OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Calderer i Cortasa

Lluís Calderer i Cortasa (Manresa, 1944 - 19 de setembre de 2020) fou un escriptor, professor i activista cultural manresà.
Autor de l'estudi introductori d”El cor quiet’, de Josep Carner i dels assaigs ‘De la veu a la lletra. Qüestions de literatura catalana i estrangera’ (1994) i ‘Diàleg amb la poesia’ (1996), també va publicar les novel·les ‘La Seu se’n va a córrer món' (1984), ‘Màscares per a la companyia del teatre dels somnis' (1990) i ‘Figuracions' (1998), i diversos poemaris, com ‘Essència del temps' (1982), ‘Mentre la pols es mou’ (1995) i ‘El pacte clos' (1997).
De la seva trajectòria, també destaca la traducció de l'obra d'Ungaretti, Camus i Maupassant.
En paral·lel va fundar la revista ‘Faig’ i el grup escènic ‘Art Viu’. També va col·laborar en diversos mitjans de comunicació, com ara Regió7, Faig, El 9 Nou i El Pou de Lletres.
Va ser membre fundador de l'entitat Cine Club Manresa.
L'any 2010 va ser guardonat amb el premi Bages de Cultura per tota la seva obra.

## Referències

* 1 2 3 «REGIÓ 7 - Mor l'escriptor literat manresà, Lluís Calderer».
* ↑ «Lluís Calderer i Cortasa | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 setembre 2020].
# Odilo Scherer

Odilo Pedro Scherer (Cerro Largo, Rio Grande do Sul, 21 de setembre de 1949) és un cardenal brasiler de l'Església catòlica. Actualment és l'arquebisbe de São Paulo, i va ser elevat a cardenal el 2007 pel papa Benet XVI. Scherer, un brasiler descendent d'alemanys, és fill d'Edwino Scherer i Francisca Wilma Steffens, i parent llunyà del difunt cardenal-arquebisbe de Porto Alegre, Alfredo Scherer. Sa mare era descendent d'alemanys immigrants del Saarland.
# Giordano Ruffo

Giordano Ruffo o Jordanus Ruffus (fl. 1200-1256) va ser un noble italià conegut per una de les obres més antigues de la medicina veterinària sobre el cavall i les seves malalties De Medicina Equorum .
Ruffo va néixer a Calàbria cap al 1200 en una família noble al servei de Frederic II. El seu oncle era Pietro Ruffo, comte de Catanszaro. Poc abans de la mort de Frederic II, Ruffo, el seu germà Folco i Pietro van ser cridats a signar un testament. Ruffo va ser nomenat senyor de Val di Crati el 1239 però després de la mort de Frederic II el 1250 van haver de triar la lleialtat entre dos possibles governants i van triar Conrad IV, enfrontant-se a Manfred I de Sicília, fill de l'emperador i Bianca Lancia. La mort de Conrad IV el 1254 va provocar la detenció de la família Ruffo i va ser torturat, encegat i va morir a la presó cap al febrer de 1256.
L'únic llibre de Ruffo va ser escrit en llatí entre 1250-56, i és considerat com un dels primers treballs sobre medicina veterinària de l'Edat Mitjana, també coneguda com hippiatria als comptats italians per l'herència de l'Imperi Romà d'Orient. El llibre tenia sis parts que cobrien la reproducció; ensinistrament de poltres; manteniment; qualitats i defectes; malalties; i tractaments. Es coneixen unes 173 còpies manuscrites de l'obra i unes 16 versions impreses traduïdes a l'italià, llatí, francès, alemany, català, gallec, occità i hebreu. L'edició més coneguda és Jordani Ruffi Calabriensis Hippiatria (Pàdua, 1818). Existeixen diverses edicions derivades posteriors, incloent Mulomedicina (o Medela equorum) de Teodoric Borgognoni (finals del segle xiii); Marescalcia de Dino Dini, Traité d'hippiatrie de Guillaume de Villiers (segle XV); i Manuschansia d'Agostino Columbre (1490).

