OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Quintí dels Banys d'Arles (església antiga)

Sant Quintí d'Arles fou l'antiga església parroquial del poble dels Banys d'Arles, del terme comunal dels Banys d'Arles i Palaldà, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord). En l'actualitat hi ha una capella moderna amb la mateixa advocació en el recinte de les antigues termes, a prop d'on hi havia hagut la que s'enderrocà el 1932.
Estava situada a les antigues Termes Romanes.
Es tractava d'una església preromànica de planta basilical, de tres naus desiguals. La nau principal era capçada a llevant per un arc de ferradura. Les tres naus eren cobertes amb volta de canó, la central dividida en trams per arcs torals. Una teulada a dos vessants cobria l'edifici.
L'actual, és una església contemporània, del segle xx, que pren l'advocació de la primitiva.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «11 - Els Banys d'Arles i Palaldà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 9. Sant Quintí d'Arles». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Adell i Gisbert, Joan-Albert. «Els Banys d'Arles: Santa Engràcia». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.

## Referències

* ↑ Lloc on era l'església de Sant Quintí d'Arles en els ortofotomapes de l'IGN
# Campo

«Campo» té aquests significats:
* Campo (àlbum), àlbum del músic i productor Juan Campodónico, gravat en 2011 a Montevideo i Los Angeles
* Marquès de Campo, títol concedit l'any 1875 pel rei Alfons XII a José Campo Pérez
* Toponímia:
** Campo (Colorado), població dels Estats Units a l'estat de Colorado
** Campo (Còrsega), municipi francès al departament de Còrsega del Sud
** Campo (Espot), serra al municipi d'Espot a la comarca del Pallars Sobirà
** Campo (Ribagorça), municipi de la comarca de la Ribagorça a la província d'Osca
** Campo en ligur Campo Ligure, comune italià a la regió de la Ligúria i a la província de Gènova
** Lo Campo o el Campo, espai natural al terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça
** Campo Lugar, municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura
** Reserva índia Campo, reserva índia que constitueix la llar de la Banda Campo d'Indis de Missió Diegueño, també coneguda com a Nació Campo Kumeyaay
** Campo (CDP de Califòrnia)
* Biografies:
** Iván Campo Ramos (1974, Sant Sebastià, Guipúscoa), futbolista espanyol que ha jugat a diferents clubs d'Espanya i Anglaterra
** José Campo Pérez (València, 1814 - Madrid, 1889), polític, financer, filantrop i Alcalde de València
** Julián Campo Sainz de Rozas (Madrid, 1938), polític espanyol que fou Ministre d'Obres Públiques i Urbanisme entre 1982 i 1985
** Pedro Del Campo Zafra (Madrid, 1968), futbolista espanyol que ocupava la posició de defensa
Viccionari
# Resolució 738 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 738 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 29 de gener de 1992 després d'examinar l'aplicació de Tadjikistan per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Tadjikistan fos admès.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org Arxivat 2011-08-14 a Wayback Machine.
# Miquel Fabra

Miquel Fabra (Regne de Castella?, finals del s. XII - València, segle xiii) va ser un religiós que acompanyà Sant Domènec de Guzmán en la fundació de l'Orde dels Predicadors i que fou confessor del rei Jaume I el Conqueridor.

## Biografia

Els orígens de Miquel Fabra són discutits. A la seva crònica, Pere Marsili afirma que era de nació castellana, però hom ha proposat també que fos català o aragonès, atès que sembla que aquest cognom no es documenta a Castella.
Durant la croada albigesa maldà per la conversió dels albigesos, però s'oposà a Simó de Montfort per les mesures extremes que aquest emprengué, com la massacre de Besiers. Domènec de Guzmán, que havia fundat l'orde dels Predicadors el 1215, en donà l'hàbit a Fabra a Tolosa de Llenguadoc, i l'envià a París el 1217 a ensenyar-hi teologia i/o a predicar-hi. Fabra va ser el primer professor de teologia de l'orde i exercí el seu magisteri al convent de Sant Jaume de París. Posteriorment, pels voltants del 1219, el cerdà fou destinat a Barcelona i hi esdevingué confessor de Jaume el Conqueridor. Gràcies al favor del monarca, acompanyà les expedicions que emprengué per a la conquesta de Mallorca (1229-1230) i del Regne de València (1232-1238), i s'hi abocà en la conversió dels habitants al cristianisme, i en la fundació de convents de l'Orde dels Predicadors. Pel favor que li tenia el Rei en Jaume, l'església de Sant Miquel de Palma fou dedicada a Sant Miquel. L'any 1248 intervingué amb Ramon de Penyafort i l'arquebisbe de Tarragona Pere d'Albalat en el nomenament del nou bisbe de Lleida, Guillem de Barberà.
És venerat com a beat.

