OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kepler-62b

Kepler-62b és l'exoplaneta més interior i el segon més petit orbitant l'estel Kepler-62, amb un diàmetre un 30% més gran que la Terra. Va ser trobat utilitzant el mètode del trànsit, en el qual es mesuren les fluctuacions que un planeta causa en creuar davant la seva estrella des del punt de vista de la Terra. El seu flux estel·lar és 70 ± 9 vegades el de la Terra.

## Referències

* ↑ Lars A. Buchhave «Kepler-62: a five-planet system with planets of 1.4 and 1.6 Earth radii in the habitable zone» (en anglès). Science, 6132, 18-04-2013, pàg. 587-590. DOI: 10.1126/SCIENCE.1234702.
* 1 2 3 Afirmat a: The Kepler Giant Planet Search. I: A Decade of Kepler Planet-host Radial Velocities from W. M. Keck Observatory. Indicat a la font segons: NASA Exoplanet Archive. Data de publicació: 2024. DOI: 10.3847/1538-4365/AD0CAB.
* ↑ «Transit Timing Variations and linear ephemerides of confirmed Kepler transiting exoplanets». Research in Astronomy and Astrophysics, 3, 2019, pàg. 041. DOI: 10.1088/1674-4527/19/3/41.
* ↑ Lars A. Buchhave «Kepler-62: a five-planet system with planets of 1.4 and 1.6 Earth radii in the habitable zone» (en anglès). Science, 6132, 18-04-2013, pàg. 587-590. DOI: 10.1126/SCIENCE.1234702.
* ↑ «A statistical reconstruction of the planet population around Kepler solar-type stars» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2, 2015, pàg. 180. DOI: 10.1088/0004-637X/799/2/180.
* ↑ Lars A. Buchhave «Kepler-62: a five-planet system with planets of 1.4 and 1.6 Earth radii in the habitable zone» (en anglès). Science, 6132, 18-04-2013, pàg. 587-590. DOI: 10.1126/SCIENCE.1234702.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Identificador Extrasolar Planets Encyclopaedia d'exoplaneta: b/ Kepler-62 b. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ «Planet Kepler-62 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system Kepler-62 hosts at least 5 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
* 1 2 Borucki, William J. [et al]. «Kepler-62: A Five-Planet System with Planets of 1.4 and 1.6 Earth Radii in the Habitable Zone». Science Express, 18-04-2013. DOI: 10.1126/science.1234702 [Consulta: 18 abril 2013].
Sistema planetari Kepler-62 :
Kepler-62b · Kepler-62c · Kepler-62d · Kepler-62e · Kepler-62f :
# Bellesa (física)

En física de partícules, la bellesa (símbol B′), és un nombre quàntic de sabor que reflecteix la diferència entre el nombre d'antiquarks fons (n$_b$) i el nombre de quarks fons ($n_{\bar {b}}$) presents en una partícula:
    $B^{\prime }=-(n_{b}-n_{\bar {b}})$
Per convenció els quarks fons tenen bellesa −1 mentre que els antiquarks fons tenen bellesa +1, de forma que el signe del nombre quàntic de sabor sigui el mateix que el signe de la càrrega elèctrica (Q) del quark (Q = −1⁄3, en aquest cas).
Tal com passa amb la resta de nombre quàntics de sabor, la bellesa és conservada sota interaccions fortes i electromagnètiques, però no sota interaccions febles. A primer ordre en la interacció feble, es satisfà que el canvi de nombre de bellesa en una reacció donada és d'un factor unitatː $\Delta B^{\prime }=\pm 1$
El terme "bellesa" és rarament emprat i la majoria de físics senzillament es refereixen al "nombre (net) de quarks fons".

## Referències

* Anchordoqui, L. & Halzen, F. (2009), "Lessons in Particle Physics", arΧiv:0906.1271 [physics.ed-ph]
Viccionari
# Sancti-Spíritus (Badajoz)

Sancti-Spíritus és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Asà

Segons la Bíblia, Asà (en hebreu אסא בן-אבים Asa ben Aviyam) va ser el tercer Rei de Judà. Va regnar 41 anys entre 911-870 a.n.e. segons la cronologia tradicional, o entre 978-937 a.n.e. segons la cronologia bíblica.

