OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1951 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1951 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 24 de novembre de 2010.d Després de recordar resolucions anteriors sobre la situació a Costa d'Ivori i la subregió, el Consell va autoritzar el reaprovisionament temporal del suport de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) a l'Operació de les Nacions Unides a Costa d'Ivori (UNOCI) durant un període de quatre setmanes.
El Consell havia rebut una carta del Secretari General de les Nacions Unides Ban Ki-moon sobre la segona volta de les eleccions presidencials el 28 de novembre de 2010. Va recordar les disposicions de la Resolució 1609 (2005) que va permetre la cooperació entre les missions de les Nacions Unides.
Tot i que reconeix la necessitat de donar suport a la UNMIL en el compliment del seu mandat a Libèria i l'amenaça que planteja la situació a Costa d'Ivori a la subregió, el Consell, actuant en virtut de Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va autoritzar un desplegament temporal de dos helicòpters militars i tres companyies d'infanteria de la UNMIL a la UNOCI per proporcionar seguretat per a les eleccions per un període no superior a quatre setmanes. El desplegament va suposar un afegit de més de 500 soldats que van ser enviats per assistir amb la seguretat durant el període electoral.

## Referències

* ↑ «Ahead of run-off elections in Côte d'Ivoire, Security Council authorises temporary re-deployment of troops, helicopters from Liberia mission». United Nations, 24-11-2010.
* ↑ «Security Council Authorizes Extra UN Troops for Presidential Run-Off». AllAfrica.com, 24-11-2010.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)
* Primera Guerra Civil de Costa d'Ivori
* Eleccions legislatives de Costa d'Ivori de 2010
* Eleccions presidencials de Costa d'Ivori de 2010

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Jaco Peyper

Jaco Peyper és un àrbitre de rugbi que representa la Federació sud-africana de Rugbi.
Peyper ha estat un dels àrbitres amb una trajectòria més exponencial en el món del rugbi. Feu el seu debut el 2008 quan encara no havia arribat als 30 anys. L'any 2011 fou un dels àrbitres que va arbitrar el campionat del món junior de rugbi a Itàlia.
A partir de 2012, Peyper ha arbitrat partits internacionals, començant per la gira escocesa a Oceania d'aquell any així com partits del The Rugby Championship. El 2015 és designat àrbitre de la Copa del Món de Rugbi.

## Referències

* ↑ http://www.espnscrum.com/the-rugby-championship/rugby/match/153855.html
* ↑ Mairs, Gavin «Rugby World Cup 2015: Referees named for showpiece event with Nigel Owens only Welshman and no Scots» (en anglès). The Telegraph, 07-04-2015 [Consulta: 2 setembre 2015].
# Eusebio Vélez Mendizábal

Eusebio Vélez Mendizábal (castellà: Eusebio Vélez de Mendizábal) (Durana, 28 de març de 1935 - Vitòria, 16 de juny de 2020) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1958 i 1969 i director de l'equip ciclista Kas entre 1973 i 1978, els anys de majors èxits d'aquest equip.
Destaquen les seves actuacions a la Volta a Espanya, en la qual pujà dues vegades al podi i guanyà una etapa. Al Giro d'Itàlia, acabà una vegada entre els 10 primers, mentre que mai finalitzà cap de les seves participacions en el Tour de França.

## Palmarès

* 1962
** 1r al Gran Premi Ajuntament de Bilbao
** 1r al Campionat d'Espanya de contrarellotge per regions, amb Biscaia
* 1963
** 1r a la Klasika Primavera
** 1r al Circuit Urbà de Burgos
** 1r a la Vuelta a La Reigada
** 1r al Circuito Montañés i vencedor d'una etapa
* 1964
** 1r a la Klasika Primavera
** 1r al Gran Premi Astorga
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Llevant
* 1965
** 1r al Campionat Basco-navarrès de muntanya
** Vencedor d'una etapa de l'Euskal Bizikleta
* 1966
** 1r al Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa i vencedor d'una etapa
** 1r a la Pujada a Urkiola
** 1r a la Vuelta a La Reigada
** 1r al Gran Premi Rodolfo Gonzalez
* 1968
** 1r a la Klasika Primavera
* 1969
** 1r a l'Amorebieta-Urkiola (G.P.Amistad)

