OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Circumferència d'altures iguals

La circumferència d'altures iguals, o també cercle de posició o cercle d'altures iguals, (per influència de l'anglès), és a efectes pràctics la LOP o línia de posició en navegació astronòmica. Es defineix com el lloc geomètric de l'esfera terrestre en el qual un observador veu un astre, en un instant determinat, amb la mateixa altura observada, Ho.
El seu ús va ser ideat pel marí nord-americà Thomas Hubbard Sumner el 1837.

## Paràmetres

És una circumferència que té com a centre el pol d'il·luminació de l'astre observat, i de radi, l'arc de cercle màxim de valor la distància zenital.
* Centre = Pol d'il·luminació de l'astre: (B, L) = (Dec, GHA)
* Radi = Distància zenital. zd [nm] = 60 (90° - Ho)

## Equació

L'equació lliga les següents variables:
* La situació o posició de l'observador: B, L.
* Les coordenades de l'astre observat: GHA, Dec.
* L'altura veritable de l'astre: Ho.
$sinHo=sinB*sinDec+cosB*cosDec*cosLHA\,$
Sent B la latitud, (+N/-S), L la longitud, (+I/-W). LHA = GHA + L és l'angle horari local, Dec i GHA són la declinació i l'angle horari en Greenwich de l'astre observat. I Ho és l'altura veritable, és a dir, l'altura mesurada amb el sextant i corregida.

## Casos particulars

* Paral·lel de latitud per altura de l'Estel Polar.
* Paral·lel de latitud per altura del Sol al migdia, o altura meridiana.
* Meridià de longitud coneguda l'hora del cronòmetre i la latitud.
* Cercle d'Il·luminació o terminador.

## Referències

* ↑ Thomas H. Sumner. A new and accurate method of finding a ship's position at sea, by projection on Mercator's chart ...: The principles of the method being fully explained and illustrated by problems, examples, and plates, with rules for practice, and examples from actual observation. T. Groom & co., 1851, p. 4–.
* ↑ «Vector equation of the Circle of Position». Arxivat de l'original el 2018-10-16. [Consulta: 16 agost 2018].

## Vegeu també

* Navegació
* Recta d'altura
* Història de la longitud
* Història de la navegació astronòmica
* Almanac nàutic
* Sextant
* Algorisme de navegació
* Thomas Earnshaw

## Bibliografia

* Mederos Martín, Luis. Navegación astronómica (en castellà). 7ª edición ampliada y actualizada. Boadilla del Monte (Madrid): Tutor, 2020. ISBN 978-84-16676-90-3.

## Enllaços externs

* Corrección de la altura del sextante
# Clerical

«Clerical» té aquests significats:
* que pertany al clergat
* que té un raport amb el clericalisme
# Bestial!

Bestial! (títol original en anglès, Bushwhacked!) és una sèrie de televisió d'aventures infantil australiana que es va emetre per primera vegada a ABC3 el 6 d'octubre de 2012. Bestial! segueix els presentadors en missions de vida salvatge estranyes i de vegades mortals per diferents zones d'Austràlia. S'ha doblat al català pel canal Super3.

## Presentadors

* Kayne Tremills 2012 –
* Kamil Ellis 2014 –
* Brandon Walters 2012

## Referències

* ↑ «Bushwhacked!». Australian Broadcasting Corporation.
* ↑ «Bestial!». CCMA. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «Fitxa de doblatge Bestial!». [Consulta: 8 març 2024].
# Casa Capitular (Bellvei)

La Casa Capitular és una obra de Bellvei (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes, amb la façana arrebossada i pintada. Presenta una escalinata d'accés. Els baixos tenen una porta d'arc de mig punt dovellat i a l'esquerra una finestra rectangular de nova construcció. La primera planta presenta a la dreta una finestra rectangular amb ampit, i a l'esquerra una porta balconera amb base i barana de ferro forjat. La segona planta consta de dues finestres rectangulars col·locades verticalment

## Història

Les notícies històriques són molt minses, tan sols ens podem guiar per la data de 1701 que hi ha a la clau de la porta d'accés. Però cal dir que tan l'interior com l'exterior han sofert moltes modificacions.

