OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Koreocobitis rotundicaudata

Koreocobitis rotundicaudata és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 47-49.

## Alimentació

Menja insectes aquàtics.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea del Sud.

## Referències

* ↑ Kim, I.-S., J.-Y. Park & T. T. Nalbant 1997. Two new genera of loaches (Pisces: Cobitidae: Cobitinae) from Korea. Trav. Mus. Natl. Hist. Nat. 'Grigore Antipa' Núm. 39: 191-195.
* ↑ Biolib (anglès)
* ↑ «Koreocobitis rotundicaudata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chyung, M.-K. 1977. The fishes of Korea. Il Ji Sa Publishing Co. Seül, Corea del Sud. 727 p.
* ↑ Kim, I.S., J.Y. Park i T.T. Nalbant 2000. A new species of Koreocobitis from Korea with a redescription of Koreocobitis rotundicaudata. Korean J. Ichthyol. 12(2):89-95.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Ueno, K. 1981. Karyotypes of the family Cobitidae. Marine Sci. Monthly. 13(1):60-70.
* Ueno, K., H. Senou i I.S. Kim 1985. A chromosome study of five species of Korean cobitid fish. Jap. J. Genet. 60:539-544.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Kazys Ladiga

Kazys Ladiga (Iškonys, prop de Biržai, 25 de desembre de 1893 - Irkutsk, 19 de desembre de 1941) fou un militar lituà, general de la Força Terrestre Lituana, i un dels seus primers oficials voluntaris.
Després de graduar-se a l'Acadèmia Militar de Vílnius, va servir a l'Exèrcit Imperial Rus durant la Primera Guerra Mundial i va obtenir el grau de capità. Va tornar a Lituània el 1918 i es va oferir voluntari per ingressar a l'exèrcit lituà, recentment format. Va ser designat com a comandant d'un dels batallons del 1r Regiment d'Infanteria. A les files del nou exèrcit va ascendir ràpidament i va comandar el Grup Vilkmergė a la guerra lituanosoviètica. També va liderar les unitats contra els bermontians i a la guerra lituanopolonesa. Després d'una infructuosa campanya al setembre de 1920, va renunciar a l'oficina de camp i es va unir a l'Estat Major General a Kaunas. Després de les guerres d'independència lituanes va seguir els estudis militars a Suïssa i Txecoslovàquia. Va ascendir al rang de general i serví breument com a Cap de l'Estat Major General el 1925-1926. Es va veure obligat a retirar-se del servei actiu de l'exèrcit després del cop d'estat de 1926 a Lituània. Quan Lituània va ser ocupada per la Unió Soviètica al juny de 1940, Ladiga va ser arrestat i condemnat a mort. Va ser executat durant el seu trasllat a Sibèria.

## Referències

* ↑ Simas Sužiedėlis, ed. (1970–1978). "Ladiga, Kazys". Encyclopedia Lituanica III. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius. pàgs. 266–267. LCC 74-114275. (anglès)
# José Luis Velasco Sanz

José Luis Velasco Sanz (Rábano, província de Valladolid, 3 de gener de 1959) és un economista i anarcosindicalista espanyol. De petit es traslladà a viure a Getafe. Estudià empresarials i es llicencià en econòmiques, alhora que militava en les Joventuts Llibertàries.
Des del 1982 treballa en el Banco de Crédito Agrícola i s'afilia al sindicat de la Banca de la CNT, del qual serà delegat sindical a la seva empresa. Pel seu activisme sindical fou acomiadat el 1994. El 1987 fou secretari d'organització del Comitè Nacional de la CNT presidida per José Luis García Rúa i membre de la junta que legalitzà la Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo. Després del VIII Congrés de la CNT a Granada (9 de desembre de 1995) fou escollit Secretari General de la CNT fins a 1998. El 1999 fou nomenat secretari general de la Regió Centre. També és un col·laborador habitual de la premsa anarquista, especialment com a comentarista econòmic, i un orador freqüentment reclamat per l'organització per a presentar els actes de celebració del centenari de la CNT en 2010.

