OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# François Brousseau

François Brousseau és un periodista quebequès. Actualment és analista d'afers internacionals a Ràdio Canadà i signa una crònica setmanal per al diari Le Devoir. Al percurs de la seva carrera ha treballat al diari Le Journal de Montréal, Le Devoir, L'actualité i Ràdio Canadà. Brousseau va estudiar un doctorat en ciències polítiques a la Universitat de Mont-real.

## Referències

* ↑ «François Brousseau | Le Devoir» (en francès). https://www.ledevoir.com,+08-02-2020.+[Consulta: 8 febrer 2020].
* ↑ «Entrevue avec François Brousseau | ICI Radio-Canada.ca» (en francès). https://ici.radio-canada.ca,+08-02-2020.+[Consulta: 8 febrer 2020].
# Litosita

La litosita és un mineral de la classe dels silicats. El nom prové del grec lithos, que significa pedra, perquè està formada pels components més abundants a l'escorça de la Terra.

## Característiques

La litosita és un silicat de fórmula química K₆Al₄Si₈O$_{25}$·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la litosita pertany a «09.GB - Tectosilicats amb H₂O zeolítica, amb cadenes de connexions senzilles de 4-enllaços» juntament amb els següents minerals: amonioleucita, analcima, hsianghualita, leucita, pol·lucita, wairakita, kirchhoffita, laumontita, yugawaralita, roggianita, goosecreekita, montesommaïta i partheïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall del riu Vuonnemiok, situada al massís de Khibini, dins l'óblast de Múrmansk (Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lithosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 març 2020].
# Festa Major de la Barceloneta

La Festa Major de la Barceloneta se celebra al voltant de la festivitat de Sant Miquel, que és el 29 de setembre, al barri de La Barceloneta de Barcelona. Està organitzada per l'Associació de Veïns de la Barceloneta i compta amb activitats com audicions de sardanes, cantades d'havaneres, correfoc amb els diables i cercavila amb els gegants Pep Barceló i Maria la Neta. Els carrers engalanats i la cercavila del canó són alguns elements que singularitzen aquesta festivitat.
Sembla que la institució de la festa major, tal com l'entenem avui dia, amb una combinació d'actes religiosos i civils, va començar a mitjan segle xix, amb motiu dels actes del centenari de la constitució del barri.

## Motiu

La parròquia de la Barceloneta és dedicada a Sant Miquel del Port. L'elecció de l'advocació la va fer el capità general de Catalunya d'aquell moment, Jaime de Guzmán-Dávalos Spínola, marquès de la Mina. El marquès, que és enterrat al temple, va elegir el seu sant patró per a la Barceloneta. Per una altra banda, el topònim del port fa referència a la principal activitat del barri i a la necessitat de protegir mariners i pescadors dels perills de la mar.

## Actes destacats

* Cercavila del canó. El canó de la Barceloneta és un giny festiu conduït per un veí disfressat de general napoleònic que surt el diumenge de festa major. És molt popular entre la mainada perquè dispara caramels. La cercavila passa pels carrers del barri i cada vegada que es detona el canó els assistents fan veure que cauen abatuts i recullen les llaminadures.
* Carrers guarnits. Com passa en més festes majors de la ciutat, a la Barceloneta alguns veïns guarneixen el carrer i organitzen un programa d'activitats propi que es complementa amb l'oficial de la festa. Així i tot, aquesta activitat viu actualment un període de decreixement, perquè cada vegada s'engalanen menys espais.
* Havaneres. Com a bon barri mariner, les havaneres són una cita fixa del programa de festa major de la Barceloneta. Habitualment s'organitza una cantada a la platja acompanyada de gots de rom cremat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Festa Major de la Barceloneta». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Font del Camp del Miracle

La font del Camp del Miracle és una font situada enfront de l'ermita de Sant Medir, a la riera de Sant Medir, de la serra de Collserola, al municipi de Sant Cugat del Vallès.
La font va ser feta per l'APAC (Associació per la preservació del Patrimoni Cultural de Sant Cugat), o Penya Regalèssia. Està construïda amb pedra gres, disposa de quatre aixetes amb polsador i una gran pica correguda. A la part superior dreta hi ha un mosaic en homenatge a Sant Medir i a l'aplec que se celebra aquí cada 3 de març.
El nom del Camp del Miracle fa referència a que aquí se suposa que van brotar miraculosament les faveres de Sant Medir.

