OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Drymodes

Drymodes és un gènere d'ocells de la família dels petròicids (Petroicidae). Tradicionalment es considerava que tenia dues espècies, però les diferències moleculars i de comportament van provocar la divisió de la petroica de matollar de Nova Guinea de la petroica de matollar de Cap York.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per tres espècies:
* Drymodes beccarii - petroica de matollar de Nova Guinea.
* Drymodes brunneopygia - petroica de matollar meridional.
* Drymodes superciliaris - petroica de matollar de Cap York.

## Referències

* ↑ «Pectroicidae». aviansystematics.org. The Trust for Avian Systematics. [Consulta: 16 juliol 2023].
* ↑ Christidis, L «Mitochondrial and nuclear DNA phylogenies reveal a complex evolutionary history in the Australasian robins (Passeriformes: Petroicidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 61, 3, 2011, pàg. 726–738. DOI: 10.1016/j.ympev.2011.08.014. PMID: 21867765. Arxivat 2021-09-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Australasian robins, rockfowl, rockjumpers, Rail-babbler». World Bird List Version 9.2. International Ornithologists' Union, 2019. [Consulta: 16 juny 2019].
# Diego González

Diego González (segle xvii -segle xviii) militar al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola, cobrà un especial protagonisme durant la darrera campanya del conflicte, la Guerra dels catalans (1713-1714).
El 1707 fou nomenat coronel del regiment de dragons d'Osuna, unitat alçada a Andalusia i pagada per Francisco de Paula Téllez-Girón y Benavides, duc d'Osuna. Durant la Guerra dels Catalans (1713-1714), la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya, el regiment del coronel Diego González lluità al Front exterior conjuntament amb el comte de Montemar i José Vallejo formant el Campo volante de Cataluña, el cos d'exèrcit que combatia a l'interior del territori català contra les tropes del marquès del Poal i executant diferents accions de repressió.
La seva primera actuació destacada tingué lloc al combat de Torredembarra, lliurat el 16 de juliol de 1713 on González derrotà les tropes del general Rafael Nebot i Font quan intentava evitar que les tropes austriacistes entreguessin Tarragona a les tropes borbòniques segons havien acordat al Conveni de l'Hospitalet. Posteriorment el gener de 1714 esclatà el gran aixecament a l'interior del territori català contra el pagament de les quinzenades —un impost de guerra decretat pels borbònics—; Diego González, al capdavant de 2.600 homes, arrasà Sant Quintí de Mediona i la Pobla de Claramunt, perseguint els sometents que els havien fet front en aquelles poblacions i a Igualada. Després de cremar diverses masies del territori prosseguí fins al Llobregat fins a arribar al vell castell de Castellví de Rosanes on s'havien aquarterat diversos sometents revoltats. González, confiat en la seva superioritat numèrica, ordenà atacar però les tropes borbòniques foren rebutjades en dos assalts, patint 360 baixes i sense poder impedir que finalment les tropes rebels poguessin escapar. Vers el març de 1714 les seves tropes pogueren encalçar una columna que havia sortit de Barcelona i, segons informà la Gaceta de Madrid, el brigadier Diego González feu passar la major part d'aquest cos de combatents catalans a degolla i penjant-ne el comandant. Dues setmanes després, ubicat el seu regiment a Granollers, fou incrementat amb 300 efectius més. La política repressiva de González culminà el juny del 1714 quan ordenà incendiar la vila de Monistrol de Montserrat «por aver dado socorro a los Sediciosos». Finalment el seu regiment lluità a la batalla de Talamanca l'agost del 1714 on les tropes borbòniques foren derrotades per les forces catalanes comandades pel marquès del Poal.

## Referències

* ↑ Aquesta unitat esdevindria el regiment de cavalleria Numància el 10 de febrer de 1718, acabada ja la Guerra de Successió Espanyola.
* ↑ «El brigadier Diego González». Arxivat de l'original el 2014-03-02. [Consulta: 2 març 2014].
# Maria Dolors Cortey de Ribot

Maria Dolors Cortey de Ribot (Barcelona, 19 de setembre de 1929 − Palma, 3 d'abril de 1997) va ser de professió traductora i folklorista catalana.
Cursà estudis de Filosofia i lletres, Belles arts, Biblioteconomia i Traducció. Col·laboracions habituals en mitjans de comunicació, i en revistes científiques i culturals: Pandrassou, Escalabuix, Mai no Morirem, Marie-Claire, Lluc i El Mirall.