## Referències

* ↑ «Sentència del Tribunal Constitucional reconeixent la seva legitimitat com a delegat de secció sindical». Arxivat de l'original el 2010-12-16. [Consulta: 2 juliol 2012].
* ↑ La CNT sigue en las barricadas cien años después a Público, 8 de gener de 2010

## Enllaços externs

* José Luis Velasco a Enciclopedia del Anarquismo Español part 5, p. 106
# Kan (Krasnoiarsk)

* Per a altres significats, vegeu «Kan».
Kan (en rus: Кан) és un poble (un possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2017 tenia 13 habitants. Pertany al districte municipal d'Aguínskoie.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии. Вып. 5: Шуйский и Ковровский уезды/сост. В. Березин. Вязниковский и Гороховецкий уезды/сост. В. Добронравов. - 1898». Arxivat de l'original el 2018-10-26. [Consulta: 20 desembre 2018].
# Kan (desambiguació)

«Kan» té aquests significats:

## Biografies

** Cornelius Marius Kan (Groninga, 1837 - Utrecht?, 1919), geògraf neerlandès
** Li Kan (Dinastia Han) (? - 211) general de Han Sui durant el període de la Dinastia Han Oriental
** Naoto Kan (1946), polític japonès membre del Partit Demòcrata del Japó i Primer ministre del Japó

## Geografia

* Riu Kan, riu de la regió de Malwa a Madhya Pradesh (Índia)
* Kan (Krasnoiarsk), localitat del krai de Krasnoiarsk (Rússia)

## Vegeu també

* Khan (desambiguació)
Viccionari
# Keisuke Osako

Keisuke Osako (japonès: 大迫 敬介) (Izumi, 28 de juliol de 1999), japonès: 大迫 敬介, és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va formar part de l'equip japonès a la Copa Amèrica de 2019. Va disputar 1 partit amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association
* ↑ National Football Teams
# Keishiro Matsui

Keishiro Matsui (japonès: 松井 慶四郎, Matsui Keishirō) (Osaka, Prefectura d'Osaka, 28 de març de 1868 - 4 de juny de 1946) fou un polític i diplomàtic japonès.

## Biografia

Keishiro Matsui es diplomà a l'Escola de Dret de la Universitat Imperial de Tòquio el 1889. Va entrar al Ministeri d'Afers Exteriors del seu país el mateix any. L'any següent, fou enviat a l'Ambaixada japonesa de la capital de Corea, Seül, i pocs anys després, el 1895, a l'Ambaixada japonesa als Estats Units. El 1898, fou promogut i assolí el càrrec de primer secretari a l'Ambaixada japonesa a Londres. El 1902, fou destinat a l'Ambaixada japonesa a Beijing, Xina, i no tornà al Japó fins al 1913.
Durant la Primera Guerra Mundial fou nomenat ambaixador del Govern japonès a França, i assistí com a plenipotenciari a la Conferència de Pau de París (1919). Arran de l'èxit rotund d'aquesta missió, li fou atorgat el títol de baró (danshaku) del sistema de noblesa kazoku.
Va ser Ministre d'Afers Exteriors del Japó del 7 de gener a l'11 de juny de 1924 sota l'administració de Kiyoura Keigo, i alhora va ser nomenat membre de la Cambra dels Pars a la Dieta del Japó. Serví després com a Ambaixador al Regne Unit de 1925 a 1928. El 1938, fou anomenat membre del Consell Privat del Japó.

## Referències

* ↑ Ministeri d'Afers Exteriors
* ↑ Conferència de Pau de París 1919
# Kazàntsevo

Kazàntsevo (en rus: Казанцево) és un poble (un possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 17 habitants. Pertany al districte de Dudinka.