## Referències

* ↑ Ryzhik, Michael. Chapter 5. The Anonymous Hebrew Translation of Giordano Ruffo’s De medicina equorum and Its Language (en anglès). Academic Studies Press, 2019-07-08. DOI 10.1515/9781644690260-006. ISBN 978-1-64469-026-0.
* 1 2 Bertelli, Sandro «La «Mascalcia» di Giordano Ruffo nei più antichi manoscritti in volgare italiano conservati in Emilia Romagna» (en italià). Pallas. Revue d'études antiques, 101, 23-06-2016, pàg. 293–321. DOI: 10.4000/pallas.3971. ISSN: 0031-0387.
* ↑ «IPPIATRIA» (en italià). treccani.it. [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ Zahlten, Johannes (en alemany) Archiv für Kulturgeschichte, 53, 1, 1971, pàg. 20–52. DOI: 10.7788/akg.1971.53.1.20. ISSN: 0003-9233.
* ↑ Barcala, Gerardo Pérez «From Ms to Edition: Errors in the Galician Translation of "De medicina equorum"» (en anglès). Estudios Románicos, 25, 2016, pàg. 133–152. ISSN: 1989-614X.
* ↑ Leet, Elizabeth S. On Equine Language: Jordanus Rufus and Thirteenth-Century Communicative Horsemanship (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2018, p. 175–195. DOI 10.1007/978-3-319-71897-2_10. ISBN 978-3-319-71897-2.

## Enllaços externs

* Liber marescalcie equorum
* Pàgina manuscrita il·luminada
# Annals d'Inisfallen

Els Annals d'Inisfallen són una crònica medieval de la història d'Irlanda. Posseeix més de 2.500 entrades que comprèn des de l'any 433 fins a 1450, però es creu que es va escriure entre els segles xii i xv pels monjos de l'Abadia d'Innisfallen, situada en una illa dels llacs de Killarney, a la vora de Killarney.
La historiadora Kathleen Hughes teoritza que els annals procedeixen de la Crònica d'Irlanda.
Al marge de les entrades cronològiques, el manuscrit conté una curta història narraative de la Irlanda precristiana, coneguda com la secció prepatrícia. Aquesta secció posseeix molts elements comuns amb Leabhar Ghabhála Érenn.
Actualment l'obra està dipositada en la Biblioteca Bodleiana a Oxford (Anglaterra). El 2001, Brian O'Leary, un canceller de Fianna Fáil a Killarney, va reclamar la devolució dels annals a la ciutat.

## Vegeu també

* Annals irlandesos
* Crònica d'Irlanda

## Referències

* ↑ «Annals of Inisfallen — pre-Patrician section». [Consulta: 10 febrer 2013].
* ↑ «Vells manuscrits a la Universitat d'Oxford». Medieval Manuscripts in Oxford Libraries.
* ↑ Reclamació per què els Annals d'Inisfallen tornin a Killarney — premsa local]

## Bibliografia

* Hughes, Kathleen, Early Christian Ireland: Introduction to the Sources, (London, 1972), pp. 99-162

## Enllaços externs

* Annals of Inisfallen — Text traduït per Mac Airt
* Annals of Inisfallen — text original (Llatí i irlandés)
* Digital Bodleian: Annals of Inisfallen
# TISPAN

TISPAN (acrònim de Telecommunication and Internet Converged Services and Protocols for Advanced Networks) és un organisme d'estandardització que forma part de l'ETSI, especialitzat en xarxes fixes i de convergència d'internet. TISPAN va ser creada el 2003 amb la fusió del organismes ETSI : TIPHON (Telecommunications and Internet Protocol Harmonization Over Networks) i SPAN (Services and Protocols for Advanced Networks). L'objectiu del TISPAN és de definir l'estratègia europea quant a NGN (xarxes de propera generació).

## Estructura

S'organitzen en grups de treball (Working Group) :
* WG1 : en aquest grup s'administren els estudis relacionats amb els serveis i aplicacions de NGN en relació amb els usuaris.
* WG2 : Aquest grup, en general, s'encarrega de la part relacionada amb l'arquitectura. de xarxa.
* WG3 : El grup WG3 s'encarrega de tot el relacionat amb els protocols.
* WG4 : La funció d'aquest grup és la de coordinar els diferents treballs realitzats per la resta de grups de treball camb la fi de poder donar suport a altres cossos de l'ETSI.
* WG5 : és el grup responsable de valorar els possibles impactes en l'entorno del client.
* WG6 : el grup s'encarrega del manteniment i la coordinació de la part d'assaig per a la telefonia de nova generació.
* WG7 : en aquest grup s'encarreguen de la part de seguretat.
* Fig.1 Arquitectura TSPANWG8 : dirigeix els estudis que es dediquen a la gestió de xarxa de les xarxes de pròxima generació.