## Premis literaris

* Canigó de prosa de Perpinyà, 1980: Recull de llegendes
* Copa del Felibrig, 1984: Recull de fets històrics
* Majoral Lech-Walter als Jocs Florals de la Ginesta d'Or de Perpinyà, 1988: L'arc de Sant Martí
* Ciutat de Figueres, 1976: Com un frec de vellut a la galta
* Víctor Català de poesia, 1977: Vol 326
* Medalla d'Or als Jocs Florals de la Ginesta d'Or de Perpinyà: Avui, ahir i abans-d'ahir
* DUPLICAT DE PREMI PER AL MATEIX AUTOR: Sitis de Girona
* Born de novel·la, 1977: Dora i la nit
* Ciutat d'Olot-Marià Vayreda de narrativa, 1976: Dol sense negre
* Medalla d'Honor als Jocs Florals de Tuïr, 1977: Tres i molts
* Rosa d'Or als Jocs Florals de Cassà de la Selva, 1979: L'hereu Frigola
* Ciutat d'Olot de contes infantils, 1979: Memòries d'en Nitus Resmés, gat de teulada

## Llibres publicats
### Investigació i divulgació

* Elogi de la bibliofília. Palma: Moll (1974)
* Problemàtica de l'idioma a Mallorca. Palma: Moll (1972)

### Narrativa

* Llegendes de la nostra història. Barcelona: Abadia de Montserrat (1989)
* L'hereu Frigola. Barcelona: G. Duch (1979)
* Les nostres llegendes. Olot: Aubert (1981)
* Llegendes de les nostres terres. Barcelona: Abadia de Montserrat (1981)
* Memòries d'en Nitus Resmés, gat de teulada. Olot: Aubert (1979) [Infantil]
* Contes d'arreu del món. Barcelona: Grijalbo (1988)

### Novel·la

* Dol sense negre. Olot: Aubert (1976)
* En gris i rosa. Barcelona: Club Editor (1972)

### Poesia

* Tres i molts. Barcelona: Muntaner (1977)

## Referències

* ↑ «Cortey de Ribot, Maria Dolors». Institució de les Lletres Catalanes (ILC) [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ «Necrològica». La Vanguardia, 06-04-1997. [Consulta: 17 febrer 2022].
# Carlos Enrique Estrada

Carlos Enrique Estrada (Tumaco, 1 de novembre de 1961) és un exfutbolista colombià de la dècada de 1980.
Fou 12 cops internacional amb la selecció de Colòmbia amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1990.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Deportivo Cali i Millonarios Fútbol Club.

## Referències

* ↑ «1990 FIFA World Cup Italy». Arxivat de l'original el 20 desembre 2011. Retrieved 1 October 2011
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-02-15. [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ Carlos Enrique Estrada a National-Football-Teams.com (anglès)
# Equació d'Eyring

La equació d'Eyring també coneguda com a equació d'Eyring–Polanyi en cinètica química relaciona la velocitat de reacció amb la temperatura. Fou desenvolupada quasi simultàniament el 1935 per Henry Eyring, M.G. Evans i Michael Polanyi en el marc de la teoria de l'estat de transició i derivada a partir de la termodinàmica estadística i de la teoria cinètica molecular. L'equació d'Eyring equival a l'equació d'Arrhenius obtinguda empíricament.
L'equació d'Eyring es pot representar de la següent manera:
$k={\frac {k_{\mathrm {B} }T}{h}}\mathrm {e} ^{-{\frac {\Delta G^{\ddagger }}{RT}}}$
On ΔG$^‡$ és l'energia lliure de Gibbs d'activació, k$_B$ és la constant de Boltzmann, i h és la constant de Planck.
Emprant la definició d'entalpia lliure de Gibbs:
    $\Delta G^{\ddagger }=\Delta H^{\ddagger }-T\Delta S^{\ddagger }$
l'equació d'Eyring pot reescriure's com:
$k={\frac {k_{\mathrm {B} }T}{h}}e^{\frac {\Delta S^{\ddagger }}{R}}e^{-{\frac {\Delta H^{\ddagger }}{RT}}}$
i aplicant logaritmes naturals s'obté:
$\ln {\frac {k}{T}}=\left(\ln {\frac {k_{\mathrm {B} }}{h}}+{\frac {\Delta S^{\ddagger }}{R}}\right)-{\frac {\Delta H^{\ddagger }}{R}}\cdot {\frac {1}{T}}$
On:
* $\ k$ = constant de la velocitat de reacció
* $\ T$ = temperatura absoluta
* $\ \Delta H^{\ddagger }$ = entalpia d'activació
* $\ R$ = constant dels gasos
* $\ k_{\mathrm {B} }$ = constant de Boltzmann
* $\ h$ = constant de Planck
* $\ \Delta S^{\ddagger }$ = entropia d'activació
Una certa reacció química té lloc a diferents temperatures i es determinen les velocitats de reacció. La gràfica de $\ \ln(k/T)$ versus $\ 1/T$ dona una línia recta amb pendent $\ -\Delta H^{\ddagger }/R$ de la qual pot derivar-se la entalpia d'activació i de l'ordenada en l'origen o punt de tall amb l'eix d'ordenades $\ \ln(k_{\mathrm {B} }/h)+\Delta S^{\ddagger }/R$ es deriva la entropia d'activació.

