OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pieczkaïta

La pieczkaïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de l'apatita. Rep el nom en honor d'Adam Pieczka (Wilamowice, província de Silèsia, Polònia, 8 de setembre de 1957), professor adjunt al Departament de Mineralogia, Petrografia i Geoquímica de la Facultat de Geologia, Geofísica i Protecció del Medi Ambient de Cracòvia, Polònia, per les seves àmplies contribucions a la química cristal·lina dels minerals de les pegmatites.

## Característiques

La pieczkaïta és un fosfat de fórmula química Mn₅(PO₄)₃Cl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2014, sent publicada l'any 2015. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament d'història natural del Museu Reial d'Ontario, a Ontario (Canadà), amb el número de catàleg: m56483.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita Núm. 22 del llac Cross, a Manitoba (Canadà). També ha estat descrita en dos indrets del Voivodat de la Baixa Silèsia, a Polònia: la pegmatita Julianna, a Piława Górna (comtat de Dzierżoniów) i a la mina del mont Szklana, a la localitat de Gmina Ząbkowice Śląskie (comtat de Ząbkowice Śląskie). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pieczkaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].
# Piece of Mind

Piece of Mind és el quart àlbum del grup d'Iron Maiden. Va ser llançat el 16 de maig de 1983 i assolí el tercer lloc en les llistes de rànquings britàniques.

## Previ al llançament de l'àlbum

El single Flight of Icarus va aparèixer l'11 d'abril de 1983 i assolí el lloc número 11, al costat de la cara B I've got the Fire. Mesos després es va llançar el segon i més popular single The Trooper (20 de juny del mateix any) arribant al lloc número 12.
L'àlbum està carregat de literatura, cinema i mitologia; Where Eagles Dare és un western que protagonitza Clint Eastwood, Revelations parla sobre les experiències d'Aleister Crowley a Egipte (aquest tema va servir de protoseqüela per al disc Powerslave), Flight of Icarus inspirat en el mite grec d'Ícar i Dèdal, The Trooper basada en la pel·lícula Charge of the Light Brigade, Quest for Fire és una obra de G. K. Chesterton, Sun and Steel parla sobre el guerrer japonès Miyamoto Musashi i To Tame a Land és sobre la novel·la de Frank Herbert anomenada Dune i també de la pel·lícula que David Lynch va fer al seu torn sobre el llibre. De fet, en la cançó es nomenen termes i noms relacionats (originalment el tema s'anomenaria Dune).
L'àlbum va servir de debut per al bateria que reemplaçaria al llegendari Clive Burr, Nicko McBrain.
En aquest àlbum Eddie perd el seu abundant cabell i queda rapat, amb el front revelant els cargols de metall que li sostenen la tapa del cap notòriament obert (guarda relació amb el nom del disc, Piece of Mind significa literalment Un tros de Ment); encara que el títol segueix en la línia de capes de significat, car en anglès hi ha l'expressió "peace of mind" de similar fonètica i que significa "pau mental". Potser intentaven persuadir la gent que, posant-te al cap totes aquestes (o d'altres) referències literàries a les que s'al·ludeixen en les cançons, un seria capaç d'obtenir certa tranquil·litat intel·lectual i trencar així les cadenes de la ignorància. Les esmentades cadenes estarien representades a la portada, i de fet Eddie, està trencant-les.

## Llista de cançons

* Where Eagles Dare (Harris) - 6:10
* Revelations (Dickinson) - 6:48
* Flight of Icarus (Smith/Dickinson) - 3:50
* Die With Your Boots On (Smith/Dickinson/Harris) - 5:25
* The Trooper (Harris) - 4:11
* Still Life (Murray/Harris) - 4:55
* Quest for Fire (Harris) - 3:41
* Sun and Steel (Dickinson/Smith) - 3:26
* To Tame a Land (Harris) - 7:25

## Integrants

* Steve Harris - baixista
* Bruce Dickinson - vocalista
* Dave Murray - guitarrista
* Adrian Smith - guitarrista
* Nicko McBrain - bateria

## Referències

* ↑ enllaç
* ↑ enllaç

## Enllaços externs

* Tots els temes del disc més el vídeo de Flight of Icarus per escoltar on-line Arxivat 2007-01-28 a Wayback Machine.
# Phrynobatrachus krefftii

Phrynobatrachus krefftii és una espècie de granota que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Loader, S., Poynton, J.C. &Howell, K. 2004. Phrynobatrachus krefftii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Phrynobatrachus guineensis

Phrynobatrachus guineensis és una espècie de granota que viu a Costa d'Ivori, Guinea, Libèria i Sierra Leone.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rödel, M.-O. & Schiøtz, A. 2004. Phrynobatrachus guineensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Piero Soderini

Piero di Tommaso Soderini, també conegut com a Pier Soderini (18 de maig de 1450 - 13 de juny de 1513), va ser un estadista florentí.