## Referències

* ↑ «Территории Красноярского края». Arxivat de l'original el 2013-05-04. [Consulta: 25 abril 2013].
# Kitayama

Kitayama (北山村, Kitayama-mura) és un poble del Japó que pertany al districte de Higashimuro, a la prefectura de Wakayama. No obstant això, Kitayama és un enclavament que es troba a la frontera entre la prefectura de Mie i la prefectura de Nara.
L'any 2003, la vila tenia una població estimada de 619 habitants i una densitat de població de 12,84 persones per km². L'àrea tota és de 48,21 km².
Kitayama és l'únic poble que resta a la prefectura de Wakayama. Kitayama és coneguda al Japó perquè hi creix un fruita anomenada jabara, que es considera una potent cura per la febre del fenc.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (en japonès)
# Terrassa de la Massana

La Terrassa de la Massana és un jaciment arqueològic al municipi de Font-rubí.
Es tracta d'un jaciment del paleolític mitjà, que comporta des del 90.000 fins al 33.000 ane. Es tracta d'un taller de sílex que va utilitzar la tècnica de talla lítica mosteriana. Entre les vinyes s'escampa una superfície en la que es van trobar restes de sílex treballat de color gris-blavós i alguna peça de quars. El jaciment es torna a ocupar durant l'epipaleolític. L'assentament no ha sigut excavat, sinó que va ser descobert segurament gràcies als treballs agrícoles de la zona. Es va dur a terme una prospecció en 1957 a mans de P. Giró i Romeu, Delegat Local de la "Comisaría General de Excavaciones Arqueológicas". Les troballes principals foren una rascadora denticulada transversal, tres fragments de nucli i peces reutilitzades com un burí i un gratador.
El Museu de Vilafranca del Penedès conserva materials procedents d'aquest jaciment.

## Referències

* ↑ Terrasses de la Massana a Mapes de patrimoni cultural
* ↑ «Cercador Inventari del Patrimoni Arqueològics. Fitxa». [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ Freixas Massana, Antoni. «Materials Paleolítics de la reserva del VINSEUM». tonisilex.cat, 2020. [Consulta: 27 gener 2021].
# Referèndum de guerra

Un referèndum de guerra és una classe de referèndum en el qual els habitants d'un país votarien a favor o en contra de l'ingrés a un conflicte bèl·lic. Mai se n'ha fet cap.
Els primers a formular aquesta idea van ser el marquès francès Nicolas de Condorcet el 1793 i el filòsof alemany Immanuel Kant el 1795.
Poc abans de la Segona Guerra Mundial, va ser fortament debatuda als Estats Units la introducció obligatòria d'aquesta mena de referèndum abans de l'ingrés en qualsevol guerra. De fet, motivat per la participació dels Estats Units a la Primera Guerra Mundial, el polític Louis Ludlow va proposar això en forma d'esmena constitucional de la Constitució dels Estats Units diverses vegades a partir del 1935 sota el nom d'esmena de Ludlow. Amb tot, la proposta no va ser tinguda en compte per la Cambra de Representants dels Estats Units fins al 1938 amb l'auge del nazisme. Aleshores va ser rebutjada per 209 vots contraris i 188 favorables. Fins i tot si hagués estat aprovada per la Cambra, sembla improbable que el Senat dels Estats Units hagués permès que prosperés.
El 2003, a Catalunya es va convocar una consulta popular en contra de la Guerra de l'Iraq amb èmfasi en la participació d'Espanya en el conflicte. També demanava la dimissió del Govern de José María Aznar. Es van recollir més de 100.000 vots entre Barcelona, l'Hospitalet de Llobregat, Girona, Lleida i la Seu d'Urgell. A més, s'hi van adherir municipis a escala estatal, com ara Madrid i d'altres pertanyents a la Regió de Múrcia, el País Basc, el País Valencià, Galícia, Castella - la Manxa, les Illes Balears, Andalusia, l'Aragó, Astúries, Castella i Lleó i les Illes Canàries.

## Vegeu també

* Democràcia directa

## Notes

* ↑ La consulta no tenia caràcter oficial, tot i ser mencionada pels mitjans com un referèndum de guerra.

