enllaços externs

* Ekrem İmamoğlu - Lloc web oficial
# Bestialots Espurnats de la Sagrada Família

Els Bestialots Espurnats de la Sagrada Família són una colla de diables ubicada al barri de la Sagrada Família de Barcelona.
Una de les finalitats de la colla és la promoció i difusió de la cultura tradicional del foc. Per això, des del principi s'ha dedicat a organitzar i oferir tallers infantils i espectacles, així com a organitzar les activitats de foc de la Festa Major de la Sagrada Família i de la Festa de Tardor.

## Història

La colla de diables dels Bestialots Espurnats de la Sagrada Família va néixer el mes de novembre de l'any 2008, gràcies a un grup de gent vinculada a unes altres entitats culturals del districte. Va ser durant les festes del barri que la colla va rebre el bateig de foc, apadrinada pels diables de les Fures de Can Baró i pel drac Farfolla de la Sagrada Família.
La llegenda diu que els Bestialots Espurnats van sorgir, de l'infern que s'amaga sota el temple de la Sagrada Família.
Des de l'any 2009 fins a l'any 2016 la colla participa activament en la revetlla de Sant Joan, celebració que va ajudar a recuperar.
L'any 2010 va prendre part per primera vegada en el correfoc de la Mercè. i continua participant com a membre de la coordinadora de diables de Barcelona.
El 2011 els Bestialots Espurnats de la Sagrada Família van incorporar la figura de Llucifer, un personatge que s'identifica per la capa i la màscara, que el 2012 van dotar també d'un ceptrot.
Des del 2014 fins a l'any 2016 van comptar amb el grup de percussió Insomnia Batucada a les seves actuacions.

## Tipus de vestits

Els membres de la colla vesteixen un conjunt de dues peces amb base negra. La casaca va ornamentada amb flames de color groc i vermell que arrenquen de la part inferior i s'enfilen cap al pit i que també se situen el final de les mànigues. La peça porta la caputxa incorporada, guarnida amb banyes o cresta que baixa per l'esquena, ambdues de color vermell. A la part inferior del cos porten pantalons també de color negre amb la mateixa decoració a la part inferior dels laterals dels camalls. Porten sabates de color fosc.
Lucífer va vestit com la resta del grup, però es distingeix pel fet de portar damunt les espatlles una capa negra amb flames vermelles i taronges a la part inferior, que es col·loca per sobre del vestit de diable.

## Correfocs del barri

Juntament amb el drac Farfolla, els Bestialots Espurnats organitzen dos correfocs a l'any al barri de la Sagrada Família sota el paraigües de la coordinadora del barri de Sagrada Família:
* Festa Major, a l'abril
* Festes de Tardor, a l'octubre

## Referències

* ↑ «Bestialots Espurnats». [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Coordinadora d'Entitats del Barri del Poblet – Sagrada Família» (en anglès americà). [Consulta: 3 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Twitter dels Bestialots Espurnats
* Instagram dels Bestialots Espurnats
* Pàgina de Facebook dels Bestialots Espurnats
* Wordpress Bestialots Espurnats
* Youtube dels Bestialots Espurnats
# Eden

«Eden» té aquests significats:
* Geografia:
** Eden (Carolina del Nord)
** Eden (Dakota del Sud)
** Eden (Idaho)
** Eden (Maryland)
** Eden (Mississipi)
** Eden (Nova York), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York.
** Eden (Texas)
** Eden (Vermont)
** Eden (Wisconsin)
** Eden (Wyoming)
** Eden Isle, població dels Estats Units a l'estat de Louisiana.
** Eden Prairie, població dels Estats Units a l'estat de Minnesota.
** Eden Valley, població dels Estats Units a l'estat de Minnesota.
** Eden (Cap Occidental), Sud-àfrica
* Biografies:
** Anthony Eden (1897 – 1977), polític britànic.
** David Eden Lane (1938, Woden, Iowa - 2007, Terre Haute, Indiana), líder supremacista blanc i escriptor nord-americà.
** Eden Hazard (La Louvière, Bèlgica, 1991), futbolista belga.
* Miscel·lània:
** Canal Eden, canal de reg a Bengala Occidental.
** Edèn Concert, sala de music-hall de Barcelona.
** Eden Project, complex mediambiental concebut per Tim Smit i dissenyat per l'arquitecte Nicholas Grimshaw.