## Referències

* 1 2 «Casa Capitular». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Casa Capitular». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Joaquim Sitjar i Bulcegura

Joaquim Sitjar i Bulcegura (la Bisbal d'Empordà, 1820—1885) fou un escriptor, poeta i advocat que va participar de la Renaixença. Estudià filosofia i es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona el 1846. Va obrir un despatx a la Bisbal on treballava d'advocat.
El 1867 fou mantenidor dels Jocs Florals de Barcelona. En aquesta època va començar a publicar a les revistes barcelonines Calendari Català i Lo Gay Saber. A Girona, formà part de l'Associació Literària de la ciutat, de la qual va ser nomenat membre del jurat el 1872. A la Bisbal, formà part (juntament amb el seu germà Joan Sitjar, Josep Vancells i altres personalitats locals) del grup que editava el setmanari El Faro Bisbalense, on publicà diversos articles. Va publicar poemes en diferents revistes, de temàtica amorosa, amb influències de Rubió i Ors, d'imitació de la poesia popular (La nina innocent), brindis patriòtics (A la vera llibertat) i d'exaltació dels poetes provençals (Ja són aquí).
Joaquim Sitjar defensava idees polítiques properes al federalisme. En un article aparegut a El Faro el 1868 afirma que Espanya aniria millor si es transformés en una unió iberista, formada per tres estats: Portugal, Castella i Aragó. Els germans Sitjar eren partidaris d'un catalanisme conservador i treballaven per enaltir la llengua i la cultura catalanes. A més, tenien una devoció especial per Rosalía de Castro, que traduïren al català.

## Referències

* 1 2 Soler, Santi; Vila, Pep «Lletres de bisbalencs de la renaixença a l'escriptor i polític Víctor Balaguer (1867-1871)». Estudis del Baix Empordà, 24, 2005.
* ↑ «Joaquim Sitjar i Bulcegura». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Union for the Co-ordination of Transmission of Electricity

La Union for the Co-ordination of Transmission of Electricity (UCTE; català Unió per la Coordinació de la Transmissió d'Electricitat), també coneguda en anglès com a synchronous grid of Continental Europe o Continental Synchronous Area; i anteriorment coneguda com a UCTE grid, és la xarxa elèctrica síncrona més gran (per potència connectada) al món. Està interconnectada com un bloc monofase d'una sola xarxa elèctrica de freqüència de xarxa de 50 Hz que subministra a més de 400 milions de clients en 24 països, incloent la major part de la Unió Europea. El 2009, 667 GW estaven connectats a la xarxa, proporcionant aproximadament 80 GW de marge de capacitat restant. Els operadors operant aquesta xarxa van formar la Union for the Coordination of Transmission of Electricity (UCTE), ara part de l'European Network of Transmission System Operators for Electricity (ENTSO-E).

## Referències

* ↑ UCTE Annual REport 2008

## Enllaços externs

* UCTE area on ENTSO-E website Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* ENTSO-E website
# Remaufens

Remaufens és un municipi suís del cantó de Friburg, situat al districte de la Veveyse.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Alairac

«Alairac» té aquests significats:
* Alairac (Alt Loira)
* Alairac (Aude), municipi de França al departament de l'Aude (regió del Llenguadoc-Rosselló)
* Alairac (Corresa), municipi francès al departament de Corresa (regió del Llemosí)
* Alairac (Cruesa), municipi de França al districte i cantó d'Aubusson (departament de Cruesa, regió de Llemosí)
* Alairac (Droma)
* Vindrac e Alairac, municipi francès al departament del Tarn (regió de Migdia-Pirineus)
# Demetri d'Ilium

Demetri d'Ilion o Demetri d'Ilium (en llatí Demetrius, en grec antic Δημητριος) fou un historiador grec natural d'Ílium o Ílion, autor d'una història de Troia a la qual es refereixen Eustaci d'Epifania (ad Hom. Od. 11. p. 452) i Eudòxia.

## Referències

* ↑ 23.Demetrius of Ilium a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 969
# Diego Gelmírez