### Resultats al Tour de França

* 1963. Abandona (10a etapa)
* 1964. Abandona (9a etapa)
* 1965. Abandona (10a etapa)
* 1966. Abandona (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1961. Abandona
* 1962. 11è de la classificació general
* 1963. 7è de la classificació general
* 1964. 4t de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 1 etapa
* 1965. Abandona
* 1966. 2n de la classificació general
* 1967. 17è de la classificació general
* 1968. 3r de la classificació general
* 1969. 10è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1967. 10è de la classificació general
* 1968. 14è de la classificació general

## Referències

* ↑ Fallece Eusebio Vélez de Mendizábal (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Eusebio Vélez a sitiodeciclismo.net
* Palmarès d'Eusebio Vélez a urtekaria.com Arxivat 2005-05-17 a Wayback Machine.
# La Salle (Vall d'Aosta)

La Salle (arpità La Sâla) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 2.018 habitants. Limita amb els municipis d'Avise, Courmayeur, La Thuile, Morgex i Saint-Rhémy-en-Bosses.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Cassiano Pascal | Llista cívica |
# Sillaginodes punctatus

Sillaginodes punctatus és una espècie de peix de la família dels sil·lagínids i l'única del gènere Sillaginodes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 72 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Meridional.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1829. Histoire naturelle des poissons. Tome troisième. Suite du Livre troisième. Des percoïdes à dorsale unique à sept rayons branchiaux et à dents en velours ou en cardes. Hist. Nat. Poiss. v. 3: i-xxviii + 2 pp. + 1-500, Pls. 41-71.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fernando Ocáriz Braña

Fernando Ocáriz Braña (París, 27 d'octubre de 1944) és un sacerdot i teòleg catòlic, nomenat Prelat de l'Opus Dei el 23 de gener de 2017, després de la defunció del segon successor de Josep Maria Escrivá de Balaguer, Javier Echevarría Rodríguez.

## Biografia

Va néixer a París, on la seva família s'havia exiliat per la guerra civil. És el més petit de vuit germans, i el seu pare era veterinari militar. Va estudiar física a la Universitat de Barcelona. Va obtenir la llicenciatura en teologia a la Universitat Lateranense el 1969 i el doctorat en teologia a la Universitat de Navarra el 1971. Va ser ordenat sacerdot aquest mateix any.
Ocáriz és autor de diversos llibres sobre filosofia i teologia, i és consultor de la Congregació de la Doctrina de la Fe des del 1986 i de dos altres organismes de la cúria romana: la Congregació per al Clergat (2003) i el Pontifici Consell per a la Promoció de la Nova Evangelització (2011) de la Cúria Pontifícia.
Des del 1986 és assessor de la Congregació per a la Doctrina de la Fe. També és membre de l'Acadèmia Pontifícia de Teologia des del 1989. El 23 d'abril de 1994 va ser nomenat vicari general de la Prelatura de l'Opus Dei i des del 9 de desembre de 2014 en fou el vicari auxiliar.
El 23 de gener de 2017, el Papa Francesc el va nomenar prelat de l'Opus Dei, després de confirmar l'elecció feta pel congrés electiu celebrat després de la defunció de l'anterior prelat, el bisbe Javier Echevarría Rodríguez, el desembre del 2016. En la votació, hi van participar 194 membres de la prelatura. Anys després, el 29 de juliol de 2022 i el 8 d'agost de 2023, després que el papa Francesc rebaixés diverses potestats que tenia l'organització ultraconservadora, Ocáriz va acceptar amb «sincera obediència filial» les degradacions estatutàries dictades pel pontífex.

## Referències

* 1 2 De Juana, A. «Fernando Ocáriz, nuevo prelado del Opus Dei» (en castellà). La Razón, 24-01-2017 [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ «El Papa Francisco nomena monsenyor Fernando Ocáriz nou prelat de l'Opus Dei». CatalunyaPress.cat, 24 gener2017. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ «El Papa designa a monseñor Fernando Ocáriz nuevo prelado del Opus Dei». Europa Press, 24-01-2017 [Consulta: 24 gener 2017].
* 1 2 3 Vicente Boo, Juan «El Papa nombra prelado del Opus Dei al «número dos» Fernando Ocáriz». ABC, 24-01-2017 [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Bastante, Jesús. «El Papa Francisco 'degrada' al Opus Dei: deja de depender del pontífice y su cabeza ya no será obispo» (en castellà). ElDiario.es, 30-07-2022. [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ Bastante, Jesús. «El Papa 'degrada' de nuevo al Opus Dei y lo reduce a asociación de sacerdotes» (en castellà). ElDiario.es, 09-08-2023. [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ Serra Carné, Joan. «Així ha rebut l'Opus la degradació del seu estatus dictada pel Papa». NacióDigital.cat. [Consulta: 29 agost 2023].
# Itabuna