## Referències

* 1 2 Vinas, Agnès; Vinas, Robert. La conquesta de Mallorca. Palma: Moll, 2007, p. 222. ISBN 9788427308855.
* ↑ García Miralles, Manuel «Cuestiones históricas. ¿El beato Miguel de Fabra, castellano, catalán o aragonés?». Analecta Sacra Tarraconensia, 38, 2, 1965 [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ Segons el llibre de Puyol Safont citat a la bibliografia, el futur sant admeté Fabra a l'orde el 1201, però sembla un clar error de cronologia. La fundació de l'orde sembla clara del 1215, i a l'any següent fou aprovada pel Sant Pare. Guzmán començà a predicar per la conversió dels càtars al 1206 Arxivat 2011-12-17 a Wayback Machine. i la seva coneixença amb Fabra s'hagué de produir, doncs, entre 1206 i el 1217.
* ↑ Segons la biografia de Sant Domènec Arxivat 2011-12-17 a Wayback Machine. al 1217 aquest dispersà la seva quinzena de frares entre París i Espanya perquè anessin a predicar-hi, prestant especial atenció a les universitats.
* ↑ «Read the eBook The life of St. Dominic and a sketch of the Dominican Order by R. S Alemany online for free (page 8 of 37)».

## Bibliografia

* Agustín Puyol Safont Hijos ilustres de la Cerdaña Barcelona: Tip. La Académica, 1896 «Enllaç».
* Joseph Sadoc Alemany The life of Saint Dominic and a sketch of the Dominican Order New York: P. O'Shea, 1867 «Enllaç».

## Enllaços externs

* Real Academia de la Historia
# Marco Tecchio

Marco Tecchio (Valdagno, 31 d'agost de 1994) és un ciclista italià, professional des del 2014.

## Palmarès

* 2016
** 1r a la Volta a Bulgària i vencedor d'una etapa

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Subestació elèctrica

La subestació elèctrica és una instal·lació industrial emprada per a la transformació del voltatge del corrent elèctric. Aquestes s'ubiquen en els encontorns de les centrals elèctriques per pujar el voltatge a la sortida dels generadors i als afores de les poblacions i consumidors, per tornar-la a baixar.
La raó per fer aquesta elevada de tensió i després baixada, és el transport de la elèctricitat a llarga distància, si es puja el voltatge es redueixen les pèrdues de resistència que depenen de la intensitat de la elèctricitat.
# Institut del Món Àrab

L'Institut del Món Àrab (IMA) (en francès: Institut du Monde Arabe) es troba a París i busca fomentar l'entesa entre el món Francès i l'Àrab.
L'institut té com a finalitats principals: el desenvolupament i aprofundiment dels estudis, el coneixement i la comprensió del Món Àrab, el seu idioma, civilització i afany de desenvolupament, la promoció l'intercanvi cultural, la comunicació i cooperació entre el món Àrab i Francès, especialment en el relacionat amb els camps de les ciències i la tècnica i fomentar les relacions entre el món àrab i França així com Europa. Té al seu càrrec el diàleg entre França i Egipte, Algèria, Bahrein, Djibouti, l'Iraq, Iemen, Jordània, Qatar, Comores, Kuwait, Líban, Líbia, El Marroc, Mauritània, Oman, Palestina, Aràbia Saudita, Somàlia, Sudan, Síria, Tunis, Unió dels Emirats Àrabs i la Lliga Àrab.

## L'edifici

L'Institut del Món Àrab és un edifici dissenyat per Jean Nouvel i inaugurat el 1987. Aquest arquitecte francès va guanyar el concurs on es buscava el projecte per a crear un centre cultural que acostés la cultura àrab a la francesa. Està situat al Boulevard Sant Germain, al costat del riu Sena. Una de les seves característiques principals és l'espai «sense límits» creat pel joc de llums, ombres, reflexos i vitralls que Nouvel posa hàbilment en la seva obra. Les cèl·lules fotoelèctriques que hi ha als vitralls de la façana sud són un dels elements de l'edifici més cridaners.