## Xarxes de nova generació TISPAN

| Versió | Data | Descripció |
| 1 | desembre 2005 | Especificacions bàsiques i fonaments d'arquitectura |
| 2 | inicis 2008 | Suport de serveis IPTV sobre IMS |
| 3 | 2008 | Millores IPTV i CDN |

## Referències

* ↑ «Telecommunications and Internet converged Services and Protocols for Advanced Networking (TISPAN); NGN Functional Architecture» (en anglès). http://www.etsi.org.+[Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ Jacobs, Stuart. Security Management of Next Generation Telecommunications Networks and Services (en anglès). https://books.google.cat.+ John Wiley & Sons, 2013-10-14. ISBN 9781118741665.
* ↑ «Telecommunications and Internet converged Services and Protocols for Advanced Networking (TISPAN); Emergency Location Protocols» (en anglès). http://www.112.ro. Arxivat de l'original el 2017-09-29. [Consulta: 29 setembre 2017].
# Noa Kirel

Noa Kirel (Hebreu: נועה קירל, Ra'anana, 10 d'abril del 2001) és una cantant israeliana. Els seus pares són d'origen asquenazy i sefardita.
El seu nom Noya es va canviar en Noa quan tenia tres mesos, per consell d'un rabí.
El juny del 2020 va firmar un contracte a la discogràfica estatunidenca Atlantic Records, on Bruno Mars, Coldplay i Ed Sheeran també tenen el contracte i va significar el tracte més gran i extens d'un artista israelià que mai s'havia fet. El seu primer senzill Million Dollar que va ser publicat al Youtube va ser mirat més d'1,1 milions de vegades en la primera setmana.
A partir del 2020 Kirel forma part de les Forces de Defensa d'Israel i l'Orquestra de les Forces de Defensa d'Israel.
El 10 d'agost del 2022, Kirel va ser la primera artista que va publicar que representarà el seu país en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà a la ciutat britànica de Liverpool.

## Referències

* ↑ Littman, S. «This Israëli teen is the levants new Britney Spears but why is she such a hit» (en anglès). Haaretz, 13-04-2019. [Consulta: 3 gener 2023].
* 1 2 Staff, T. «Israeli teen pop star signs major record deal with US label» (en anglès). Times of Israel, 10-06-2020. [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Noa Kirel will definitely represent Israel in 2023» (en anglès). Eurovision.tv, 10-08-2022. [Consulta: 3 gener 2023].
# Odilon Polleunis

Odilon Polleunis (Sint-Truiden, 1 de maig de 1943 - Sint-Truiden, 20 de setembre de 2023) va ser un futbolista belga que va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1970.

## Referències

* ↑ «Fiche du joueur sur le site rwdm-fcbrussels.be». Arxivat de l'original el 2018-03-07. [Consulta: 17 gener 2018].
* ↑ «Sélections du joueur sur le site de l'URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 17 gener 2018].
# Gerunda (cràter)

Gerunda és un cràter sobre la superfície de (21) Lutècia, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 81 ° de latitud nord i 83 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 4.7 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el cinc d'abril de 2011 i fa referència a Gerunda (actual Girona), una ciutat de l'època de Lutècia.

## Referències

* ↑ "Gerunda (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Talbert, Richard J.A.. Princeton University Press. Barrington Atlas of the Greek and Roman World, 2000.
# Kagema

Kagema (陰間) és un terme històric japonès per a treballadors sexuals joves. Els kagema solien passar per aprenents d’actors kabuki (que sovint es dedicaven compatibilitzaves aquesta feina amb el treball sexual) i atenia tant a clientela masculina com femenina. Per als clients masculins, el servei preferit era el sexe anal, amb el client duent a terme la penetració. La fel·lació homosexual no apareix esmentada en els documents de l'era Tokugawa.
Els kagema que no es trobaven afiliats a una banda de teatre kabuki es podien trobar a bordells masculins o cases de te especialitzades en kagema, institucions conegudes com "Kagemajaya" (陰間茶屋) (lit., "casa de te kagema"). El kagema sovint costava més que la prostitució femenina del mateix estatus, i experimentà una època molt florent a mitjans del segle xix, malgrat les restriccions legals creixents que intentaven contenir el treball sexual (tant masculí com femení) en àrees urbanes específiques i dissuadir les relacions que traspassessin classes socials, ja que es consideraven potencialment perjudicials per a l'organització social tradicional.
Molts treballadors sexuals, així com molts joves actors kabuki, eren criats lligats per contracte, ja que havien estat venuts de nins al bordell o al teatre, normalment amb un contracte de deu anys. Els kagema es podien presentar com a yarō (homes joves), wakashū (nois adolescents, d'uns 10 a 18 anys) o com a onnagata (homes que feien el paper de dona).
A més dels actors de kabuki, el paper dels kagema va ser dut a terme per servents dels daimyō que, una vegada arribats a la ciutat, deixaven de servir-lo i que havien de treballar en aquest tipus de llocs de treball per poder sobreviure.
Aquest terme es va servir en el japonès modern com a argot homosexual.