## Referències

* ↑ Chapman & Enskog 1939
# Bec-esmolat

El bec-esmolat (Oxyruncus cristatus) és una espècie d'ocell de la família dels titírids (Tityridae). És l'únic membre del gènere monotípic Oxyruncus. Es distribueix de forma discontínua per les zones muntanyoses tropicals de l'Amèrica del Sud, arribant fins al sud d'Amèrica Central (Panamà i Costa Rica). És especialment abundant al sud-est del Brasil i als tepuis del massís de les Guaianes. Els seus hàbitats són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Com el seu nom indica, té un bec recte i punxegut, que li dona el seu nom comú.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «bec-esmolat». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 452. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sharpbill. Oxyruncus cristatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Berdeniella jezeki

Berdeniella jezeki és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Eslovènia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ New West Palaearctic moth flies (Diptera: Psychodidae) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Diego González Polanco

Diego González Polanco (Chiclana de la Frontera, Cadis, Andalusia, 28 de gener de 1995) és un futbolista espanyol. Juga com a defensa i el seu equip actual és l'Albacete Balompié de la Segona Divisió espanyola.

## Trajectòria
### Clubs

Format en les categories inferiors del Cadis Club de Futbol, va debutar el 2012 amb el primer equip sent un dels jugadors més prometedors del planter cadista.
En 2015 el Cadis CF el va cedir al Granada CF B perquè agafés experiència en la Segona Divisió B.
La temporada 2015-16 el Sevilla FC s'hi vafixar i el va fitxar per al planter sevillista arribant a debutar amb el primer equip aquesta mateixa temporada. Un any després del seu fitxatge va aconseguir l'ascens amb el Sevilla Atlètic a Segona Divisió.
El 17 d'agost de 2016 Jorge Sampaoli el va alinear com a titular amb el Sevilla FC per disputar el partit de tornada de la Supercopa d'Espanya contra el FC Barcelona i aquella mateixa setmana va debutar en la temporada 2016-17 de la Lliga contra el RCD Espanyol sortint des de la banqueta. Va debutar en el partit d'anada dels setzens de la Copa del Rei com a titular contra la SD Formentera.
L'estiu de 2017 va signar pel Màlaga CF de la Primera Divisió espanyola a canvi de 2 milions d'euros. En el club malagueny jugaria 72 partits durant tres temporades, sent acomiadat al setembre de 2020.
El 9 d'octubre de 2020, després de quedar lliure, va signar per dues temporades per l'Elx CF de la primera divisió.

### Internacional
#### Selecció sub-21

El 26 d'agost de 2016 Albert Celades el va convocar per jugar amb la selecció sub-21 d'Espanya pels partits contra San Marino i Suècia els dies 1 i 5 de setembre respectivament. Va marcar el seu primer gol amb Espanya sub-21 el dia del seu debut contra San Marino. Va ser convocat de nou per l'Eurocopa Sub-21 de 2017 en substitució de Yeray Álvarez després de la recaiguda d'aquest per càncer. Amb la selecció espanyola sub-21 va tenir participació en quatre compromisos i va marcar una diana en la seva estrena.