## Successos destacats

Asà es va posar de part de l'adoració de Jehovà i va perseguir i destruir qualsevol tipus d'adoració pagana.
Un rei etíop anomenat Zèrah va atacar Judà amb un exèrcit d'un milió de guerrers. Tot i que els efectius de les forces enemigues eren molt superiors, Asà va guanyar la batalla.
Al quinzè any de la governació d'Asà, una important quantitat de persones del regne septentrional d'Israel van abandonar aquesta regió per unir-se a una multitud congregada a Jerusalem, on van decidir entrar en un pacte que manifestava la seva determinació d'adorar Jehovà.
A l'última part del seu regnat, Asà va prendre els tresors del temple i els de la casa reial, i els va enviar com a suborn al rei Ben-Hadad I de Síria, pare de Ben Hadad II, per tal d'induir-lo a atacar la frontera nord d'Israel i d'aquesta manera distreure l'atenció del seu rei, Baixà. Ben-Hadad I va acceptar, i la seva incursió en les ciutats del nord d'Israel va interrompre l'obra de construcció de Baixà a la ciutat de Ramà i va forçar la retirada de les seves tropes. Asà llavors va reclutar tota la mà d'obra disponible en el Regne de Judà i es va emportar la totalitat de l'abastament de materials de construcció de Baixà, que va usar per edificar algunes ciutats seves.

## Final del regnat

Els tres anys finals d'Asà van ser dolorosos per causa d'una malaltia dels peus (potser gota). A la seva mort, se li va donar un enterrament honorable en la tomba que ell mateix s'havia preparat a Jerusalem. El seu fill Josafat el va succeir.

## Referències

* ↑ 1Re 15:11-13
* ↑ 2Cr 14:8-15
* ↑ 2Cr 15: 8-15
* ↑ (1Re 15: 16-22; 2Cr 16: 1-6
* ↑ 1Re 15:23, 24; 2Cr 16: 12-14
* ↑ 1Re 15:24
# Kovalévskoie

Kovalévskoie - Ковалевское (rus) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kuban. És a 5 km al nord de Novokubansk i a 159 km al sud-est de Krasnodar.
Pertanyen a aquest poble els possiolki de Progress, Voskhod, Komsomolski, Mirskoi, Leskhoz i Jeleznodorojnoi platformi Kotsebu, i els khútors de Borvinok, Severokavkazski i Kràsnaia Zvezdà.
# King's College

«King's College» té aquests significats:
* King's College de Londres, a la Universitat de Londres.
* King's College, Cambridge de la Universitat de Cambridge.
# Kerry Hoole

Kerry Hoole (Goulburn, Nova Gal·les del Sud, 11 de juny de 1940) va ser un ciclista australià, que fou professional entre 1962 i 1976. Durant la seva carrera esportiva guanyà dues vegades el Campionat d'Austràlia en ruta.

## Palmarès

* 1966
** Campió d'Austràlia en ruta
* 1968
** Vencedor d'una etapa al Herald Sun Tour
* 1973
** Campió d'Austràlia en ruta

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# LZ 127 Graf Zeppelin

El Graf Zeppelin (LZ 127) és un dirigible alemany que completà el 29 d'agost de 1929 la seua primera volta al món, comandat per Hugo Eckener, i que va aterrar a Lakehurst (EUA). Fou el dirigible més gran de la història, amb una llargària total de 236,6 m i un volum de 105.000 m³. Era propulsat per Gas Blau.
El seu viatge durà 21 dies, recorrent 34.600 km. Isqué de Lakehurst, travessant l'Atlàntic i, amb escala a la ciutat alemanya de Friedrichshafen, travessà Europa, els Urals, i Sibèria fins a fer una altra escala a Tòquio. Posteriorment creuà l'oceà Pacífic cap als EUA on, el 26 d'agost i després de 79 hores i 22 minuts de navegació, aterrà a Los Angeles. Finalment, el 29 d'agost retornà al Centre d'Enginyeria Aeroespacial de Lakehurst. Tanmateix, el Graf Zeppelin sobrevolà Barcelona el 16 de maig de 1929, durant la setmana alemanya de l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929.
Després del desastre del Hindenburg, la desconfiança pública en la seguretat dels dirigibles s'estengué i es prohibí el viatge de passatgers en tancs d'hidrogen. Un mes després, el Graf Zeppelin fou retirat del mercat i es posà un model en un museu. A l'esclat de la Segona Guerra Mundial, el març de 1940, el Ministre de l'Aire alemany (Reichsluftfahrtminister), Hermann Göring, ordenà la destrucció dels dirigibles restants per a aprofitar les parts d'alumini en la indústria armamentística alemanya.