## Referències

* ↑ Díez, David «La historia de los taikomochi o “geishas hombre” en Japón» (en castellà). Ecos de Asia, 08-09-2017 [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Leupp, 1997, p. 109.
* ↑ Leupp, 1997, p. 121–122.
* ↑ Leupp, 1997, p. 69–72.
* ↑ Leupp, 1997, p. 70–78, 132–134.
* ↑ Leupp, 1997, p. 69, 134–135.
* ↑ Leupp, 1997, p. 90–92.
* ↑ Woods, Gregory. Historia de la literatura gay. Traducció: Julio Rodríguez Puértolas. Madrid: Akal, 2001, p. 73 (Grandes temas).

## Bibliografia

* Leupp, Gary P. Male Colors: The Construction of Homosexuality in Tokugawa Japan (en anglès). University of California Press, 1997. ISBN 978-0-520-20900-8.
# Orontes (militar)

Orontes (Orontes o Orontas Ορόντης, ̓Ορόντας) fou un militar persa membre de la família real aquemènida.
Darios II de Pèrsia el va nomenar com un dels generals del seu fill Cir el Jove. Quan aquest es va revoltar va mantenir la possessió de la ciutadella de Sardes en nom del rei però es va haver de rendir. Cir el va perdonar però Orontes no va tardar a tornar-se a revoltar-se i va fugir a Mísia on va reunir forces amb les que va atacar el territori de Cir. Per segona vegada fou derrotat i perdonat per Cir.
En l'expedició del príncep contra el seu germà Artaxerxes II de Pèrsia el 401 aC, va demanar a Cir el comandament de mil homes per assolar el territori persa però Cir va descobrir (en interceptar una carta) que planejava desertar amb aquestes forces, i el va detenir i el va portar a un judici amb els set principals perses i Clearc d'Esparta, comandant dels mercenaris grecs; fou condemnat per unanimitat i portat a la tenda d'Artapates, un dels principals oficials de Cir, i ja no fou vist mai més ni viu ni mort.
# Létricourt

Létricourt és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 223 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Létricourt era de 223 persones. Hi havia 80 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 20 parelles sense fills i 44 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 89 habitatges, 77 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 85 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 77 habitatges principals, 65 estaven ocupats pels seus propietaris, 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 21 en tenien quatre i 50 en tenien cinc o més. 54 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 46 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 133 persones, 111 eren actives i 22 eren inactives. De les 111 persones actives 108 estaven ocupades (58 homes i 50 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 22 persones inactives 6 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Létricourt hi havia 79 unitats fiscals que integraven 251,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.090 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'informació i comunicació i 2 d'empreses de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.
L'any 2000 a Létricourt hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola maternal integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Létricourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Létricourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Nedar

Nedar és una pel·lícula documental catalana de 2018, narrada en clau de cinema negre, dirigida per la debutant Carla Subirana, amb guió escrit per ella i Núria Villazán. Ha estat rodada en català.

## Sinopsi

Totes les famílies tenen secrets. Tres generacions de dones soles s'enfronten a un secret guardat durant anys. L'avi de la directora, membre de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI), va ser afusellat al camp de la Bota després de la fi de la guerra civil espanyola per cometre tres atracaments a mà armada. Era un anarquista o un vulgar lladre? Mai ningú no n'ha sabut res. L'única persona que podia facilitar la recerca, patia demència senil i ha mort. Ací arrenca una recerca que narra un viatge personal i reflexiona sobre la pèrdua de la memòria familiar i col·lectiva, la memòria històrica, i la recerca de la pròpia identitat a través de la reconstrucció del passat.

## Recepció i nominacions

Tot i que només va ser candidata al Gaudí a la millor pel·lícula documental del 2009, fou presentada a nombrosos festivals del 2008-2009; la Seminci al Festival de Màlaga o al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam.