## Referències

* ↑ Bolt, Jr., Ernest C. Ballots Before Bullets, The War Referendum Approach to Peace in America 1914-1941 (en anglès). University Press of Virginia, 1977, p. 207. ISBN 0-8139-0662-8.
* ↑ Griffin, Walter R. «Louis Ludlow and the War Referendum Crusade, 1935–1941». Indiana Magazine of History, 01-12-1968. ISSN: 1942-9711 [Consulta: 30 març 2017].
* ↑ Jones, Steve. «The Ludlow Amendment» (en anglès). ThoughtCo.com, 19-07-2019. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «El referéndum contra la guerra suma más de 100.000 votos y se extenderá a nuevos barrios» (en castellà). El País [Madrid], 30-03-2003. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 7 maig 2023].
# São Marçal

São Marçal és una localitat de São Tomé i Príncipe, una de les divisions de la ciutat de São Tomé. Es troba al districte d'Água Grande, al nord de l'illa de São Tomé. La seva població és de 2.706 (2008 est.). Limita al sud amb Pantufo i a l'oest amb Almeirim.

## Evolució de la població

Població de São Marçal (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 2.409 | 2.706 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Clube Atlético Sorocaba

El Clube Atlético Sorocaba, conegut com a Atlético Sorocaba, és un club esportiu brasiler de futbol, de la ciutat de Sorocaba, a l'estat de São Paulo. Els seus colors són el vermell i el groc. El Clube Atlético Sorocaba juga a l'estadi Walter Ribeiro, amb capacitat per a 13.722 espectadors.
El club va ser fundat l'any 1991 per l'empresari John Luiz, en un principi com a club de bàsquet. No fou fins al 1993 que, gràcies a la fusió entre Clube Atlético Barcelona i l'Estrada de Ferro Sorocabana FC, es fundés el club de futbol.
L'Atlético va competir a la sèrie C entre el 1995 i el 1998, i entre el 2002 i el 2005. El club va guanyar la Copa FPF el 2008 jugant a la final contra l'Esporte Clube XV de Novembro.

## Palmarès

* Copa FPF: 2008

## Referències

* ↑ «Templos do Futebol - Estádio Walter Ribeiro». www.templosdofutebol.com. Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 12 octubre 2016].
* 1 2 «Clube Atletico Sorocaba», 12-09-2008. Arxivat de l'original el 2008-09-12. [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ Comunicação, Drive. «Federação Paulista de Futebol». www.futebolpaulista.com.br. [Consulta: 12 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Web Oficial Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine. (En Portuguès)
# Volta a Llombardia 1930

La Volta a Llombardia 1930 fou la 26a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 26 d'octubre de 1930 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 234 km.
La competició fou guanyada per l'italià Michele Mara (Bianchi-Pirelli) per davant dels seus compatriotes Alfredo Binda (Legnano-Pirelli) i Learco Guerra (Maino-Clement).
Domenico Piemontesi és el primer a creuar la línia de meta però és relegat a la quarta posició perquè es va recolzar en Binda i Mara en l'esprint final.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Michele Mara | Bianchi-Pirelli | 7h 40' 00" |
| 2 | Alfredo Binda | Legnano-Pirelli | m. t. |
| 3 | Learco Guerra | Maino-Clement | m. t. |
| 4 | Domenico Piemontesi | Bianchi-Pirelli | m. t. |
| 5 | Gugliemo Marin | Individual | m. t. |
| 6 | Renato Scorticati | Individual | m. t. |
| 7 | Alfredo Bovet | Bianchi-Pirelli | m. t. |
| 8 | Augusto Zanzi | Binda SC-Varese | m. t. |
| 8 | Antonio Negrini | Bianchi-Pirelli | m. t. |
| 8 | Carlo Moretti | Individual | m. t. |

## Referències

* Resultats a Les-Sports.info
* El Sitio de Ciclismo
* ↑ «Piemontesi penalizado con retraso de dos puestos en la Vuelta a Lombardía». Mundo deportivo, 08-11-1930.