## Vegeu també

* Aeròstat
* Aeròstat de gas

## Referències

* ↑ Petrescu, Florian Ion; Petrescu, Relly Victoria. The Aviation History (en anglès). Books on Demand, 2012, p. 59. ISBN 3848230771.
* ↑ Botting, Douglas. Dr Eckener's dream machine: the historic saga of the round-the-world Zeppelin (en anglès). HarperCollins, 2001, p. 154.
# La Miscelánea: periódico quincenal independiente

La Miscelánea: periódico quincenal independiente va ser una publicació periòdica que va sortir a Reus l'any 1895. Portava un subtítol: «Dedicado a los noveles escritores»
Només se'n coneix un número, que va sortir el 9 de març de 1895. Els impulsors, un grup de joves, diuen que volen recollir les aficions, els gustos, les característiques, els costums i els ideals de la joventut reusenca. La revista, que havia de sortir cada quinze dies, tenia un apartat de notes locals, on parlava de les activitats culturals, teatrals i esportives de la ciutat. Una pàgina i mitja recollia narracions i poemes d'autors que sempre signaven amb pseudònim o amb les inicials: S., Francisco Volátil, F. R. T., Melitón...
S'imprimia a la Impremta Ferrando a la plaça de la Constitució (Mercadal). i tenia mida foli. Gras i Elies diu: «Vivió muy poco».
L'únic número conegut es conserva a l'hemeroteca de la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ La Miscelánea, p. 1-3
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 45.
* ↑ «La Miscelánea». Catàleg Argus. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2023].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# La Nau

* Aquest article tracta sobre el diari català. Si cerqueu l'edifici de la Universitat de València, vegeu «la Nau (Universitat de València)».
La Nau fou una publicació en català, fundada i dirigida per Macià Mallol i Bosch i Antoni Rovira i Virgili l'1 d'octubre de 1927. Es transformà en diari de matí el 2 d'octubre de 1929, ja que inicialment sortia a les vesprades. Políticament es declarava liberal i democràtic, però la seva pretensió era informar el gran públic. L'octubre de 1928 va treure un número d'homenatge a Pompeu Fabra i Poch i a la seva tasca normalitzadora de la llengua.
Entre els seus redactors i col·laboradors hi destacaren Joan Carandell i Marimon, Josep Maria Massip i Izabal, Ambrosi Carrion i Juan, Manuel Brunet i Solà, Domènec Guansé i Salesas, Felip Graugés i Camprodon, Armand Obiols i Manuel Valldeperes i Jaquetot.
Va tenir un suplement esportiu anomenat La Nau dels Esports.
Tot i el gran prestigi en el món intel·lectual dels seus directors i dels col·laboradors, no va arrelar entre el gran públic. Es va deixar de publicar el 21 de gener de 1933.

## Fonts

* «La Nau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Llengua i política en el pensament d'Antoni Rovira i Virgili per Jordi Ginebra i Serrabou, p. 113-115.
# La Nau dels Esports

La Nau dels Esports va ser l'edició setmanal d'esports del diari La Nau i es va publicar a Barcelona entre el 7 d'octubre de 1929 i el 3 de febrer de 1930.
Els seus redactors procedien de L'Esport Català i hi aportaren l'estil periodístic i l'ideari d'aquest setmanari, basat en el catalanisme polític i l'esport de masses. Hi col·laboraren Carles Soldevila, Domènec Guansé, Isidre Corbinos, P. Ventura Virgili, Francesc Madrid, Manuel Amat, Enriqueta Sèculi i Bastida, Lluís Aymamí i Baudina, Carles Sindreu i Josep Maria Massip, i publicà els dibuixos de Valentí Castanys. Tenia dotze pàgines que tractaven tots els esports i en sortiren divuit números.

## Referències

* ↑ Albertí, Elisenda. Decidides. Set dones contra corrent.. Albertí Editor, p. 188. ISBN 9788472461574.
# La Bella Dorment (Txaikovski)

La Bella Dorment és un ballet en tres actes, amb música de Piotr Ilitx Txaikovski, llibret d'Ivan A. Vsevoloixki i coreografia de Màrius Petipà. Es va estrenar al Teatre Mariïnski de Sant Petersburg el 14 de gener de 1890. Està basat en el conte infantil homònim, escrit per Charles Perrault l'any 1697.