Diego Gelmírez (Gelmires en portuguès, Xelmírez en gallec modern) (Padrón, ~1065 - Santiago de Compostel·la, ~1140) fou bisbe de Santiago de Compostel·la i després primer arquebisbe de la nova arxidiòcesi (1100-~40).
Seguint l'exemple del seu antecessor, Dalmau, continuà la influència de Cluny en l'església gallega i l'afavorí, i s'envoltà de clergues francesos. Va escriure en llatí la Història Compostel·lana (cap a 1139), és a dir, De rebus gestis D. Didaci Gelmirez, primi Compostellani Archiepiscopifets (Fets de D. Diego Gelmírez, Primer Arquebisbe de Santiago).
Gràcies a la seva bona relació amb l'Orde de Cluny i el seu estret i constant contacte amb Roma obtingué la dignitat arquebisbal per a Santiago (1119). Tot seguit topà amb l'oposició de l'arquebisbe Bernat de Toledo o de Sedirac, sobretot quan Gelmírez pretengué la primacia de les Espanyes, basant-se en l'apostolicitat de la seva seu, pel fet que tenia la tomba de l'apòstol sant Jaume. No obtingué la primacia, però sí la independència de Toledo i la subjecció immediata a Roma.
Les seves bones relacions amb el rei Alfons VII van facilitar que li atorgaren amplis poders eclesiàstics, administrar justícia o (fet insòlit a l'Espanya cristiana) encunyar moneda a Santiago.
En el camp polític oscil·là moltes vegades entre la reina Urraca I de Lleó i el petit Alfons VII de Lleó, cosa que li comportà enfrontaments amb la reina i amb els nobles, fins al punt que el seu palau episcopal fou saquejat i ell fou tancat en una torre amb la reina i assetjat pel poble.
Els pelegrinatges europeus a la catedral de Sant Jaume de Galícia foren àmpliament estimulats gràcies al seu zel i a l'ajut dels abats de Cluny.

## Enllaços externs

* Biografia. Arxivat 2010-04-04 a Wayback Machine.
* Construcció de la Catedral.
# Bestensee

Bestensee és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Es troba entre la zona de Mittenwalder Gebiet i el llac Dahme, a uns 35 quilòmetres al sud de Berlín, iestà envoltada per nou llacs, entre els llacs són extenses àrees de bosc mixt. Entre Bestensee i Mittenwalde és l'àrea protegida de la Sutschketales. El riu Glunze travessa el municipi. Limita amb Königs Wusterhausen amb el Pätzer Hintersee al sud, Mittenwalde a l'oest i Heidesee a l'est.

## Evolució demogràfica

* Evolució demogràfica en els límits de 2019
* Evolució actual i les previsions demogràfiques
| Any | Població |
| 1875 | 751 |
| 1890 | 987 |
| 1910 | 1 786 |
| 1925 | 2 285 |
| 1933 | 2 929 |
| 1939 | 3 583 |
| 1946 | 4 231 |
| 1950 | 4 089 |
| 1964 | 4 113 |
| 1971 | 4 145 |
| 1981 | 4 215 |
| 1985 | 4 494 |
| 1989 | 5 782 |
| Any | Població |
| 1990 | 5 755 |
| 1991 | 5 777 |
| 1992 | 6 216 |
| 1993 | 5 960 |
| 1994 | 5 978 |
| 1995 | 5 978 |
| 1996 | 5 939 |
| 1997 | 5 990 |
| 1998 | 6 139 |
| 1999 | 6 238 |
| Any | Població |
| 2000 | 6 319 |
| 2001 | 6 301 |
| 2002 | 6 313 |
| 2003 | 6 290 |
| 2004 | 6 534 |
| 2005 | 6 669 |
| 2006 | 6 601 |
| 2007 | 6 666 |
| 2008 | 6 651 |
| 2009 | 6 672 |
| Any | Població |
| 2010 | 6 732 |
| 2011 | 6 597 |
| 2012 | 6 740 |
| 2013 | 6 860 |
| 2014 | 7 125 |
| 2015 | 7 367 |
| 2016 | 7 503 |
| 2017 | 7 785 |
| 2018 | 7 850 |
| 2019 | 8 002 |

## Referències

* ↑ Les fonts de dades es poden trobar en els Wikimedia Commons Population Projection Brandenburg at Wikimedia Commons
# Catocala fraxini

Catocala fraxini és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae.

## Distribució

L'àrea de distribució abasta gairebé tot el centre i el nord d'Europa, així com parts del sud d'Europa. L'espècie està en gran manera absent a Portugal, les illes de la Mediterrània (excepte Còrsega), a Grècia, al nord d'Escòcia, al nord d'Escandinàvia i el nord i el sud de Rússia. L'àrea de distribució s'estén per tot el Paleàrtic fins al nord de Turquia, Sibèria, l'est llunyà de Rússia, Corea i Japó.

## Descripció

Les ales anteriors són de color gris clar a gris o marró blanquinós de vegades amb un tint groc. Les línies transversals interiors i exteriors són blanques, negres i tenen els marges dentats. Les ales posteriors són negres, amb una ampla banda blava al mig.

## Subespècies

* Catocala fraxini fraxini
* Catocala fraxini jezoensis Matsumura, 1931 (Japan)
* Catocala fraxini legionensis Gómez Bustillo & Vega Escandon, 1975 (Spain)
* Catocala fraxini yuennanensis Mell, 1936 (China: Yunnan)

## Biologia

Les larves són de color gris marronós, amb taques negres, amb prominències punxegudes en els segments 9 i 12. Les erugues s'alimenten de diverses espècies d'àlber.