## Biografia

Soderini va néixer a Florència en una antiga família de metges prestigiosos.
L'any 1481 ja era prior de la ciutat, i més tard es va convertir en un dels favorits de Pere II de Mèdici, que el va nomenar el 1493, amb el títol d'ambaixador al Regne de França.
Els florentins el van escollir gonfaloniere vitalici el 1502, perquè desitjaven de conferir una més gran estabilitat a les institucions republicanes, que havien estat restaurades després de l'expulsió de Pere II de Mèdici i el martiri de Girolamo Savonarola.
El cronista florentí coetani Bartolomé Cerretani ho va descriure d'aquesta manera:
| « | És ric i no té fills. La seva família no té massa homes ni està carregada de parents. Té cinquanta anys, és d'estatura mitjana, front ample, color citrí, cap gran, cabells negres i escassos; greu, eloqüent, enginyós, de poc d'ànim i enteniment poc ferm; no gaire lletrat; vanitós, parc, religiós, piadós i sense vicis. | » |
El seu govern va ser moderat i intel·ligent, encara que no tingués les qualitats d'un gran estadista. Va introduir un sistema de milícies nacionals per reemplaçar els mercenaris estrangers, i durant la seva gestió, la llarga guerra amb Pisa va concloure finalment amb la captura d'aquesta ciutat per l'exèrcit florentí el 1509.
Agraït a França, que l'havia assistit, sempre es va mantenir favorable als interessos francesos en la política interna italiana. Però el 1512, els Mèdici, amb l'ajut d'un exèrcit espanyol, van tornar a Florència, van deposar Soderini i el van conduir a l'exili.
Es va refugiar a Orasac, a Dalmàcia, on va romandre fins a l'elecció del papa Lleó X, que el va convocar a Roma i li va conferir molts favors. Soderini va viure a Roma, treballant per al progrés de Florència, a la qual mai se li va permetre de tornar sinó fins a la seva mort.
Va morir a Roma el 1513. Nicolàs Maquiavel, autor d'El príncep, va servir sota les seves ordres com a ambaixador de Cèsar Borja, a Roma i a França. Un altre dels famosos amics de Soderini va ser el gran navegant italià Amerigo Vespucci.

## Referències

* ↑ Arciniegas, Germán. América, 500 años de un nombre. Vida y época de Amerigo Vespucci. Villegas Editores, Bogotá (2005)

## Bibliografia

* Razzi, Silvano. Vita di Pier Soderini. Padua (1737).
# Peregrín Guerra Chuliá

Peregrín Guerra Chuliá (València, c. 1891 o 1892) va ser un polític i sindicalista valencià.

## Biografia

De professió va ser cap d'administració local, arribant a treballar a l'ajuntament de València. Membre del PSOE, també va estar afiliat a la Societat d'oficis diversos de la UGT a València. Arribaria a ser vicepresident de l'Agrupació socialista de València. Després de l'esclat de la Guerra civil va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República. Arribaria a exercir com a comissari polític de la 58a Brigada Mixta i, posteriorment, del VII Cos d'Exèrcit.
Després del final de la contesa va marxar a l'exili, instal·lant-se a França. Posteriorment es va traslladar a Mèxic, on va arribar en 1942 a bord del Nyassa. El gener de 1952 va ser un dels signants del manifest pel qual es constituïa l'«Agrupació de Socialistes Espanyols. Secció Mèxic», presidida per Ignasi Ferretjans Sanjuan.

## Referències

* 1 2 Álvarez, 1989, p. 179.
* ↑ Peirats, 1976, p. 331.
* ↑ Engel, 1999, p. 184.
* ↑ Segovia, 2000, p. 71.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Peirats, José. Los anarquistas en la guerra civil española. Ediciones Júcar, 1976.
* Segovia, Rafael. Misión de Luis I. Rodríguez en Francia. La protección de los refugiados españoles, julio a diciembre de 1940. Colegio de México, 2000.
# Cleveïta

La cleveïta és una variant impura i també radioactiva de la uraninita, que conté urani i que es troba a Noruega. Té la composició de diòxid d'urani (UO₂). Aproximadament té el 10% d'urani substituït per elements de les terres rares. Rep aquest nom del químic suec Per Teodor Cleve.
La cleveïta va ser la primera font coneguda de l'heli, el qual es forma per desintegració alfa de l'urani. La primera mostra d'heli la va obtenir William Ramsay el 1895 quan va tractar una mostra de cleveïta amb un àcid. Cleve i Abraham Langlet van aïllar heli a partir de la cleveïta gairebé ensems.
La itrogummita és una variant de cleveïta que també es troba a Noruega.