### Presidents

* 1977-1980 : Jean Basdevant
* 1980-1985 : Philippe Ardant
* 1985-1986 : Pierre Guidoni
* 1986-1988 : Paul Carton
* 1988-1995 : Edgard Pisani
* 1995-2002 : Camille Cabana
* 2002-2004 : Denis Bauchard
* 2004-2007 : Yves Guéna
* 2007-2011 : Dominique Baudis
* 2011-2012 : Renaud Muselier
* 2013- : Jack Lang

## Referències

* ↑ «Jack Lang, président de l'Institut du Monde Arabe» (en francès). France Info, 08-01-2013. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Can Regordosa (Tiana)

Can Regordosa és una casa de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa de planta baixa i pis que destaca fonamentalment pels elements de tipus historicista que utilitza en la seva decoració, especialment concentrada en les obertures, d'estil neogòtic: arcs ogivals lobulats, elements vegetals i guardapols superiors.
És també de destacar en la façana principal la sanefa de mosaic arran de cornisa i el coronament superior de l'edifici que, encara que molt senzill, imita l'estructura dels merlets medievals, així com el balcó de pedra i les dues terrasses situades lateralment que decoren les seves baranes amb traceria típicament gòtica que combina trifolis, arcs ogivals i elements geomètrics tallats en pedra.

## Història

Possiblement construït cap el 1910.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Regordosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Agnes Browne

Agnes Browne és una pel·lícula irlando-estatunidenca dirigida per Anjelica Huston el 1999, doblada al català.

## Argument

La història té lloc en un barri de Dublín, el 1967. A causa de la defunció del seu marit, Agnes s'ha d'ocupar sola dels seus set fills. Encara que molt voluntariosa, no pot subvenir a les necessitats de la seva família i està, a més, enganxada pels prestadors clandestins. Tanmateix, pot comptar amb el suport de Marion, la seva millor amiga i de Pierre, un forner francès que s'acaba d'instal·lar en el barri.

## Repartiment

* Anjelica Huston: Agnes Browne
* Marion O'Dwyer: Marion Monks
* Niall O'Shea: Mark Browne
* Ciaran Owens: Frankie Browne
* Roxanna Williams: Cathy Browne
* Carl Power: Simon Browne
* Mark Power: Dermot Browne
* Gareth O'Connor: Rory Browne
* James Lappin: Trevor Browne
* Ray Winstone: Mr. Billy
* Arno Chevrier: Pierre
* Gerard McSorley: Mr. Aherne
* Tom Jones: Tom Jones

## Referències

* ↑ Ésadir
* ↑ Holden, Stephen «Widowed Mom of 7 vs. a Loan Shark» (en anglès). The New York Times, 03-12-1999. ISSN: 0362-4331.
# Suimanga de Hachisuka

El suimanga de Hachisuka (Aethopyga primigenia) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae). Habita els boscos de les muntanyes de Mindanao, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Suimanga de Hachisuka». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Los chicos del Preu

Los chicos del Preu és una pel·lícula espanyola dirigida per Pedro Lazaga en 1967.

## Argument

La pel·lícula narra les inquietuds, problemes, amors, amistats, desacords i experiències d'un grup de joves que emprenen un nou curs escolar, el preuniversitari, que els donarà accés a la Universitat i per tant, a la vida adulta. La trama està vista a través dels ulls d'Andrés Martín (Emilio Gutiérrez Caba), un noi de Tomelloso que arriba a Madrid amb una beca i queda fascinat per la vida en la capital. Després, en adonar-se del gran esforç econòmic que han de fer els seus pares, decideix guanyar diners descarregant camions en un mercat i compaginar aquest treball amb els estudis. Com a dada curiosa compta amb la participació que suposà l'inici de la carrera del cantant Camilo Sesto.

## Repartiment

* María José Goyanes ... Alejandra Jiménez Salvador 'Talento'
* Emilio Gutiérrez Caba... Andrés Martín Alonso
* Cristina Galbó ... Loli
* Óscar Monzón ... Julio
* Karina ... Yolanda Baeza Márquez 'Yoyo'
* Pedro Díez del Corral ... Josele
* Marta Baizán ... Mercedes Morales Serrano
* Camilo Blanes... Manuel García Salcedo 'Lolo'
* Gonzalo González ... Campuzano
* Gemma Cuervo ... Sra. d'Alcaraz
* Mary Carrillo ... Mare d'Andrés
* Margot Cottens ... Mare de Lolo
* Pastora Peña ... Mare de Loli
* Carlos Mendy... Juan, pare d'Andrés
* José Orjas... Don Joaquín, professor de Filosofia

## Premis

Fou la pel·lícula més guardonada als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1967: millor pel·lícula (3r premi), millor director (Pedro Lazaga), millor actriu principal (María José Goyanes), millor actor principal (Emilio Gutiérrez Caba) i millor actor secundari (José Orjas).