## Referències

* ↑ «Font del Camp del Miracle». Parc de Collserola.
* ↑ «La llegenda de Sant Medir de Barcelona». Ajuntament de Barcelona, 20-02-2023.
# Rossinyol cellut

El rossinyol cellut (Tarsiger indicus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Habita en boscos de rododendres i coníferes des de l'Himàlaia fins al centre-sud de la Xina i Taiwan. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «Rossinyol cellut». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 705. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «White-browed Bush-Robin» (en anglès). eBird. [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ BirdLife International. «White-browed Bush-robin. Tarsiger indicus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Jardí dels Prínceps (Groningen)

El Jardí dels Prínceps és un jardí renaixentista del centre de Groningen (Països Baixos). Es troba al darrere del Prinsenhof, un edifici del segle xi. El jardí va ser construït el 1626 a la demanda del stadhouder Guillem Frederic de Nassau-Dietz i la seva dona Albertina Agnès d'Orange-Nassau. El Prinsenhof va ser a partir del 1594 la residència local dels prínceps de Nassau.
El jardí conté, entre altres elements, un jardí de roses, herbes i una part amb arcs. Hi ha dues lletres compostes de bardisses la W de Willem Frederik (Guillem Frederic) i la A d'Albertina Agnès. A partir del segle xix el jardí es va degradar i es va convertir en una plaça. Entre el 1935 i el 1938, el jardí va ser reconstruït gràcies a un pla del 1637 d'Egbert Haubois i des d'aquesta època, el jardí s'assembla de nou al model inicial.
# Cal Soler (Vallcebre)

Cal Soler és una masia del municipi de Vallcebre. Està situada a les proximitats de Sant Julià de Fréixens, a una alçada de 1.101 msnm. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta baixa, un pis i golfes amb coberta a dos vessants i el carener paral·lel a la façana de llevant; les obertures, petites i amb llindes de fusta, es distribueixen pels murs de llevant i ponent. El segle xviii s'amplià amb la construcció d'un cos rectangular adossat al mur de llevant, cobert a dos vessants i amb el carener perpendicular a la façana. Els murs són de maçoneria molt pobre i irregular.

## Vegeu també

* Vallcebre
* Llista de monuments de Vallcebre

## Referències

* ↑ «Mapa de l'ICC». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
* 1 2 «Cal Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Fezouane

Fezouane (en àrab فزوان, Fazwān; en amazic ⴼⵣⵡⴰⵏ) és una comuna rural de la província de Berkane, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.089 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Stenochilus

Stenochilus és un gènere d'aranyes araneomorfs de la família dels estenoquílids (Stenochilidae). Fou descrit per primera vegada per Octavius Pickard-Cambridge, l'any 1871.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog amb data de 12 de gener de 2019, Stenochilus té 3 espècies del sud d'Àsia:
* Stenochilus crocatus Simon, 1884 – Birmània, Cambodja, Sri Lanka
* Stenochilus hobsoni O. Pickard-Cambridge, 1871 – Índia
* Stenochilus scutulatus Platnick & Shadab, 1974 – Índia

## Referències

* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Stenochilus O. Pickard-Cambridge, 1871 en la família Stenochilidae +base de dades
* ↑ Pickard-Cambridge, O. (1871b). On some new genera and species of Araneida. Proceedings of the Zoological Society of London 38(3, for 1870): 728-747, Pl. XLIV.
# Festa Major de la Dreta de l'Eixample

La Festa Major de la Dreta de l'Eixample se celebra l'últim cap de setmana de maig o el primer de juny a la Dreta de l'Eixample de Barcelona. Se celebra des del 2004. S'hi destaca una fira modernista amb productes d'època, però també una bicicletada modernista, amb participants vestits amb indumentària d'aquells anys, representacions teatrals i passejades modernistes per descobrir els secrets dels edificis de l'època que es conserven. D'una altra banda, com tota festa major, s'hi fa una cercavila amb ball de gegants, àpats populars, competicions esportives, tallers infantils, concerts i balls de festa major; tot plegat, amb la participació d'entitats, agrupacions musicals i més organitzacions del districte.

## Actes destacats

* Ball i cercavila de gegants. La imatgeria festiva popular ha tingut presència tradicionalment en les festes de la Dreta de l'Eixample, amb una cercavila gegantera el diumenge, últim dia de la celebració. Després, un ball conjunt de les figures posa fi a l'acte.
* Fira Modernista. Durant tots els dies de festa, a la part alta del carrer de Girona, s'hi instal·la la Fira Modernista, amb objectes, productes gastronòmics, vestits, música i elements decoratius de l'època. El programa específic de la fira inclou demostracions d'oficis antics, de cotxes i de jocs infantils, entre més.
* Bicicletada modernista. Aquesta activitat popular pels carrers del barri ja fa uns quants anys que ha esdevingut un punt d'interès central del programa festiu. Té la singularitat que els participants han d'anar vestits amb indumentària de l'època.