## Referències

* ↑ http://www.mindat.org/min-29957.html Mindat
* ↑ https://archive.org/details/becquerelraysthe00raylrich Rayleigh, Robert and John Strutt, 1904, The Becquerel rays and the properties of radium, London, E. Arnold
# USB On-The-Go

USB on-the-go, també conegut per l'acrònim USB OTG, és una extensió de la norma USB 2.0 que permet als dispositius USB tenir més flexibilitat en la gestió de la connexió USB. Permet que dispositius com ara un reproductor d'àudio digital o un telèfon mòbil actuin com a host, de manera que se'ls pot connectar un pendrive, un ratolí, un teclat, un disc dur, etc.

## Principi

L'estàndard USB (USB 1.1/2.0) utilitza una arquitectura amo-servidor: un concentrador USB (en anglès, USB hub) actua com a amo USB, mentre que un dispositiu USB actua com a servidor. Només els concentradors USB poden gestionar la configuració i la transferència de dades durant la connexió.
La norma USB-OTG canvia aquesta situació. Els dispositius compatibles amb USB-OTG són capaços d'obrir una sessió, controlar la connexió i intercanviar les funcions amo-dispositiu.
Per aconseguir-ho, la norma USB-OTG introdueix dos nous protocols: el protocol SRP (session request protocol: protocol de sol·licitud de sessió) i el protocol HNP (host negotiation protocol: protocol de negociació de host).
Els dispositius USB on-the-go són compatibles amb USB 1.1/2.0 i es comporten com un dispositiu USB estàndard quan es connecten amb dispositius USB tradicionals (no OTG).

## Connexió

Els perifèrics compatibles OTG disposen d'un connector de tipus mini-AB (o micro-AB), és a dir, capaç d'acceptar un connector A (amo) o B (servidor).
En el cas d'una connexió OTG-OTG, es realitza una connexió mitjançant un cable mini-A-mini-B (o micro-A-micro-B). És la posició del connector del cable sobre la presa mini AB/micro AB a cada extrem allò que permetrà definir quin dels dos dispositius OTG serà l'amfitrió. En segon lloc, hi pot haver un canvi de rols després d'una etapa de negociació entre els dos sistemes OTG (Protocol HNP).
No és obligatori que ambdós dispositius siguin compatibles amb OTG per comunicar-se entre ells, és suficient que un d'ells ho sigui, gaudint per tant de la capacitat de connectar-se punt a punt. Llavors aquesta unitat seria lògicament l'element mestre.

## Aplicacions

Queda obert un ampli camp d'aplicacions per raó de la capacitat d'enviar dades sense haver d'utilitzar un controlador USB mestre (que fins aquesta norma, era típicament un ordinador de sobretaula). Per referir-ne algunes: una càmera de fotos pot enviar les imatges directament a una impressora, o accedir a un disc dur, les càmeres de vídeo poden connectar-se als gravadors de DVD, etc.

## Referències

* ↑ (anglès)Preguntes freqüents sobre el Microxip USB - Pregunta 53 Arxivat 2013-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès)Introducció a USB On-The-Go Arxivat 2012-06-01 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* USB
* SIM
* Micro-SD
* SDHC

## Enllaços externs

* (anglès)USB On-The-Go a www.usb.org Arxivat 2012-05-05 a Wayback Machine.
# Maes

Maes és el nom dels següents personatges:
* Godfried Maes (Anvers, 1649 – 1700), pintor barroc flamenc especialitzat en pintura devota i historiada i retrat
* Romain Maes (Zerkegem, 1912 - Groot-Bijgaarden, 1983), ciclista belga
* Sylvère Maes (Zevekote, Gistel, Flandes Occidental, 1909 - Oostende, 1966), ciclista belga
# Maria Giovanna Clementi