## Referències

* ↑ Diccionario Espasa de cine español. Espasa, 1999. ISBN 8423994511 [Consulta: 6 febrer 2017].
* ↑ Los chicos del Preu, abc.es
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166

## Enllaços externs

* Los chicos del Preu a YouTube
* Entrada de la pel·lícula a YouTube
* Los chicos del Preu, pel·lícula a Facebook
# Híbrid (desambiguació)

«Híbrid o hybrid» té aquests significats:
* Biologia
** Híbrid (biologia), descendència que resulta d'un encreuament en biologia
** Híbrid de te, grup de cultivars de rosers molt populars en horticultura
* Tecnologia:
** Ordinador híbrid, ordinador que combina característiques digitals i analògiques
** Telèfon híbrid, un tipus de circuit de telefonia
** Híbrid de tres vies, aparell de tres vies utilitzat en la televisió' per pagament
** Híbrid òptic, aparell de sis ports usant en la desmodulació de senyal en les comunicacions per fibra òptica
** Vehicle híbrid, vehicle que usa més d'una font d'energia
** Vehicle híbrid elèctric, vehicle que fa servir les fonts d'energia de la combustió interna i l'energia elèctrica
** Tren híbrid, que utilitza un sistema de càrrega d'energia
* Altres usos:
** Híbrid (joieria), pedra preciosa que combina material natural i artificial
** Seguretat híbrida, tipus d'instrument econòmic
** Paraula híbrida, paraula que deriva de més d'un idioma
** Gènere híbrid, fusió de diferents categories en art o cultura
** Correu híbrid, correu electrònic enviat fent servir una combinació de mètodes físics i electrònics
** Mercat híbrid, sistema que permet comerciar electrònicament o manualment
** Biblioteca híbrida, biblioteca que conté una mescla de fonts impreses o electròniques
** Coet híbrid, coet que utilitza combustible en dos estats de la matèria diferents
** Energia híbrida, sistema combinat de producció i emmagatzematge d'energia
** Generador híbrid, sistema d'energia elèctrica que consta dos o més generadors per subministrar energia
Viccionari
# Santuccia Terrebotti

Santuccia Terrebotti o Carabotti (Gubbio, Úmbria, ca. 1237 - Roma, 1305) fou una monja benedictina, que reformà l'orde femení amb la congregació observant de les Serventes de Maria o Santucce. Venerada com a beata, no ha estat, però, beatificada oficialment.
Nascuda a Úmbria al si d'una família benestant, Santuccia es casà amb un home de la vila; van tenir una filla, Giulia, que morí jove. Els pares, aclaparats per la mort, decidiren de retirar-se de la vida mundana i, cadascú per separat, fer vida religiosa: mentre el pare es feu monjo a San Pietro, Santuccia, cap al 1260, formà una comunitat de monges a Gubbio, per a la qual construí la seu a un coll proper a la ciutat: el monestir de Santa Maria Maddalena. El va posar sota la Regla de Sant Benet i n'esdevingué abadessa; la comunitat seguia un estricte compliment de la Regla de Sant Benet, amb una major observança que d'altres: les comunitats que seguiren aquesta reforma observant, que aviat arribaren a 24, s'anomenaren Serventes de Maria i popularment foren conegudes com a santuccie o Ordo Santucciarum. Les constitucions de la congregació foren donades per l'abat Esperandéu de Gubbio.
En 1265, el nou abat Joan del monestir benedictí de San Pietro de Gubbio excomunicà Santuccia, a qui acusava de voler sostraure's de la seva jurisdicció espiritual i temporal. El papa Climent IV hi intervingué i decretà en 1265 que la comunitat de les Serventes de Maria depengués directament de la Santa Seu. Un document del 8 de juny de 1271 diu que en aquella data, la fundadora i un grup de monges van professar i acordaren que obeirien el bisbe Nicolà di Castello, a més de pagar-li anualment una xifra simbòlica (1 lliura).
La seva habilitat en la gestió va fer que els templers li oferisin el convent que tenien a Roma, a la Via Juliana; hi marxaren i s'establiren, formant el monestir de Santa Maria in Giulia (després Sant'Anna dei Funari). Morí en aquest monestir en 1305, en llaor de santedat. El culte que rebé, però, mai no es va confirmar oficialment.