## Referències

* ↑ Ficha del jugador en Transfermarkt.es
* ↑ «Los despedidos por el ERE del Málaga». Sur, 29-09-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «El central Diego González redondea la plantilla del Elche». Diario Marca, 09-10-2020. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Diego González suple a Yeray en la convocatoria de la Selección Sub 21

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a Soccerway.com
# Columna (premsa)

Una columna és un article de premsa escrit (i de vegades signat), que es renova cada cert temps en un diari o revista, oferint una opinió o punt de vista sobre un tema d'actualitat, o una mera disquisició per part de l'autor. La columna pot ser d'aparició diària, setmanal, quinzenal o mensual.
Si no es repeteix es diu comentari i si reflecteix la posició oficial del mitjà de comunicació i no ve signat se l'anomena editorial.

## Bibliografia

* MARÍN, CARLOS. Manual de periodismo. Debolsillo / Random House Mondadori. México: 2006 y 2008
Viccionari
# Doritos

Doritos és una marca de tortilla xip elaborada per la multinacional Frito Lay. L'aperitiu està fet amb blat de moro, presenta ser de forma de nacho (triangular) i és distribuït en diversos països amb diferents sabors. El producte va ser inventat per Arch West el 1964, i va ser la primera marca de totopos distribuïda per tot Estats Units. El seu nom deriva d'un terme en espanyol que vol dir trossets d'or.
La marca és líder en el sector de xips de truita a nivell mundial ha estat una de les més rendibles en la història de Frito Lay, ja que en la dècada de 1990 suposava un terç dels ingressos totals del grup. El 1995 el producte va patir diversos canvis, que passaven per redissenyar els xips i afegir nous gustos i espècies. Des de 2002, no s'usen greixos transgènics en la seva elaboració. El gust més comú de Doritos és el de formatge de nachos. No obstant això, als Estats Units d'Amèrica hi ha més varietats de gustos com ara ranxer, picant, pizza, tacs, de bitxo, hamburgueses, etc. A Mèxic també hi ha altres varietats de gustos com ara salsa verda, incògnita, enxilada i pizzerola.

## Enllaços externs

* Web de Doritos (Mundial) Arxivat 2019-05-24 a Wayback Machine.
# Sebastià Benasco Martínez

Sebastià Benasco Martínez (Barcelona, 1945) fou jugador, àrbitre i directiu de voleibol.
Jugador en actiu fins a l'any 1968 en el Liceu Francès de Barcelona, el Club Esportiu Hispano Francès i el Picadero Jockey Club, amb el qual va ser subcampió de lliga la temporada 1966-67. Va entrar el 1974 a la Federació Barcelonina de Voleibol, que feia les funcions de Federació Catalana de Voleibol, com a vicepresident, i el 1978 va ser elegit president. Posteriorment va ser reelegit quatre vegades més en el càrrec, sense cap oposició, fins a completar dinou anys com a president. Durant aquests anys, la federació va recuperar el 1983 la seva condició de Federació Catalana amb entitat jurídica pròpia. També va ser àrbitre i entrenador, abans de dedicar-se a les tasques directives.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Déogratias Nsabimana

Déogratias Nsabimana (Ruhengeri, 23 d'agost de 1945 - Kigali, 6 d'abril de 1994) va ser un general i cap de personal de les Forces Armades de Ruanda (FAR). El 1994, va servir breument com a cap d'estat major de l'exèrcit.

## Biografia

A l'octubre de 1990, el Front Patriòtic Ruandès (RPF), una força formada majoritàriament per refugiats tutsis i expatriats ruandesos, va travessar la frontera amb Uganda i va envair Ruanda. Nsabimana es va distingir en el front de batalla. Com a resultat, a l'abril de 1992, Nsabimana va ser nomenat cap d'estat de l'exèrcit ruandès. En aquest paper, va donar suport al desenvolupament d'una nova unitat de paracaigudistes. Com a membre de Network Zero (una associació de comunicació de líders polítics i militars), va ajudar a formar els futurs esquadrons de la mort. Quan es va presentar evidències de cooperació entre l'exèrcit ruandès i la milícia Interahamwe, va dir que no tenia coneixement d'aquesta cooperació.
Al desembre de 1993, com a part dels Acords d'Arusha, es va posar en marxa un acord per compartir el poder amb el moviment rebel Front Patriòtic Ruandès (RPF) que va veure uns 600 soldats entrant a Kigali. Nsabimana es va oposar als Acords d'Arusha. L'any següent, Nsabimana va estar suposadament involucrat en l'entrega d'armament a Interahamwe.