Maria Giovanna Clementi (Torí, 1690 - Torí, 1761) sobrenomenada la Clementina, va ser una pintora barroca italiana especialitzada en retrats.
Filla d'un cirurgià, deu l'àlies al seu espòs, Giuseppe Bartolomeo Clementi, del qual no es coneix l'ofici. Es va formar a Torí amb Giovanni Battista Curlando, pintor de la cort real, qui la va orientar a especialitzar-se en el retrat. En 1733, residia amb el seu marit en el palau del comte Carlo Giacinto Roero. El mateix any, el cardenal Alessandro Albani va recomanar l'espòs de l'artista al marquès d'Ormea presentant-lo com a marit «di codesta... celebre dipintrice».
Per alguns documents consta que almenys des de 1722 va treballar per a la cort pintant retrats dels membres de la família reial per ser intercanviats amb altres corts europees. Així consta que en 1727 va cobrar per les còpies «di sette ritratti della famiglia Reale di Spagna» i en 1738 per un retrat original de Polissena Cristina d'Assia, segona esposa de Carles Manuel III de Sardenya, que presumiblement es conserva en el Museu Cerralbo de Madrid. També se li atribueix, entre d'altres, el retrat de Carles Manuel III conservat en la Galleria Sabauda de Torí, atribuït anteriorment a Charles-André van Lloo i del qual en devia fer diverses còpies; una d'elles és propietat del National Trust del Regne Unit.

## Referències

* 1 2 Griseri, Andreina, «Clementi, Maria Giovanna Battista, detta la Clementina», Dizionario Biografico degli Italiani, vol 26 (1982)..
* ↑ «Charles Emmanuel III of Savoy (1701–1772), King of Sardinia | Art UK» (en anglès). [Consulta: 12 març 2022].
# Monique Sullivan

Monique Sullivan (Calgary, 21 de febrer de 1989) és una ciclista canadenca especialista en la pista. Ha participat en dues edicions dels Jocs Olímpics.

## Palmarès

* 2008
** Campiona del Canadà en 500 metres
** Campiona del Canadà en Keirin
* 2011
** Campiona del Canadà en Keirin
** Campiona del Canadà en Velocitat individual
* 2012
** 1a als Campionats Panamericans en Keirin
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat individual
* 2014
** 1a als Campionats Panamericans en Keirin
* 2015
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Keirin
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Velocitat individual
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Velocitat per equips (amb Kate O'Brien)
** 1a als Campionats Panamericans en Keirin
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat individual
** Campiona del Canadà en Velocitat individual
** Campiona del Canadà en velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa als Jocs Olímpics
# Coll de Siern

El Coll de Siern és una collada situada a 1.628,5 m alt de la carena est del massís de Costabona, a la línia fronterera que separa el Ripollès (terme de Molló) del Vallespir (terme de Prats de Molló i la Presta).
És en el sector sud-oest del terme de Prats de Molló i la Presta i en el nord-oest del de Molló, a l'extrem sud-oriental de la Serra de Finestrol, al sud-oest de la Presta.
Al Coll de Siern hi ha la fita fronterera número 514 entre els estats francès i espanyol. És una fita de base quadrada, estreta i alta, capçada en pla, amb el número de color negre damunt d'una marc blanc. En aquest cas no hi ha creu. És 2 metres a l'est del coll, a tocar del pal indicador que s'hi troba.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ El Coll de Siern en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Pàgina web dedicada a les fites frontereres de la demarcació de Girona
# Coll de Sóller

El Coll de Sóller és un coll de l'illa de Mallorca de 497 m d'altura que separa el Pla de Mallorca de la Vall de Sóller. És travessat per la Ma-11 A, l'antiga Carretera de Sóller i es troba a mig camí entre els massissos d'Alfàbia i del Teix.
Era un lloc de pas obligat per anar a Sóller o Fornalutx des de la majoria de punts de Mallorca però actualment ja no és així des de l'obertura del Túnel de Sóller.
# Conjunt de cases al carrer de Sant Joan (Capellades)

El Conjunt de cases del carrer Sant Joan és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de cases del carrer Sant Joan que segueixen un mateix model constructiu i compositiu. Cases entre mitgeres, amb patri posterior. Consten de tres altures, planta baixa, dos pisos i sota coberta. Les obertures segueixen un model de proporció vertical, excepte en la planta més alta, que són horitzontals. Destaca la fornícula dedicada a Sant Ramon, ubicada a la casa número 15, tancada amb portella de vidre d'arc de mig punt i protegida amb una coberta de petites teules àrabs.
Es tracta d'edificis representatius de l'arquitectura popular del segle xix.