## Bibliografia

* Beata Santuccia.
* Key to Umbria: City Walks. "Blessed Santuccia Carabotti". Arxivat 2009-01-06 a Wayback Machine.
* La vita della Santuccia Carabotti. Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine.
# Ilka Gedő

Ilka Gedő (26 de maig del 1921 – 19 de juny del 1985) va ser una pintora i artista gràfica hongaresa. Gedő és una de les figures més significatives, però al mateix temps, una de les menys conegudes de l'art hongarès del segle xx. Malgrat els seus pocs anys, ja mantenia un estret contacte amb artistes contemporanis, historiadors de l'art, escriptors i filòsofs, la seva obra artística universalment significativa és inigualable. Aquesta pot ser la raó per la qual la seva feina segueix sent, en gran part, inexplorada. L'obra d'Ilka Gedő no es tracta simplement d'una variació dels gestos artístics contemporanis. La seva obra es troba fora del corrent principal, es desvia d'ell, i com a tal, és considerada una irritació per a l'art hongarès (la sèrie 1946-1949 autoretrat, per exemple, és definitivament un irritació dins d'aquest tipus d'art). Al mateix temps, però, aquest art no és una innovació que provoca el desig per a l'anàlisi a causa del seu valor informatiu, és el resultat d'una síntesi absolutament conscient. Les pintures a l'oli de l'època entre 1970 i 1985 capturen la tensió entre els aspectes intel·lectuals i emocionals i no presenten similituds amb la pintura hongaresa.

## Enllaços externs

* http://www.ilkagedo.hu
# Ilku

Ilku va ser el vintè rei de la primera dinastia de Kish a Sumer, esmentat a la llista de reis sumeris. La llista li assigna un mític regnat de 900 anys. Va governar en una època posterior al diluvi que s'acostuma a datar cap a l'any 2.900 aC. Va succeir Tizqar i el va succeir Iltasadum.

## Referències

* ↑ Jacobsen, Thorkild. The Sumerian king list. Chicago (Ill.): University of Chicago Press, 1973, p. 82.
# Iowa (Louisiana)

Iowa és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.663 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Iowa tenia 2.663 habitants, 963 habitatges, i 727 famílies. La densitat de població era de 332,7 habitants/km².
Dels 963 habitatges en un 39,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 16,4% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.581 $ i la renda mediana per família de 37.102 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.929 $ mentre que les dones 19.393 $. La renda per capita de la població era de 14.652 $. Entorn del 17,5% de les famílies i el 20,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Iowa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Iowa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Iais

Iais és un gènere de crustacis isòpodes de la família Janiridae. Les espècies d'Iais s'associen amb isòpodes més grans de la família Sphaeromatidae, generalment a la superfície ventral de l'animal més gran, entre els pereopodis i els pleopodis.
Són originaris d'Australasia i d'Amèrica del Sud, per bé que Iais californica i el seu hoste Sphaeroma quoyanum han envaït Califòrnia, i Iais californica va ser descrit per primera vegada des de Sausalito, Califòrnia.

## Taxonomia

Es reconeixen nou espècies:
* Iais aquilei Coineau, 1977
* Iais californica (H. Richardson, 1904)
* Iais chilensis (Winkler, 1992)
* Iais elongata Sivertsen & Holthuis, 1980
* Iais floridana Kensley & Schotte, 1999
* Iais pubescens (Dana, 1853)
* Iais singaporensis Menzies & Barnard, 1951
* Iais solangae Coineau, 1985

## Referències

* ↑ D. E. Hurley «The New Zealand species of Iais (Crustacea Isopoda)». Transactions and Proceedings of the Royal Society of New Zealand, 83, 4, 1955, pàg. 715–719.
* ↑ George Rotramel «Iais californica and Sphaeroma quoyanum, two symbiotic isopods introduced to California (Isopoda, Janiridae and Sphaeromatidae)» (PDF). Crustaceana, Suppl. 3, 1972, pàg. 193–197. JSTOR: 25027422.
* ↑ Marilyn Schotte. «Iais Bovallius, 1886». World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans database. World Register of Marine Species, 2009. [Consulta: 8 abril 2010].