### Mort

El 6 d'abril de 1994, Nsabimana, juntament amb el president Juvénal Habyarimana, tornaven de converses d'alt nivell a Dar es Salaam quan el seu avió, un Dassault Falcon 50, va ser impactat per dos míssils terra-aire i es va estavellar als afores del complex presidencial de Kigali. L'avió portava dotze persones, inclòs el president Cyprien Ntaryamira de Burundi.
El posterior president de Ruanda, Paul Kagame, va expressar la creença que Nsabimana havia estat conspirant contra Habyarimana i que l'havia seguit a Dar es Salaam per mantenir-lo sota vigilància.

## Referències

* ↑ «ICTR press release about Bizimungu». ICTR.
* ↑ From War to Genocide: Criminal Politics in Rwanda, 1990–1994 p74
* ↑ Linda Melvern: Rwanda Genocide and the participation of the Western world, Heinrich Hugendubel Verlag, Kreuzlingen / Múnic 2004. ISBN 3-7205-2486-8 p46
* ↑ Linda Melvern: Rwanda Genocide and the participation of the Western world, Heinrich Hugendubel Verlag, Kreuzlingen / Múnic 2004. ISBN 3-7205-2486-8 p58
* ↑ Linda Melvern: Rwanda Genocide and the participation of the Western world, Heinrich Hugendubel Verlag, Kreuzlingen / Múnic 2004. ISBN 3-7205-2486-8 p117
* ↑ Linda Melvern: Rwanda Genocide and the participation of the Western world, Heinrich Hugendubel Verlag, Kreuzlingen / Múnic 2004. ISBN 3-7205-2486-8 p146
* ↑ Criminal Occurrence description, Aviation Safety Network
* ↑ Report of the Information Mission on Rwanda, Section 4: L'Attentat du 6 Avril 1994 Contre L'Avion du Président Juvénal Habyarimana, 15 December 1998(francès)
* ↑ Linda Melvern: Rwanda Genocide and the participation of the Western world, Heinrich Hugendubel Verlag, Kreuzlingen / Múnic 2004. ISBN 3-7205-2486-8 p304
# Delvenau

El Delvenau és un riu de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, amb una llargada de 50 quilòmetres. Neix al poblat de Büchen i desemboca al Canal Elba-Lübeck prop de Lauenburg. Des del segle xiv el curs inferior del riu va ser integrat en elStecknitzkanal que connectava Lübeck i el Mar Bàltic amb l'Elba una ruta comercial important a la Ruta de la Sal per evitar a les barques el revolt de la península danesa que no era sempre terra amiga de la Lliga Hanseàtica. Entre Witzeeze i Lauenburg forma la frontera entre Slesvig-Holstein i Mecklenburg-Pomerània Occidental, de 1945 fins a la reunificació alemanya del 1990, frontera d'estat quasi impenetrable entre les dues Alemanyes.
Als seus Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum Adam de Bremen al segle xi cita el Delvenau com a part del limes saxoniae, la frontera del Regne Franc pactada presumptivament per Carlemany amb els obotrites el 809: «A quo sursum limes currit per silvam Delvunder usque in fluvium Delvundam» (Des d'allà la frontera segueix el bosc i el riu Delvenau). No hi traces d'aquest pacte ni del limes saxoniae, aparentment una falsificació per servir els interessos polítics de l'arquebisbe Adalbert de Bremen (1000-1072).