Itabuna és un municipi brasiler al sud de l'Estat de Bahia. És el 5è municipi de l'estat en població total, després de Salvador, Feira de Santana, Vitória da Conquista i Ilhéus. Posseeix una àrea total de 443,2 km²; i una població, el 2006, de 209.221 habitants. El seu nom deriva dels termes en llengua tupí ita (pedra) i una (negra). La ciutat és terra natal de l'escriptor Jorge Amado que l'esmenta en algunes de les seves obres, la més coneguda el romanç Gabriela.
Itabuna és un centre regional de comerç, indústria i serveis, juntament amb Ilhéus. La seva importància econòmica va créixer al Brasil durant l'època d'or del cultiu de cacau, que per ser compatible amb el terra de la regió va portar la ciutat al 2n lloc en producció al Brasil, exportant per als Estats Units d'Amèrica i Europa. Després d'una greu crisi a la producció, causada per una malaltia causada pel fong Crinipellis perniciosa, la ciutat ha buscat alternatives econòmiques amb l'ajuda del comerç, de la indústria i de la diversificació de cultius. La ciutat és un important entreposat comercial de l'estat, als marges de la carretera Br-101.
# Bufo tihamicus

Bufo tihamicus és una espècie d'amfibi que viu a l'Aràbia Saudita i al Iemen.

## Referències

* Gardner, A., Stöck, M., Papenfuss, T., Anderson, S. & Kuzmin, S. 2004. Bufo tihamicus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Leptoneta abeillei

Leptoneta abeillei és una espècie d'aranya araneomorfa de la família dels leptonètids (Leptonetidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1882 per Eugène Simon. És anomenada així en honor de Elzéar Abeille de Perrin, un advocat i entomòleg francès.

## Distribució

Aquesta espècie es troba a França i Espanya. És una aranya cavernícola. A França, ha estat observada en coves dels departaments francesos de l'Ardecha i del Gard.

## Referències

* 1 2 3 Simon, 1882 : Études Arachnologiques. 13e Mémoire. XX. Descriptions d'espèces et de genres nouveaux de la famille des Dysderidae. Annales de la Société entomologique de France, ser.6, vol.2, p.201-240 (text íntegre).
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Leptoneta abeillei Simon, 1882 en la família Leptonetidae +base de dades
# Selecció de Futbol de Malàisia

La selecció de futbol de Malàisia representa Malàisia en les competicions de futbol de la FIFA. Fou fundada al 1933 i va afiliar-se a la institució al 1954. L'equip està coordinat per l'Associació de Futbol de Malàisia, ens pertanyent a la FIFA i a l'AFC.
El seu estadi com a local és l'Estadi Nacional de Bukit Jalil.
La selecció de Malàisia és poc representativa del continent asiàtic, però ja ha aconseguit disputar tres Copes d'Àsia i una Olimpíada. Ha tingut un cert èxit durant la dècada dels 1970 i 1980. De fet, fou al 1972 i 1976 quan Malàisia aconsegueix classificar-se per als Jocs Olímpics. L'equip ha participat en el boicot dels Jocs Olímpics durant la invasió soviètica de l'Afganistan.

## Referències

* 1 2 http://www.mysinchew.com/node/13264?tid=14
# Fevernova

Fevernova va ser la pilota de futbol oficial de la Copa del Món de Futbol Corea-Japó. Va ser la primera pilota Adidas a trencar amb el disseny clàssic Tango, que havia estat introduït el 1978.
La seva aparença colorida i revolucionària i la gamma de colors es basen completament en la cultura asiàtica. Es caracteritzava per la seva capa d'escuma refinada, que donava a la pilota un rendiment més òptim; i per la seva estructura de tres capes, que permetien una trajectòria més precisa i predictible de la pilota.
Aquesta pilota va ser molt criticada per la seva extrema lleugeresa però s'hi van marcar gols espectaculars durant el torneig. També va ser criticada a causa d'unes quantes sorpreses a les rondes eliminatòries.
Va ser fabricada a l'Índia i al Pakistan.

## Enllaços externs

* Història de les pilotes Adidas Arxivat 2006-02-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Informació tècnica i de disseny Arxivat 2010-07-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Ewald Follmann

Ewald Follmann (28 de gener de 1926 - 20 de juny de 1990) va ser un futbolista alemany que va jugar al FC Metz, al Borussia Neunkirchen i a la selecció del Sarre com a davanter.