## Vegeu també

* Edèn
# El club de l'odi

El club de l'odi (títol original en anglès, Soft & Quiet) és una pel·lícula de thriller de terror estatunidenca del 2022 escrita, produïda i dirigida per Beth de Araújo en el seu debut com a directora. És protagonitzada per Stefanie Estes i Olivia Luccardi. Jason Blum exerceix de productor executiu sota la seva bandera de Blumhouse Productions. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al concurs de narrativa del festival de cinema South by Southwest el 12 de març de 2022. Es va estrenar el 4 de novembre de 2022 a càrrec de Momentum Pictures.

## Referències

* ↑ «Soft & Quiet». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Images from the Horror Films at SXSW's 2022 Film Festival, Including Ti West's 'X'!». Bloody Disgusting, February 2, 2022. [Consulta: February 2, 2022].
* ↑ Galuppo, Mia (2022-02-02). «SXSW: Atlanta Season Opener, Nicolas Cage Film Unbearable Weight Set for Fest». Hollywood Reporter (en en-US).
* ↑ «2022 SXSW Film Festival Lineup».
# Susan George (politòloga)

Susan George (Akron, 29 de juny de 1934) és una politòloga i intel·lectual francesa d'origen estatunidenc.
És directora associada del Transnational Institute amb seu a Amsterdam, presidenta de l'Observatori de la mundialització amb seu a París i vicepresidenta de la secció francesa de l'organització Attac.
Va ser una de les persones que va coordinar la campanya del conjunt de moviments socials francesos contra l'Acord Multilateral d'Inversions (AMI) i per a la reforma de l'Organització Mundial del Comerç.
Molt compromesa amb les lluites internacionals i amb el moviment altermundista, ha publicat diversos llibres per difondre les seves idees, entre els quals destaca especialment Informe Lugano (2000) on s'analitza, des de la perspectiva de l'autora, cap on es podria encaminar el món en els propers anys si continua regit pel neoliberalisme. El llibre ha estat traduït a nombroses llengües i ha estat un èxit absolut de vendes en l'àmbit de l'assaig.
El 2017 va signar el manifest Let Catalans Vote fent evident el seu suport al dret a decidir per mitjà del referèndum sobre la independència de Catalunya.

## Obra

* Comment meurt l'autre moitié du monde (1978)
* L'effet boomerang (1992)
* La mundialització liberal (conjuntament amb Martin Wolf, 2002)
* Un altre món és possible si... (2004)
* Nous pobles d'Europa (2005)
* Informe Lugano II (2013)
* Los usurpadores (2015)

## Referències

* ↑ «Susan George». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Una premi Nobel de la Pau es posiciona: les accions de l'estat espanyol són 'antidemocràtiques i contraproduents'». [Consulta: 23 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Transnational Institute
# Mer Rouge

Mer Rouge és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 721 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mer Rouge tenia 721 habitants, 264 habitatges, i 172 famílies. La densitat de població era de 222,7 habitants/km².
Dels 264 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,7% hi vivien parelles casades, en un 20,1% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 28,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.472 $ i la renda mediana per família de 27.273 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.833 $ mentre que les dones 19.861 $. La renda per capita de la població era de 12.759 $. Entorn del 29,7% de les famílies i el 39,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mer Rouge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mer Rouge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El Perer (Tavertet)