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Sarnac

Saurnac (en francès Sornac) és un municipi francès del departament de la Corresa, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 982 | 1.017 | 1.020 | 1.125 | 972 | 851 | 817 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Luce Mallepeyre | Divers droite |
| 2008- | Jean-François Loge | Divers droite |

## Vegeu també

* Altiplà de Millevaches

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Serafín Álvarez Quintero

Serafín Álvarez Quintero (Utrera, 1871 - Madrid, 1938) fou un escriptor espanyol.
Va escriure nombrosos sainets, comèdies i drames, en una col·laboració tan estreta amb el seu germà Joaquín que després de la mort va continuar signant les seves obres amb el nom de tots dos. En la seva època, les obres dels germans Alvarez Quintero van gaudir d'una popularitat només superada per la de Jacinto Benavente.
Va escriure més de cent comèdies, la majoria de caràcter costumista, moltes basades en personatges i situacions del folklore andalús (La reja, El patio, El genio alegre).
Els germans Alvarez Quintero també van conrear el teatre dramàtic, amb obres com Malvaloca o Amores y amoríos. Moltes de les seves comèdies van ser portades al cinema.
Ramon Casas li va fer un retrat, avui conservat al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Referències

* ↑ Signat R. Casas a Tangle inferior dret. No datat. MNAC/GDG 27583.

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN : 84-8043-009-5.
# Serralada d'Imeon

La serralada d'Imeon és una serralada que ocupa l'interior de l'illa Smith, a les illes Shetland del Sud, Antàrtida. S'estén 30 km en direcció sud-oest-nord-est, entre el cap James i el cap Smith, i té 6,8 km d'amplada. El seu cim més alt és el mont Foster, de 2.025 msnm, que va ser escalat per primera vegada l'any 1996 per un equip neozelandès dirigit per Greg Landreth.

## Referències

* ↑ Bulgarian Antarctic Gazetteer
* ↑ I.M. Howat, C. Porter, B.E. Smith, M.-J. Noh and P. Morin. Reference Elevation Model of Antarctica (REMA). Polar Geospatial Center. University of Minnesota, 2022 (Antarctic REMA Exlorer)
* ↑ News from Antarctica: Mount Foster’s first ascent. Arxivat 2001-01-16 a Wayback Machine.
# Serrat de la Casa del Guarda

El Serrat de la Casa del Guarda és un serrat del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat a ponent del terme, a la dreta del torrent de la Mare de Déu. S'allargassa de sud a nord, de manera que uneix les masies del Verdeguer, la Casa del Guarda i la Casa Nova del Verdeguer. En el seu vessant oriental hi ha el Sot de la Roca Lloba i el Solell del Verdeguer.

## Etimologia

Aquest serrat pren el nom de la Casa del Guarda, situada en la seva zona més elevada i septentrional. Es tracta d'un topònim molt modern, atès que la Casa del Guarda va ser construïda a la dècada dels setanta del segle xx.

## Enllaços externs

* El Serrat de la Casa del Guarda en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Setge de Perpinyà (1542)

El Setge de Perpinyà de 1541 fou una de les batalles de la quarta guerra entre el Regne de França i les Espanyes del segle xvi.

## Antecedents

Durant el segle xvi es van lliurar diferents guerres entre l'imperi de Carles V i el Regne de França per establir la preeminència a Europa. El 1542, Francesc I de França preparava la guerra contra Carles V, amb una aliança amb l'Imperi Otomà, Dinamarca i Suècia, i Francesc I de França va preparar cinc exèrcits, un dels quals havia d'atacar el Rosselló i va acordar amb Solimà I el Magnífic l'obertura dels ports de Marsella i Toló a les flotes otomanes, i les flotes turques podien castigar el litoral català des de més a prop.

## El setge

El delfí de França i Claude d'Annebault van assetjar Perpinyà amb 40.000 peons, 2.000 homes d'armes i 2.000 genets de cavalleria lleugera. L'enginyer que dirigia el setge, Girolamo Marini va ignorar els informes i va concentrar els atacs en un punt fort de la muralla, i l'avanç en els treballs s'allargà un mes, mentre les tropes havien d'acampar en un terreny moll per les pluges de la tardor.
Les tropes imperials comandades pels capitans Cervellon i Machichaco, que en una sortida van inutilitzar l'artilleria francesa que atacava les muralles, van resistir fins a l'arribada de l'exèrcit de Fernando Álvarez de Toledo y Pimentel, duc d'Alba, i el sometent aixecat a Catalunya, cosa que provocà la retirada del delfí de França.