## Referències

* 1 2 3 4 «Festa Major de la Dreta de l'Eixample». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Eusebio Subero y Diaz

Eusebio Subero y Diaz (Calahorra, Logronyo, La Rioja, 1833 - Terol, Aragó, 1894), fou un compositor, organista i mestre de capella espanyol.
Ordenat prevere el 1859, passà a Madrid, en el Conservatori d'aquesta capital i, sota la direcció del mestre Eslava, perfeccionà els coneixements musicals adquirits en la seva vila natal. Acabats els seus estudis guanyà per oposició la plaça d'organista de la parròquia de Santiago, de Terol, i el 1865 aconseguí el benefici de mestre de capella de la Catedral, càrrec que unit al d'organista de la mateixa església, servà fins a la seva mort. Gaudí d'una merescuda anomenada com a organista i en el seu temps es distingí com a compositor, cultivant amb preferència el gènere religiós.
Deixà escrites prop de 100 obres, entre les que mereixen especial menció una Missa a gran orquestra i a 4 i 8 veus; una altra de Difunts, també per a gran orquestra; un Miserere a 4 veus, i un Libera me. Aquestes obres no gens escasses d'inspiració, es conserven en l'arxiu de la Catedral de Terol.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 57, pàg. 1476. (ISBN-84-239-4557-X)
# Sadovi (Aleksàndrovka)

Sadovi - Садовый (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la costa nord de la península de Ieisk, a la vora del liman de Ieisk de la mar d'Azov, a 12 km al sud-est de Ieisk i a 184 km al nord-oest de Krasnodar. Pertany al municipi d'Aleksàndrovka.
# Cal Soldevila (Montmajor)

Cal Soldevila (o mas Soldevila o Soldeviles) és una masia situada a la parròquia de Sorba, al municipi de Montmajor, al Berguedà. És un edifici que és considerat patrimoni immoble situat al peu sud-oest del turó de Sant Miquel. Actualment no té cap ús i està en un mal estat de conservació i en perill d'enfonsament perquè s'ha aixecat la teulada. El seu número de registre en l'inventari de patrimoni de la Generalitat de Catalunya és IPA-3502.

## Situació geogràfica

Cal Soldevila està situada al peu nord-oest del turó de Sant Miquel, a la parròquia de Sorba, al municipi de Montmajor, el Berguedà. A prop del mas Soldevila hi ha l'església de Sant Miquel de Sorba.

## Estil i característiques

Cal Soldevila és una masia que amb l'estructura clàssica i una planta basilical. Té el carener perpendicular a la façana i una coberta de doble vessant. Té un gran portal adovellat a la banda del migdia que està descentrat de l'eix de simetria del mas. Part de la façana està sostinguda per dos contraforts massissos que indica, igual que el portal, uns orígens tardomedievals. Aquesta masia ha estat desfigurada per finestres que s'hi han obert posteriorment. A més a més, la pallissa que hi ha darrere la masia també és interessant, ja que té un porxo d'arcs de mig punt i portes i finestrals amb llinda.
La façana té un seguit de forats entre les pedres disposats en tres files horitzontals que podrien correspondre a les bigues interiors o que s'utilitzessin per a aguantar les bastides quan es va construir. Al seu davant hi ha un mur petit que tanca com si fos un baluard.
La casa per dintre està dividida per dos cossos paral·lels a la façana. El que hi ha a l'entrada de la porta hi ha l'escala de pedra en angle que puja a dalt el pis i una quadra al costat dret; el cos que hi ha al darrere està separat per un mur doble que forma una cambra d'aire d'un metre. A la dreta d'aquest cos hi ha un arc diafragma al bell mig que dona amplitud a l'estança. El pis gairebé està enfonsat i no s'hi pot accedir.

## Toponímia

El topònim de Soldevila podria significar "sota la vila", ja que està sota el poblat antic de Sorba.

## Història

Al segle xviii, Cal Soldevila era una de les masies més importants de Sorba. Moltes vegades, l'església de Sant Miquel de Sorba és anomenada Sant Miquel de Soldeviles, ja que aquesta feia les funcions de capella de la casa.
El fogatge de 1553 parla sobre un Matheu Soldevila a Sorba i Codonyet.
El rector de Sorba va donar constància, en la consueta del 1757, de la importància del mas i que Sant Miquel de Sorba era sufragània de Santa Maria de Sorba.
L'acròpoli romana fortificada que hi ha al tossal de Sant Miquel indica que la zona estava poblada des de ben antic. Aquesta fou excavada pel mossèn Joan Serra i Vilaró l'any 1922.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Cortés Elía, Mª del Agua. «Mas Soldevila al mapa de patrimoni cultural del DIBA». Diputació de Barcelona. [Consulta: 24 setembre 2014].
* 1 2 3 «Cal Soldevila». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Montmajor
# Font de la Mamella