## Referències

* ↑ Martin Neu. «Die Spieler der saarländischen Fußball-Nationalmannschaft» (en german). Saar Nostalgie. [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ «Ewald Follmann». National Football Teams. [Consulta: 22 gener 2017].
# Riera de Martinet

La riera de Martinet és un curs d'aigua, afluent per l'esquerra del Congost. Neix prop del Brull, dins el Massís del Montseny. Durant els seus primers quilòmetres és anomenat torrent de l'Estanyol.
Després de recórrer tan sols 1 km, les seves aigües ja són emmagatzemades al Pantà de les Illes, que serveix per regar el golf d'Osona-Muntanyà. Després travessa el golf, on suporta un altre pantà: el Pantà de l'Estanyol (que també serveix per regar el golf), i rep per l'esquerra el Sot de l'Omera i el Sot de les Merles. Passat el Sot de les Merles, la riera entra en una estreta vall, on forma bonics gorgs com els de la Sort y de la Resclosa.
Durant aquest tram s'anomena riera de l'Afrau, perquè hi ha un antic molí que té el mateix nom i aprofitava les aigües de la riera. Actualment el molí s'ha reconvertit en una galeria de pintura. Passat l'antic Molí de la Frau, la riera canvia de nom per última vegada i s'anomena de Martinet.
Al marc del Projecte Rius es treballa per a la recuperació, millora i difusió dels valors naturals i culturals de la vall de Martinet. Es va recuperar l'antiga resclosa i el canal de rec, elements patrimonials del segle xix pels voluntaris de l’Associació Martinet, la finca El Saüc i els ajuntaments d'Aiguafreda i Seva.

## Flora i fauna

Tot i no ésser una riera gaire cabalosa, no s'asseca mai totalment. És per això que hi ha poblacions de barbs, crancs de riu, granotes i gripaus. I durant tota la riba s'hi troben petits boscos de ribera de pollancre, àlber, vern, freixe, saüc i salze.

## Referències

* ↑ «Riera de Martinet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Itinerari de Natura de la Riera de Martinet [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Centre d'art i natura La Frau [Consulta: 14 febrer 2022]
* ↑ Lloret Blackburn, Marta. «Resclosa i rec de la riera de Martinet». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona, 22-04-2013. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «Aiguafreda i Seva. Rehabilitació ambiental i revalorització social de la riera de Martinet». Projecte Rius. Associació Hàbitats. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Lloret Blackburn, Marta. «Riera de Martinet». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona, 31-12-2012.
# Indragiri

Indragiri és el nom dels següents llocs:
* Sultanat d'Indragiri, estat de la costa sud-est de l'illa de Sumatra.
* Regència d'Indragiri, subdivisió de la residència de Riau i dependències a les Índies Orientals Holandeses, a l'illa de Sumatra.
# Bufo tibetanus

Bufo tibetanus és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Liang, F. & Changyuan, Y. 2004. Bufo tibetanus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 d'abril del 2008.
# Fernando Cruz Solís

Fernando Cruz Solís (Sevilla, 1923 - Manzanares el Real, 2003) fou un escultor figuratiu espanyol deixeble de l'escultor José Capuz i després de la seva formació va arribar a exercir el càrrec de catedràtic de l'Escola de Belles Arts de Madrid.
La seva obra és extensa i entre ella hi ha la seva col·laboració en l'ampliació i finalització de l'escultura sedent de Felip II (en bronze i de tres metres d'altura), situada a l'arqueria de l'Escorial, a l'exterior del Monestir, les monumentals portes de bronze de la basílica del Valle de los Caídos, quatre grups escultòrics del monument al Sagrat Cor del Cerro de los Ángeles, l'estàtua de Santa Teresa de Jesús del Convent de l'Encarnació d'Àvila i, com escultura de la imatgeria de la Setmana Santa, el Crist Jacent de Guadalajara.
També ha dut a terme escultures que han passat a formar part de museus a l'aire lliure (escultura urbana) de moltes ciutats, com la coneguda com "Monumento a los Defensores Caídos", situada a la plaça de La Gesta d'Oviedo, inaugurada el 17 d'octubre de 1964 la qual es vol rememorar als defensors de la ciutat en el setge republicà de la guerra civil espanyola de 1936, es va rematar amb l'església de Sant Francesc d'Assís, dissenyada per l'arquitecte Luis Prieto Bances, a la façana de la qual es va col·locar aquest monument.