## Galeria

* Catocala fraxini larva
* Catocala fraxini
* Catocala fraxini
* Catocala fraxini
* Catocala fraxini
* Catocala fraxini

## Referències

* ↑ Seitz, A. Ed., 1914 Die Großschmetterlinge der Erde, Verlag Alfred Kernen, Stuttgart Band 3: Abt. 1, Die Großschmetterlinge des palaearktischen Faunengebietes, Die palaearktischen eulenartigen Nachtfalter, 1914

## Enllaços externs

* Funetː Catocala fraxini Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
* Biodiversidad Virtual: Catocala fraxini (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Catocala fraxini (en)
* Lepiforum Catocala fraxini (en)
# Joaquim Sostres i Rey

Joaquim Sostres i Rey (Barcelona, 22 de maig de 1853 - Torrelles de Llobregat, 24 de novembre de 1913) fou un polític català.

## Trajectòria

Fill de Joan Ignasi Sostres i Deltor, advocat natural de Sort i d'Antònia Rey i Rey de Figuerola d'Orcau (antic municipi). Es casà als 22 anys el 26 d'agost de 1875amb Amàlia Amatller i Sintes filla de Domènec Amatller i Ràfols, de "Chocolates Amatller SA", i fou soci de l'Ateneu Barcelonès i de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País. També fou membre fundador de la Jove Catalunya, i militant del Partit Liberal Fusionista, amb el que fou diputat provincial de Barcelona pel districte de Vilanova i la Geltrú-Sant Feliu de Llobregat a les eleccions de 1882, 1886, 1890 i 1894. El de 1885 a 1894 fou diputat-secretari de la Diputació, i de 1894 a 1898 fou vicepresident. Formà part, entre d'altres de la Comissió interprovincial de Mancomunitats i de la de Mossos d'Esquadra, i de diverses juntes com la del Cadastre, de l'encarregada de construir la Casa de Maternitat i la que anà a Madrid per gestionar la construcció de la nova presó.
El 1898 deixà el seu càrrec, però es tornà a presentar a les eleccions de 1903, 1907 i 1911. Durant aquests anys va inaugurar l'Hospital Clínic de Barcelona i participà activament en els debats per canalitzar el riu Llobregat. Fou president de la Diputació de Barcelona el 1905-1907, vicepresident de la Diputació el 1909-1913, senador per la província de Lleida el 1911 i alcalde de Barcelona el 1911-1913.

## Referències

* ↑ «Registre de naixements.1853.Llibre 2.Registre núm.1933». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 22-05-1853. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ Lleida (1890-1936): Caciquisme Polític i Lluita Electoral per Conxita Mir, p. 164
* ↑ «Fotografia de l'enterrament de Joaquim Sostres». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 abril 2012].
* ↑ «Registre de Matrimonis.Any 1875.Registre núm.2104». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 26-08-1875. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.273-274. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ La Ilustració Catalana n. XI de 7 de desembre de 1913, p.995. ISSN: 1889-9951.
* ↑ Presidents de la Diputació de Barcelona
* ↑ Fitxa del Senat
# Vall-llobera (cognom)

El cognom Vall-llobera (i les seves variants Vall-llovera, Batllovera) es troba sobretot a les comarques de Girona (excepte el Ripollès i la Garrotxa), a Osona (al sud) i a les del Maresme. És per tant un cognom d'origen oriental i septentrional, que no s'ha estès cap a occident ni cap a migjorn.
Es troba alguna traça escadussera del cognom Vall-llobera a Mallorca, potser descendents d'un Ramon Vall-llobera que està documentat en una font del 1230. Les poblacions que compten o han comptat amb més cognoms Vall-lloberes són: Tona, Centelles, Aiguafreda, Cassà de la Selva, Llambilles, Parlavà, Sant Sadurní d'Anoia, Bigues i Riells, Sant Celoni, Palamós, Mataró i Arenys de Munt, entre d'altres.