## Història

El sector de números imparells del carrer de Sant Joan es trobava pràcticament construït en la seva integritat el 1851, segons es desprèn del plànol datat en aquell any i realitzat per l'agrimensor Rómulo Zaragoza amb motiu de la contribució territorial. Això, sumat a la seva absència a fonts de finals del segle xviii, permetria datar la construcció d'aquest sector de carrer a inicis del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Conjunt de cases del carrer Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Conjunt de cases de Joan Llenas

El Conjunt de cases de Joan Llenas és una obra modernista de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Habitatge unifamiliar d'un sol cos situat al pre-eixample de la Rambla de Sabadell. Està format per planta baixa, pis i golfes. La planificació original del parament dels murs ha estat modificada a la zona de la planta baixa: primer es va obrir un gran portal i després es va construir una porta d'accés d'arc de mig punt amb finestres laterals. Només resta l'ornamentació del pis i golfes, on es pot apreciar la utilització d'elements modernistes en l'acabament de la façana. Aquest presenta un joc de línies ondulants amb decoració de garlandes amb motius vegetals. A la zona de la balconada s'ha concentrat una decoració de tipus neobarroca amb columnes adossades al lloc dels brancals que sostenen la llinda de les finestres decorades amb motius florals en alt relleu.

## Història

La façana i l'estructura de l'antic habitatge ha estat modificada greument a la zona de la planta baixa. Més endavant, l'edifici s'utilitzà com a magatzem (planta) i despatx (pisos superiors). Actualment la planta baixa presenta una porta d'accés i dues finestres.

## Referències

* 1 2 «Conjunt de cases de Joan Llenas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Conjunt de cases de Joan Llenas Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Colada (espeleotema)

Una colada és un espeleotema que es produeix damunt les superfícies de pendent elevat de l'interior de les coves quan hi ha un moviment laminar de l'aigua amb pèrdua de diòxid de carboni que dona lloc a precipitats de carbonat de calci, habitualment calcita, en forma de capes, mantells o corrents, que es van superposant amb el temps. Els cristalls creixen perpendicularment a la superfície de la colada.
Les colades es poden agrupar en colades parietals i colades pavimentàries depenent de si recobreixen les parets o el trespol de les coves.

## Colades parietals

Les colades parietals sovint recorden cascades, boscos i orgues. També poden presentar una àmplia gamma de colors i, junt amb els omnipresents espeleotemes de degoteig (estalactites, estalagmites, macarrons, columnes, banderes) constitueixen la part més important de la decoració del paisatge subterrani de les cavernes més apreciades pel turisme de masses.

## Colades pavimentàries

Les colades pavimentàries poden assolir gruixes molt importants i, fins i tot, poden arribar a reblir galeries. El seu creixement tendeix a cobrir i fossilitzar sediments més antics i a englobar fragments de roca i altres espeleotemes. Amb molta freqüència, les colades pavimentàries poden recobrir i emmascarar grans acumulacions de blocs caiguts a causa dels esfondraments que afecten les voltes de la majoria de coves. Per això, a mesura que els processos d'esfondrament provoquen amuntegaments inestables de blocs i es produeixen els consegüents fenòmens d'assentament al terra de les sales de nombroses coves, es produeixen trencaments dels espeleotemes, i resulta molt significativa l'aparició de paviments fracturats i desplaçats, formació d'esquerdes a les crostes estalagmítiques, basculament de massissos estalagmítics i ruptura de columnes.

## Referències

* ↑ «Colada (espeleotema)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Castaño, R.; Redondo, J.M.; Fernández, E. «La cueva de Valdelajo (Sahelices de Sabero, León): Una pequeña joya geológica en una comarca minera». A: Florido, P. i Rabano, I. Una Vision Multidisciplinar del Patrimonio Gelogico y Minero. 12. IGME, 2010, p. 52 (Cuadernos del Museo Geominero). ISBN 9788478408368.
* ↑ Merino, A.; Fornós, J.J.; Ginés, À «Espeleotemes i minerals de les coves de les Illes Balears». ENDINS. Mon. Soc. Hist. Nat. Balears [Mallorca], 35, 2011, pàg. 183-198.
Viccionari
# Colí gorjablanc

El colí gorjablanc (Colinus leucopogon) és una espècie d'ocell de la família dels odontofòrids (Odontophoridae) que habita sabanes, zones arbustives i praderies d'Amèrica Central, des de l'oest de Guatemala fins al centre de Costa Rica.

## Referències

* ↑ «Colí gorjablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)