## Referències

* 1 2 3 http://www.jccanalda.es/jccanalda_doc/jccanalda_alcala/ensayos-alcala/semana-santa/otras-imagenes.htm
* 1 2 3 http://www.vivirasturias.com/asturias/oviedo/escultura-monumento-a-los-defensores-caidos/es Arxivat 2014-07-28 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.artistasleoneses.org/artistabiografia.php?id=53 Arxivat 2014-07-26 a Wayback Machine.
# Selecció de bandy de Letònia

La selecció de bandy de Letònia va participar en el seu primer Campionat del Món de Bandy masculí el 2007 reemplaçant l'equip del Canadà que va haver de retirar-se de la competició, on va ocupar el segon lloc al darrere dels Estats Units. El 2014 va guanyar el primer lloc del Grup B, per primera vegada, després d'un augment de sis a vuit equips en el Grup A. Es va classificar per al Grup L'any 2015, però se'ls va permetre també jugar en el Grup B, després que el Canadà s'havia retirat per raons financeres i Ucraïna per assumptes polítics. Després de guanyar el torneig, se'ls garantia l'estat del grup A també l'any 2016, també en el cas de ser l'última plaça del Grup A.

## Participació en el torneig

Campionats del Món
* 2007 - vuitè lloc (segon en el Grup B)
* 2008 - novè lloc (tercer en el Grup B)
* 2009 - desè lloc (quart en el Grup B)
* 2010 - vuitè lloc (segon en el Grup B)
* 2011 - novè lloc (tercer en el Grup B)
* 2012 - desè lloc (quart en el Grup B)
* 2013 - novè lloc (tercer en el Grup B)
* 2014 - novè lloc (primer en el Grup B)
* 2015 - setè lloc

## Referències

* ↑ «Team Lettland» (en rus). [Consulta: 24 maig 2015].

## Vegeu també

* Bandy
* Federació Internacional de Bandy
# Font del Campaner

La Font del Campaner és una surgència del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a 475 metres d'altitud, a l'esquerra de la Golarda, al sud-est de la masia de la Coma i al sud-oest de la Balma de la Coma, al peu del camí que ressegueix la vall de la Golarda per l'esquerra de la riera. És a prop del límit municipal amb Moià.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Fava de Sant Ignasi

La fava de Sant Ignasi (Strychnos ignatii) és una planta enfiladissa que pertany a la família de les Loganiaceae nativa de les illes Filipines. Rep el nom popular gràcies a Sant Ignasi de Loiola, fundador de l'orde jesuïta, que va introduir la planta a Europa. És originària de les Filipines, especialment de les illes de Bohol, Samar i les Visayas. També es conrea a la Xina, Indoxina i l'Índia.

## Morfologia

És un arbre o liana llenyosa sense espines. El tronc té una escorça vermellosa. Les fulles grans, ovals, agudes, peciolades i venoses, acaben en punta, una forma dissenyada perquè l'aigua i la rosada pugui drenar. Les flors verdoses i discretes s'agrupen en panícules axil·lars i tenen peduncles arrodonits i curts amb aroma de gessamí. El fruit és de la mida i de la forma d'una pera i conté entre 20 i 40 llavors envoltades de polpa. Les llavors són ovalades, de forma irregular, de color marró grisenc, de la mida de les olives i tenen un sabor amarg.

## Composició química

Les llavors de la planta contenen alcaloides: l'estricnina i la brucina. La brucina és altament tòxica, una dosi de més de 2 mil·ligrams és verinosa. L'estricnina es feia servir antigament com a raticides. També conté tanins.

## Usos

Antigament s'utilitzava com a estimulant digestiu. En l'actualitat, aquesta planta s'utilitza molt en homeopatia i es coneix amb el nom d'Ignatia amara.

## Notes i referències

* ↑ «Strychnos ignatii» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.
* ↑ Ignatia. Arxivat 2011-03-04 a Wayback Machine. enotes.com (anglès)
# Riera de Mas Riera

La Riera de Mas Riera és un torrent de la conca de Calonge al Baix Empordà. Neix a una altitud de 350 m al vessant nord del Puig d'en Ponç a Romanyà de la Selva (Santa Cristina d'Aro) i en confluir amb la Riera de Mas Cases a 49 metres sobre el nivell mitja del mar, forma la Riera dels Molins un centenar de metres aigües amunt del Molí de Mesamunt.
* Confluència amb la Riera de Mas Cases (dreta) i la Riera dels Molins (primer pla)
* Riera de Mas Riera

## Referències

* ↑ «Riera de Mas Riera». Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 2 gener 2012].
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Riera de Mas Riera