## Conseqüències

El 1544 la Pau de Crepy, que va posar fi a les lluites entre Carles I de Castella i Francesc I, els quals es van aliar contra els otomans. Les naus otomanes van tornar a Constantinoble, tot vorejant i saquejant les costes italianes.

## Referències

* 1 2 Rovira i Virgili, Antoni. Història Nacional de Catalunya. Edicions Pàtria, 1934, p. 591.
* ↑ Knecht, Robert J. Renaissance Warrior and Patron: The Reign of Francis I (en anglès). Cambridg: Cambridge University Press, 1994, p. 479. ISBN 0-521-57885-X.
* ↑ Duffy, Christopher. Siege Warfare: The Fortress in the Early Modern World 1494-1660 (en anglès). Routledge, 2013. ISBN 1136607862.
* ↑ Lucas Alamán, Diccionario universal de historia y de geografía
* 1 2 Soldevila i Zubiburu, Ferran. Història de Catalunya. vol.1. Alpha, 1963, p. 895.
* ↑ Rovira i Virgili, Antoni. Història Nacional de Catalunya. Edicions Pàtria, 1934, p. 592.
# Setién

Setién és una localitat del municipi de Marina de Cudeyo (Cantàbria, Espanya).
La localitat està situada a 1'8 km de la capital municipal, Rubayo, i a 51 metres d'altitud sobre el nivell del mar. L'any 2008, Setién tenia 231 habitants.
Els barris que componen la localitat són: Bresaguas, Casuso, Regollar, Cubiles, Cubollo, Tasugueros, La Corcada, La Redonda, Las Escuelas, Peñiro i Vayas.

## Patrimoni

* Església parroquial de San Vicente

## Referències

* ↑ INE, 2008
# Setla de Nunyes

Setla o Setla de Nunyes (també anomenada Setla del Comtat, i oficialment Cela de Núñez) és un poble del País Valencià a la comarca del Comtat que actualment forma part del terme municipal de Muro d'Alcoi. Està situada al marge esquerre del riu d'Agres, a poc més d'un quilòmetre del cap de municipi. Segons l'INE, l'any 2022 tenia 159 habitants.
Antigament era un lloc de moriscs (entre 10 i 12 focs al segle xvi) baix el senyoriu dels Bosch primer i dels Núñez després, i la seua església depenia de la de Muro. L'any 1693 fou l'escenari, dins el marc de la Segona Germania, de la batalla de Setla de Nunyes. Va constituir un municipi independent (amb Turballos com a annex des de 1845) fins a l'any 1877, en què aquest va ser absorbit per Muro.
Actualment, l'església parroquial del poble, dedicada a sant Joaquim, és independent i té com a annexa la de Turballos. S'hi celebren festes la segona quinzena d'agost en honor a sant Joaquim i la Mare de Déu d'Agost.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor Toponímic Valencià». Generalitat Valenciana (Institut Cartogràfic Valencià / Acadèmia Valenciana de la Llengua). [Consulta: 17 juliol 2023].
* 1 2 3 «Setla de Nunyes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional». INEbase. Institut Nacional d'Estadística. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ Sanchis Sivera, Josep. «Cetla de Núñez». A: Nomenclator geográfico eclesiástico de los pueblos de la diócesis de Valencia, 1922, p. 189.
* 1 2 Cascant i Jordà, Josep-Vicent. Aproximació a la toponímia de Muro, 2010, p. 20-25. Arxivat 2016-09-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Setla de Nunyes». Associació Serra Mariola. [Consulta: 17 juliol 2023].
# Serginho Chulapa

Sérgio Bernardino, també conegut com a Serginho o Serginho Chulapa (São Paulo, 23 de desembre de 1953) és un exfutbolista brasiler que va jugar com a davanter centre.

## Referències

* ↑ Craques de uma era (en portuguès). Placar, abril 2010, p. 62.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1982» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].