## Afluent

* Riedebek
* Dos afluents històrics, l'Steinau i el Linau ara desemboquen al Canal Elbe-Lübeck

## Referències

* ↑ «NSG Stecknitz-Delvenau-Niederung» (en alemany). Botanischer Verein zu Hamburg.
* ↑ Bolzmann, Reinhard. «Delvenau, Stecknitz und der Kanal mit der Hubbrücke» (en alemany). Travestreifzug.
* ↑ Bock, Günther «Der "Limes Saxoniae": keine karolingische Grenze!» (en alemany). Jahrbuch Stormarn, XXI, 2013, pàg. 13-30.
# Diputació Provincial de Madrid

La Diputació Provincial de Madrid va ser una institució espanyola, creada en 1833 i suprimida en 1983, de govern i administració de la província de Madrid. La creació de la Comunitat de Madrid, uniprovincial, va fer innecessària aquesta institució, les competències i béns de la qual van passar a la nova autonomia madrilenya. La diputació de Madrid era una de les 5 que componien la regió de Castella la Nova.
En aquest sentit, la disposició transitòria quarta, número 2 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat de Madrid, establia:
«Una vegada constituïts els òrgans d'autogovern comunitari, quedaran dissolts de ple dret els òrgans polítics de la Diputació Provincial de Madrid,la qual cessarà en les seves funcions. La Comunitat de Madrid assumirà totes les competències, mitjans i recursos que segons la Llei corresponguin a la Diputació Provincial de Madrid, i se subrogarà en les relacions jurídiques que es derivin de les activitats desenvolupades per aquella».
El Decret 14/83, de 16 de juny, del Consell de Govern de la Comunitat, preveia la substitució dels membres de Consells d'Administració nomenats per la Diputació Provincial, i regulava en la seva disposició transitòria tercera l'extinció de les places de Cossos Nacionals d'Administració Local adscrites a la Diputació Provincial i el cessament dels seus titulars.

## Origen

La institució va néixer per assumir el govern i administració de la província de Madrid, fins a aquell moment inexistent, per decret de 30 de novembre de 1833.
La bandera provincial madrilenya era verda.

## Presidents

* Santiago Alonso Cordero (1865)
* Rafael Henche de la Plata (PSOE) (1936)
* Armando Muñoz Calero.
* Carlos Revilla Rodríguez (PSOE) (1979)

## Bibliografia

* Maluenda Abadia, Loreto. Orígenes de la Diputación provincial de Madrid (1813-1843). [Tesi Doctoral]. Madrid: Universitat Complutense.
# Bergantina

Una bergantina és una embarcació peculiar de la Mediterrània i mixta de xabec i bergantí. La bergantina compta amb aletes en l'obra morta de popa i per la proa braçals, violí o figura i bauprès. El seu aparell consta de dos pals tiples sense cofes ni creu direccional, amb veles rodones i llatines. N'hi ha també aparellades de goleta i altres amb tres pals dels quals el més gran i messana porten ormeig rodó i el de proa llatí.

## Referències

* ↑ Bergantina a Institut d'Estudis Catalans

## Bibliografia

* Diccionario marítimo español, José de Lorenzo, Gonzalo de Muga, Martín Ferreiro, 1865 (castellà)
# Dorió (escriptor)

Dorió, en llatí Dorion, en grec antic Δωρίων, fou un gramàtic i crític grec que va viure en temps de l'emperador Hadrià, al segle ii. Vivia a Sardes i era amic del retòric Dionís de Milet. Les seves obres s'han perdut. L'esmenta Filostrat a la Vida dels sofistes (Βίοι Σοφιστω̂ν).

## Referències

* ↑ 1.Dorion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1068
# Delvauxita

La delvauxita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom del químic belga J.S.P.J. Delvaux de Feuffe (1782–1863), el primer que va descriure aquesta espècie l'any 1838. Està relacionada amb la diadoquita (amorfa) i la destinezita (triclínica).

## Característiques

El terme delvauxita és un nom que s'aplica als fosfats fèrrics hidratats mal definits. La seva fórmula química és CaFe₄(PO₄,SO₄)₂(OH)₈·4-6H₂O, i hi predominen els exemplars de colors foscos: marró-groc, marró, marró vermell, marró fosc. No té exfoliació i la seva fractura és concoidal. Té una duresa de 2,5 a l'escala de Mohs.
L'exemplar tipus de la delvauxita va ser trobat a Berneau, Lieja, Bèlgica. La delvauxita ha estat descrita a Catalunya a les mines de Rocabruna (Gavà), la pedrera de Rialls (Tordera) i la pedrera del Turó de Montcada (Montcada i Reixac).

## Referències

* ↑ «Delvauxita» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juny 2014].
* ↑ «Mineral Location Search». [Consulta: 21 juny 2017].