El Perer és un mas proper a Rupit, però administrativament al terme municipal de Tavertet (Osona). Aquest mas termeneja amb Rupit. Antic mas que es troba registrat en fogatge de la parròquia i terme de Tavertet del 5 d'octubre de 1553, aleshores habitava el mas un tal Joan Perer. A jutjar per les dades constructives fou ampliat al segle xviii, moment en què es degué ampliar la part del porxo, el portal del qual duu la data de 1727.
Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a migdia. A l'extrem dret hi ha un portal adovellat amb una finestra amb espiera al primer pis, i una forma goticitzant al segon. A la part esquerra s'hi adossa un cos de porxos sostingut per pilars de pedra al primer pis, i de totxo al segon, i amb un portal rectangular a la part de llevant d'aquest cos. A llevant hi ha finestres motllurades i amb espieres. A ponent s'hi adossen construccions agrícoles, també de pedra. És construïda amb lleves de pedra unida amb morter, els elements de ressalt són de pedra picada.
La cabana de la masia és de planta rectangular i està coberta a dues vessants, amb el carener paral·lel a la façana, la qual es troba orientada al sud-oest. El portal està situat a l'extrem esquerre, essent datat així com la finestra de damunt. El vessant posterior és més prolongat que aquest. A la banda de migdia hi ha una obertura presidida per un gran arc de mig punt rebaixat, amb una altra, rectangular, al damunt, on es poden veure els cavalls de fusta que sustenten la coberta. És una construcció mixta que serveix tant de cabana com d'habitatge, malgrat que actualment les seves funcions es redueixen a les de cabana. Construïda amb pedra sense polir i unida amb morter, els elements de ressalt són també de pedra picada.

## Referències

* 1 2 3 «Mas el Perer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Distribució disjunta

En biologia, la distribució disjunta d'un tàxon és aquella en la qual hi ha dos o més grups relacionats però àmpliament separats geogràficament. Les causes d'aquest tipus de distribució són variades. Pot ser causada per canvis en el medi ambient, com pot ser els causats pel sorgiment de muntanyes, derives continentals o pujada del nivell del mar, corrents terrestres o marins, vents, etc. També pot ser causat per l'expansió territorial d'un organisme. En el cas dels ocells que mengen fruits aquest són dispersats a grans distàncies amb les seves femtes. Els humans també creen distribucions disjuntes.
Hi ha patrons de distribucions disjuntes com la disjunció irano-turània, la d'Europa - Est d'Àsia, la d'Europa-Sud-àfrica (per exemple el gènere Erica), i la disjunció mediterrània-Hoggart (gènere Olea), etc.

## Alguns exemples de distribució disjunta

* Disjunció boreoalpina: Es produeix quan una espècie (com la papallona Apol·lo) es troba en regions boreals i en regions de muntanya del centre-sud. És un fenomen molt freqüent a Europa degut a les conseqüències de les glaciacions. La disjunció de Keilhac també té la mateixa causa, i en aquest cas l'espècie apareix a les penínsules Ibèrica i la Balcànica.
* El gènere del roldor (Coryaria) autòcton dels Països Catalans es troba també a Nova Zelanda i Amèrica Central.
* El boix té una distribució disjunta.
* L'arboç (Arbutus unedo) es troba a la Conca del Mediterrani i es troba aïlladament al sud d'Irlanda (no pas a Anglaterra).

## Referències

* ↑ Tallis, J. H.. Plant community history. 2. London u.a.: Chapman and Hall, 1991, p. 140–43. ISBN 0412303205.
* ↑ http://biologia.laguia2000.com/ecologia/biogeografia-tipos-de-areas-de-distribucion#ixzz3yM5TpEo9
# El Llosar (Monistrol de Calders)

El Llosar, anomenat per error El Lluçà en alguns mapes, és un paratge del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situat a l'extrem nord del terme monistrolenc, en el vessant sud-oest del Pla de Puntogaina. És en un pendís a la dreta del torrent de la Baga Cerdana.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Referències

* ↑ És pronunciat pels monistrolencs amb essa sonora, i el terra del Llosar és abundós en lloses de pedra despreses de les cingleres superiors.