## Els Vall-llobera a Amèrica

Narcís Vall-llobera i Feliu, nascut a Cassà de la Selva en 1861, va emigrar a Puerto Rico en 1874. Es maridà amb Emerita Garay i Colón i tingué 12 fills. A Internet, es poden encara trobar alguns Vall-lloberes que viuen o han viscut a Puerto Rico.
Narcís Vall-llobera i Feliu va formar part del "Batalló de Voluntaris número 2". La missió dels voluntaris era l'entrenament per a la guerra i estar a punt per ajudar l'exèrcit espanyol en cas de conflicte bèl·lic. A més de ser soldats no professionals, cada voluntari era també membre d'un partit polític, el Partido Incondicionalmente Español. Originalment, per ésser-ne membre s'havia d'haver nascut a Espanya, però més tard s'hi va incloure els porto-riquenys natius, els criolls.
Els voluntaris eren majoritàriament part de l'elit mercantil i terratinent de l'illa (per exemple, Manuel Egozcue i Cintrón, Rafael Janer i Soler, Francisco J. Marxuach, Pompeyo Oliu i Marxuach, Dimas de Ramery i Zuzuarregui, i Narcís Vall-llobera i Feliu). Aquests voluntaris van percebre com a injustícia i indignitat el fet d'haver de lluitar al costat d'homes reclutats dels estaments més baixos de la societat colonial espanyola. Per això i pel fet de veure que els americans guanyarien, no van intervenir quan les tropes dels EUA van entrar a l'illa. Narcís Vall-llobera era segon tinent de la primera companyia, a Bayamón.
Un Vall-llobera porto-riqueny va emigrar als EUA, José Manuel Vall-llobera, nat el 22 d'agost de 1915 i mort a Staten Island (Nova York) el desembre de 1979.
# Remaugies

Remaugies és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 115 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Remaugies era de 115 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 59 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 45 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 9 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Remaugies el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 12 | 30 a 34 | 12 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 75 persones, 55 eren actives i 20 eren inactives. De les 55 persones actives 46 estaven ocupades (24 homes i 22 dones) i 9 estaven aturades (6 homes i 3 dones). De les 20 persones inactives 8 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una empresa de construcció.
L'any 2000 a Remaugies hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Remaugies a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Remaugies a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Alairac (Aude)

Alairac és un municipi francès de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude. El 2021 tenia 1.364 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
# Diego Gracia Guillén

Diego Gracia Guillén (Madrid, 21 de maig de 1941) és un metge i filòsof espanyol, especialista en bioètica i acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
El 1970 va obtenir la Llicenciatura en Medicina i Cirurgia a la Universitat de Salamanca, on es va apropar a la càtedra d'Història de la Medicina de Luis Granjel. Després de realitzar en aquella universitat la seva tesina de llicenciatura ("Psicologia Factorial de la Personalitat"), va sol·licitar una carta de recomanació a Granjel per a Pedro Laín Entralgo i es va traslladar a Madrid.
Deixeble de Laín i de Xavier Zubiri, ha contribuït a l'ètica mèdica, desenvolupant el concepte de deliberació. Va ostentar la càtedra d'Història de la Medicina de la Universitat Complutense de Madrid i va ser director del primer màster espanyol de Bioètica.
És membre de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina i de l'Acadèmia de Medicina de Xile, és Doctor Honoris causa per les Universitats de Còrdova (Argentina) i San Marcos de Lima, director de la Fundació Xavier Zubiri i president del Patronat de la Fundació de Ciències de la Salut.

## Obres

* Diego Gracia Guillén. Introducción a la bioética. Siete ensayos.. Bogotá: Editorial El Búho, 1991.
* Diego Gracia Guillén. Como arqueros al blanco. Estudios de bioética. Madrid: Editorial Triacastela, 2004. ISBN 84-95840-13-8.
* Diego Gracia Guillén. Voluntad de verdad. Para leer a Zubiri. Madrid: Editorial Triacastela, 2007. ISBN 978-84-95840-16-5.
* Diego Gracia Guillén. Procedimientos de decisión en ética clínica. Madrid: Editorial Triacastela, 2007. ISBN 978-84-95840-29-5.
* Diego Gracia Guillén. Fundamentos de bioética. Madrid: Editorial Triacastela, 2007. ISBN 978-84-95840-18-9.
* Diego Gracia Guillén. Voluntad de comprensión. La aventura intelectual de Pedro Laín Entralgo. Madrid: Editorial Triacastela, 2010. ISBN 978-84-95840-44-8.
* Diego Gracia Guillén. La cuestión del valor. Madrid: Real Academia de Ciencias Morales y Políticas, 2010. ISBN 978-84-7296-332-0.

## Notes

* ↑ Diego Gracia al web de la RANM
* ↑ Biografia Arxivat 2016-02-21 a Wayback Machine. a bioeticadeasturias.com
* ↑ Medalla 30 Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. de la RACMYP