## Referències

* ↑ «Nedar». Catalanfilms.cat. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ Nadar de Carla Subirana< a blogsandocs.com
* ↑ Entrevista Carla Subirana, Miradas de Cine, juliol de 2009.

## Enllaços externs

* Nedar a Vimeo
# Monument al ratolí de laboratori

El Monument al ratolí de laboratori (en rus Памятник лабораторной мыши) és un monument de la ciutat acadèmica de Novosibirsk, a Sibèria (Rússia). Es troba en un parc davant de l'Institut de Citologia i Genètica de l'Acadèmia Russa de Ciències, i es va donar a conèixer l'1 de juliol de 2013, coincidint amb el 120è aniversari de la fundació de la ciutat.
D'acord amb el directori de l'institut, Nikolai Kolchanova, el monument simbolitza l'agraïment de la humanitat pel sacrifici dels ratolins en la investigació dels seus gens per tal de conèixer els mecanismes biològics i fisiològics que permeten el desenvolupament de nous fàrmacs per al guariment de malalties.

## Descripció

El monument consisteix en un ratolí d'aspecte antropomòrfic amb ulleres que porta sobre una mena de mantellina o bata de laboratori. L'animal manipula unes agulles de ganxo amb les quals teixix el que seria una doble hèlix d'ADN, en referència a la investigació genètica. La figura de l'animal fa uns 70 cm sobre un pedestal de 2,5 m.

## Història

La primera pedra va ser posada l'1 de juny de 2012, en homenatge del 55è aniversari de l'Institut de Citologia i Genètica. El monument dissenyat per l'artista de Novosibirsk Andrew Kharkevich després d'haver treballar amb més d'una desena d'esbossos. El mateix autor el descriu així:
   [El monument] combina la imatge d'un ratolí de laboratori i un científic, perquè estan relacionats l'un amb l'altre en tant que serveixen una cosa. El ratolí és immortalitzat en un moment de descobriment científic. Si es miren els seus ulls, pot veure's com el petit ratolí ha trobat quelcom. Tot i així, la simfonia completa del descobriment científic, el goig, l'«eureka», encara no ha començat a sonar.
L'escultor Alex Agrikolyansky va donar vida a la idea. Va admetre que fer-ho no va ser gens fàcil perquè el ratolí, tot i no ser un humà, calia que transferís emoció i caràcter; per això va provar de fer un encreuament entre un personatge de dibuixos animats i un ratolí de veritat.
El monument va ser fet en bronze a Tomsk gràcies al mestre Maxim Petrov.

## Enllaços externs

* Notícia a BoingBoing (anglès)
* Monument al ratolí a l'Institut de Citologia i Genètica de Novosibirsk (en rus)
# Thalassoma loxum

Thalassoma loxum és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar d'Aràbia i Oman.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. & J. K. L. Mee. 1994. A new labrid fish of the genus Thalassoma from Oman. Fauna Saudi Arabia v. 14: 303-308.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Kaganbeg

Kaganbeg (Kaganbek, Khaghan Khan, Ghiyat al-Din Khaghabek) fou kan de l'Horda d'Or vers 1375 a 1377. Era fill d'Ilban Khan i membre de la línia xibànida de Turan.
D'aquest kan es coneixen dues monedes, en una esmentat com a Kaganbek (datada el 1375) i en una altra com a Ghiyath al-Din ...aghabek (Ghiyat al-Din Khaghabek) datada el 1377 i encunyada a Nova Sarai.
Posteriorment apareix com a kan Arab Shah Khan, fill de Pulad Khan.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Orte (Grècia)

* Per a altres significats, vegeu «Orte».
Orte (en grec antic Ὄρθη) era una antiga ciutat de Perrèbia a Tessàlia que Homer menciona al "Catàleg de les naus" a la Ilíada, on formava part dels territoris governats per Polipetes.
Segons Estrabó, es creia que Orte era l'acròpoli de Falana, una ciutat també a Perrèbia situada a la vall de Tempe per on passava el riu Peneu. Però a les llistes que dona Plini el Vell és una ciutat diferent.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Orthe». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r gener 2021].
# Léua

Léua és un municipi de la província de Moxico. Té una extensió de 2.899 km² i 30.747 habitants. Comprèn les comunes de Léua i Liangongo. Limita al nord amb el municipi de Camanongue, a l'est amb el municipi de Lumeje, al sud i oest amb el municipi de Moxico. Hi ha una estació del Caminho de Ferro de Benguela.

## Referències

* ↑ Léua al web del cens d'Angola