## Argument

Segons el conte, tres fades beneeixen la filla del Rei amb virtuts, però una fada malvada fa caure sobre ella una maledicció que diu que es punxarà un dit i morirà. Afortunadament, la tercera fada, que encara no havia regalat res a la petita, li fa l'obsequi de desfer l'encanteri, amb la qual cosa l'Aurora no morirà, sinó que es quedarà adormida durant 100 anys fins que un príncep la desperti amb un petó.

### Acte I

La cort celebra que l'Aurora, la filla del Rei, es casarà i quatre prínceps ballen amb ella i li regalen roses, però l'Aurora queda intrigada per una anciana que duu un objecte que li crida l'atenció: una filosa.
Com que ella mai no havia vist cosa igual perquè el seu pare havia amagat tots els objectes punxents tement que es complís la maledicció de la bruixota, l'Aurora en queda impressionada. Balla amb la filosa sense adonar-se que s'ha punxat i acaba delirant.
La fada malèfica Carabosse es lleva la disfressa d'anciana i riu triomfant. En aquest instant la fada Lilac compleix la seva promesa i tota la cort cau adormida i allà hi creix un bosc per tal d'ocultar el regne adormit.

### Acte II

Han passat cent anys i apareix un príncep caçant prop del bosc que va aixecar anys enrere Lilac. Avorrit de caçar, decideix anar-se'n quan, de sobte, se li apareix la fada Lilac i li mostra una imatge de l'Aurora.
Enamorat d'ella, decideix anar a buscar-la i la Lilac li indica el camí. Quan arriba al palau, desperta l'Aurora amb un petó.

### Acte III

Aquest acte està dedicat a les noces de l'Aurora i el Príncep.
# Kings Mountain

Kings Mountain és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 9.693 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kings Mountain tenia 9.693 habitants, 3.821 habitatges i 2.674 famílies. La densitat de població era de 458,1 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.415 $ i la renda mediana per família de 39.137 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.444 $ mentre que les dones 22.201 $. La renda per capita de la població era de 15.920 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 19,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Kings Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kings Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# La corte de Faraón (pel·lícula)

La corte de Faraón és una pel·lícula espanyola dirigida per José Luis García Sánchez i protagonitzada per Ana Belén i Antonio Banderas. Està basada en números musicals seleccionats de la sarsuela del mateix títol.

## Actors i personatges

* Ana Belén - Mari Pili / Lota
* Fernando Fernán Gómez - Roque
* Antonio Banderas - Fray José / José en un moment posterior
* Josema Yuste - Tarsicio/Putifar
* Agustín González - Pare Calleja
* Quique Camoiras - Corcuera/Rey
* Mary Carmen Ramírez - Fernanda/Reina
* Juan Diego - Roberto
* Milagros Martín - Raquel
* Guillermo Montesinos - Antonio / José al principi
* Millán Salcedo - Coper
* Antonio Gamero - Ramírez
* José Luis López Vázquez - Comissari
* María Luisa Ponte - Patricia
* Guillermo Marín - Prior
* Luis Ciges - Huete

## Argument

Es podria definir com una paròdia de la societat espanyola en els quaranta o cinquanta a partir de la sarsuela La corte de Faraón, de 1910, molt popular a Espanya.
La pel·lícula comença i acaba amb la detenció d'un grup d'actors aficionats que estan representant aquesta sarsuela i són arrestats per la censura. A partir d'aquest començament es retrata com va començar tot i per què ha acabat d'aquesta forma.

## Premis

* Conquilla de Plata al millor director del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià (1985).
* Esment Especial per al repartiment del Festival de Sant Sebastià (1985).
* Fotogramas de Plata 1985 al millor actor de cinema per Antonio Banderas.

## Referències

* ↑ La corte de Faraón al web del Ministeri de Cultura
* ↑ La Corte de Faraón a fotogramas.es
* ↑ Premios 33 edición. 1985 al web de Festival de Sant Sebastià
* ↑ 'Padre nuestro' recibe el Fotogramas de Plata a la mejor película española, El País, 4 de març de 1986

## Enllaços externs

* Ana Belén cantant a "La corte de faraón" a Youtube
# Kortxàkovo

Kortxàkovo (en rus: Корчаково) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 70 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Kortxàguino

Kortxàguino (en rus: Корчагино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 3 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# La città dolente

La città dolente és una pel·lícula dramàtica italiana del 1949 dirigida per Mario Bonnard. Fou una coproducció "Istria" - Scalera Film, conté algunes escenes documentals (dirigides per Enrico Moretti) sobre l'èxode istriano-dàlmata.