La Font de la Mamella era un naixement d'aigua potable situat a la muntanya de Montjuïc (Barcelona), a l'est del Cementiri de Montjuïc, entre el camí de la Serp i el passeig del Migdia. Aquesta font donava peu a la capçalera del Torrent de la Mamella, sent engolida en una de les ampliacions del cementiri. El torrent, a finals de la dècada dels anys 70 encara desaiguava en la riera de Magòria. Actualment és una zona on s'hi realitzen abocaments de terres actuals, sent una zona ocupada per Parcs i Jardins de l'ajuntament de Barcelona.
En unes prospeccions realitzades abans de l'any 1944 per Josep de la Vega es van trobar les restes d'un jaciment arqueològic que data de l'època íbera de la ciutat, on es van trobar restes d’una cabana, una sitja i una llar de foc, a més de tres jaspis tallats. Aquest jaciment probablement es troba relacionat amb unes restes de l'edat del bronze trobades al mateix cementiri.

## Referències

* ↑ «Jaciment arqueològic Font de la Mamella». invarque. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2022].
* ↑ «Las olvidadas fuentes de Montjuïc». 9 novembre 2022. Diari La Marina. [Consulta: 3 desembre 2022].
* ↑ «Intervenció: Font de la Mamella». Carta Arqueològica de Barcelona. [Consulta: 3 desembre 2022].
* ↑ «Jaciment arqueològic Cementiri - Bronze». invarque. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2022].
# Laviéville

Laviéville és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 155 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Laviéville era de 155 persones. Hi havia 60 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 20 parelles sense fills, 28 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 60 habitatges, 57 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 60 habitatges eren cases. Dels 57 habitatges principals, 49 estaven ocupats pels seus propietaris i 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 7 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 33 en tenien cinc o més. 43 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 35 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Laviéville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 12 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 16 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 100 persones, 76 eren actives i 24 eren inactives. De les 76 persones actives 71 estaven ocupades (38 homes i 33 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 24 persones inactives 10 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Laviéville hi havia 60 unitats fiscals que integraven 161 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.967 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Laviéville hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 396 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Laviéville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Laviéville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Stockelsdorf

Stockelsdorf (baix alemany: Stockelsdörp) és un municipi alemany de Slesvig-Holstein. Limita directament amb la ciutat de Lübeck, ciutat amb la qual forma una conurbació continua. És principalment un poble residencial amb serveis de proximitat. S'hi van assentar diverses indústries i és un dels tres municipis on es pot fabricar el Massapà de Lübeck, una especialitat amb Indicació geogràfica protegida.

## Referències

* ↑ «Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Ortsnamen in Schleswig-Holstein». Fehrs Gilde. [Consulta: 27 març 2018].
* ↑ «Stockelsdorf». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ricard Garriga Salvadó

Ricard Garriga Salvadó (el Pla de Santa Maria, 1912 - Tarragona, 1982) va ser un mestre d'escola, músic i polític català.
Va estudiar magisteri i va exercir de mestre al Pinell de Brai, Vilalba dels Arcs, el Pla i Tarragona. Compositor i autor teatral. Va escriure "La noia de la masia" i compongué diverses sardanes, entre altres "Tarragona". L'agost de 1936 va ser secretari del Comitè de l'Escola Nova Unificada (CENU), en representació de la UGT, que volia trencar amb l'educació del passat i amb l'escola classista i immobilista. Militant del POUM, en va ser president al Pla. Va col·laborar a "El Treball" de Valls i "Acció i Llibertat" de Tarragona.
El 1939, acabada la guerra civil, va sortir cap a Catalunya Nord on va ser internat en un camp de concentració i després a una companyia de treball. Un cop esclatada la Segona Guerra Mundial, va ser detingut pels nazis i internat a Fallingbostel (Oerbke). El 27 de gener de 1941 va ser deportat al camp de Mauthausen-Gusen. La vida al camp era extremadament dura. Els kapos alemanys varen organitzar una orquestra que havia de tocar quan s'executava un pres. Garriga tocava la bandúrria, juntament amb altres tres presos. Va ser alliberat el 5 de maig de 1945. Es va traslladar a Paris, on malvivia tocant l'acordió a la boca del metro vestit de presoner. Després es va introduir en el món del music-hall i va tocar a la sala ABC de París una llarga temporada. Formà part d'una companyia de teatre i varietés que recorria les ciutats de França, Alemanya i nord d'Àfrica. Va morir el 1982.

## Referències

* ↑ Bové i Moncusí, Montserrat. «Ricard Garriga i Salvadó». A: Personatges il·lustres de l'Alt Camp i les Garrigues, 2015, p. 62.
* ↑ Martínez de Sas, María Teresa. «Garriga Salvadó, Ricard». A: Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 648. ISBN 978-84-8415-243-9 [Consulta: 20 febrer 2020].