## Argument

Després dels tractats de París, la ciutat de Pula i el seu territori són assignats a la recentment formada nació iugoslava. La majoria dels italians se n'han anat, obligats a abandonar-ho tot, només uns pocs estan convençuts de quedar-se. Entre ells es troba Berto, un jove treballador afalagat per la promesa de convertir-se en el propietari d'una fàbrica. La promesa, evidentment, no es compleix. Amb l'ajut d'un funcionari del govern iugoslau, aconsegueix enviar la seva dona i el seu fill a Trieste, però és empresonat en un camp de concentració per oposar-se en donar suport al govern. Aconsegueix escapar i quan arriba a la costa roba una barca amb la que espera arribar a Itàlia però és rebut per una ràfega de metralladora.

## Distribució

La pel·lícula es va distribuir als cinemes italians el 4 de març de 1949, però va ser completament ignorada pel públic.

## Reconeixements

La pel·lícula es va projectar en la retrospectiva Questi fantasmi: Cinema italiano ritrovato al 65a Mostra Internacional de Cinema de Venècia La pel·lícula fou seleccionada entre els 100 film italiani da salvare.

## Referències

* ↑ Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia Dizionario del cinema italiano: I film. Gremese, 1991. ISBN 8876055487.
* ↑ Simone Pinchiorri «Mostra di Venezia 2008: "Questi Fantasmi: Cinema Italiano Ritrovato (1946 – 1975)"». CinemaItaliano, 28 luglio 2008.
* ↑ Rete degli Spettatori
# La Confusion des sentiments

La Confusion des sentiments és una pel·lícula belga dirigida per Étienne Périer estrenada el 5 de juny de 1981). Es tracta d'una versió televisiva del conte homònim de Stefan Zweig, coproduïda amb França i Alemanya i emesa per FR3.

## Trama

Un jove anomenat Roland (Pierre Malet) arriba a una ciutat de províncies alemanya per estudiar a la universitat local. Coneix un professor de filologia, que llegeix conferències fascinants sobre Shakespeare i la literatura d'aquella època.
El professor (Michel Piccoli) li agrada el jove i fins i tot li proposa llogar una de les habitacions de la casa on viu. Roland accepta i reprèn els estudis amb entusiasme. Però ara no són les ganes d'entreteniment el que li impedeix, com abans a Berlín, sinó el misteri que envolta el professor i la seva família. Aquest home es comporta de manera estranya: gairebé no parla amb la seva dona i, de vegades, desapareix de sobte durant diversos dies, interrompent les conferències. La seva actitud envers el jove estudiant també es pot dir estranya: o bé "apropa" a Roland a si mateix, com si ja estigués disposat a deixar-lo conèixer tots els seus secrets, després l'allunya tan inesperadament com el va acostar.
Aquestes metamorfosis turmenten tant en Roland que gairebé arriba a una crisi de nervis. I aleshores un dia la dona del professor, a qui Roland se sent atret no només espiritualment, explica el secret del seu marit...

## Repartiment

* Michel Piccoli: El professor
* Pierre Malet: Roland
* Gila von Weitershausen: Anna
* Heinz Weiss: M. Keller
* Andreas von Studnitz: Frédéric
* Richard Lauffen: El professor d'egiptologia
* Käte Jaenicke: la logeuse
* Emily Reuer: la prostituta

## Referències

* ↑ La Confusion des sentiments a notrecinema.com
* ↑ La Confusion des sentiments a DVDcritiques.com

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a Dailymotion
# La Cooperativa (el Masnou)

La Cooperativa és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular enretirada del pla de carrer que ocupa una cantonada entre dos carrers. Les façanes de llevant i de ponent no tenen mitgeres, només la façana posterior s'adossa a un altre edifici. El conjunt està format per una planta baixa, un semi soterrani degut al desnivell del carrer, i un pis, que a la part davantera és un terrat.
La façana principal, orientada a migdia, es genera a partir d'una composició simètrica definida per dues columnes que emmarquen la porta d'entrada, sobre la qual hi ha un arquitrau i un gran frontó semicircular. Destaquen els esgrafiats del frontó amb garlandes florals i la data de 1922. Les finestres del mur lateral dret, alineada al pla del carrer del Torrent Umbert, li confereixen un aspecte de nau industrial.

## Referències

* ↑ «Casa del carrer Mossèn J. Verdaguer, 25». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juliol 2016].
* ↑ Fitxa "08118/70 La Cooperativa - El Masnou" a "patrimonicultural.diba.cat"