OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andreu Tuells Juan

Andreu Tuells Juan (Eivissa, 1936) és un advocat i polític eivissenc, diputat al Parlament de les Illes Balears en la II Legislatura.

## Biografia

Net d'Andrés Tuells Pujol, membre d'Unión Patriótica i fill de Guillermo Tuells Riquer, represaliat per republicà. Un oncle seu, Miguel Tuells, maçó i militar, va ser afusellat pels nacionals. Advocat i home de negocis, va crear Suministros Ibiza SA amb el seu cosí Abel Matutes Juan el 1964. Posteriorment ha estat vicepresident de l'Eivissa FC, delegat del Col·legi d'Advocats d'Eivissa i vicecònsol de Suècia.
Va militar inicialment en la UCD i després d'un tempteig amb Alianza Popular va ingressar al Centre Democràtic i Social, amb el que fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1987.
El 2007 fou un dels cervells judicials de l'anomenat cas Eivissa centre, en el que l'ex socialista Roque López va denunciar la cúpula del seu partit per comissions il·legals. El cas fou arxivat el 2014.

## Referències

* ↑ Andrés Tuells, entre batalles, El País, 3 de novembre de 2014
# Apogon wilsoni

Apogon wilsoni és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fowler, H. W. 1918. New and little-known fishes from the Philippine Islands. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 70: 2-71.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Applied Research Institute - Jerusalem

L'Applied Research Institute - Jerusalem (ARIJ) (àrab: معهد الابحاث التطبيقية - القدس, Maʿhad al-Abḥāṯ at-Taṭbīqiyya - al-Quds) és una ONG palestina fundada en 1990 amb seu principal a Betlem, Cisjordània. L'ARIJ està treballant activament en projectes de recerca en els camps de la gestió dels recursos naturals, gestió de l'aigua, l'agricultura sostenible i la dinàmica política de desenvolupament en els territoris palestins.

## Projectes
### Tractament de residus sostenibles

El 2011 ARIJ, juntament amb el TTZ Bremerhaven, la Universitat d'Extremadura, i l'Institut de Tecnologia de Membranes del Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR-ITM) va iniciar un projecte amb el títol de «Tractament sostenible i valorització de residus de molí d'oliva a Palestina.» El projecte està finançat per la Unió Europea dins del Setè Programa Marc.

### Finançadors

* Agència Espanyola de Cooperació Internacional per al Desenvolupament

## Referències

* ↑ Capacity Building for Sustainable Treatment and Valorization of Olive Mill Waste in Palestine

## Enllaços externs

* web d'ARIJ
* Web de POICA
* Sustainable Treatment and Valorization of Olive Mill Waste in Palestine Arxivat 2013-04-15 at Archive.is
# Astyanax armandoi

Astyanax armandoi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Chiapas (Mèxic).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae Sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea I J.D. Williams 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Art comestible

L'art comestible és un corrent d'art efímer dintre de l'art en l'ús dels aliments, que va aparèixer dins del moviment artístic del nou realisme a la dècada de 1960. L'art comestible no era una producció d'objectes, però alguns existeixen a través d'una nova edició de la seva realització, com la que es va organitzar per a la galeria Jeu de Paume a París l'any 2002.
Daniel Spoerri va ser el primer a utilitzar elements comestibles com a obra d'art. Els seus menjars-espectacle organitzats en galeries d'art com un restaurant efímer, presentaven els anomenats quadres-trampa on enganxava amb resina restes de menjar sobre unes taules de fusta, que certificava amb la inscripció:«dono fe que —per a qui té ulls per veure— és autèntica». Spoerri l'any 1968 va mostrar també a Düsseldorf els aspectes efímers d'aquest art i va utilitzar el menjar com a suport mural, on van participar d'altres artistes com Arman, André Thomkins i Dieter Roth, aquest últim va crear unes Salsitxes de literatura a base d'embotir als budells de les salsitxes, picat de llibres amb greix i espècies que es van conservar fins a la seva putrefacció.
Es va organitzar per aquest mateix grup un Sopar caníbal amb la farsa de la creació d'una còpia humana —amb un motlle tret d'un cos humà— i pintat amb or comestible, proposant al dinar aliments ordinaris però amb una presentació emfasitzada amb aspectes caníbals, com el pa elaborat amb forma de peus, la pasta imitant dits de les mans amb salsa de tomàquet, orelles amb mantega, etc.
Entre 1969 i 1973 Antoni Miralda i Dorothée Selz van presentar accions artístiques amb festes i menjars reals acolorits. Com a protesta contra la Guerra del Vietnam Miralda, va organitzar un Banquet patriòtic on les banderes comestibles van estar exposades fins a la putrefacció.

## Referències

* ↑ Aquest certificat figura a la portada del catàleg de l'exposició: Restaurant Spoerri 2002, París, catàleg de l'exposició a la Galeria del Jeu de Poume.
* ↑ García, Ángeles. «Delirio imaginativo de Antonio Miralda» (en castellà). El País, 2010. [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ DDAA-Historia del Arte Espasa 2004: pp. 1351-1252
# Arturo Vigna

Arturo Vigna (Torí (Piemont), 1863 – Milà (Llombardia), 30 de gener de 1927) va ser un director d'orquestra italià, conegut per haver dirigit òperes, en particular el repertori de Giuseppe Verdi.

## Biografia

Arturo Vigna va mostrar un gran interès per la música des de ben jove, però el seu pare el va obligar a graduar-se a l'institut clàssic. Després va començar els seus estudis musicals al Conservatori Giuseppe Verdi sota la direcció de Carlo Pedrotti.
Va començar la seva carrera a Itàlia, dirigint, entre altres coses, l'Aïda de Verdi al "Teatro Civico" de Càller el 1893. Entre 1895 i 1903 va ocupar el càrrec de director musical de l'Òpera de Monte-Carlo, i després es va traslladar als Estats Units d'Amèrica, treballant també com a director al Metropolitan Opera House de Nova York, on entre 1903 i 1907, va dirigir en poc menys de 250 ocasions.
Al Met l'any 1906 va dirigir les estrenes als Estats Units de les òperes Fedora, del compositor italià Umberto Giordano, i de La damnation de Faust del francès Hector Berlioz. Dos anys abans, el 1904, també havia dirigit les primeres representacions al Met de L'elisir d'amore de Gaetano Donizetti i Lucrezia Borgia, i el 1907 les estrenes al Met de Manon Lescaut i Madame Butterfly, amb Geraldine Farrar, Enrico Caruso, Antonio Scotti i Louise Homer, ambdues supervisades pel mateix Giacomo Puccini.
També al Met va dirigir noves produccions d'Aïda i Rigoletto de Verdi, Don Pasquale de Donizetti, La Gioconda d'Amilcare Ponchielli, La sonnambula de Vincenzo Bellini i L'africana de Giacomo Meyerbeer.
De 1917 a 1922 Vigna va ser director de l'Òpera nacional de París. Durant la seva carrera també ha dirigit obres a Bèrgam, Berlín, Dresden, Madrid, Praga i Trieste. Va morir als 63 anys a Milà.

## Referències

* ↑ André Rigaud, Comoedia, 15 febbraio 1920, p. 1. URL consultato il 15 dicembre 2017.
* ↑ Treccani, Arturo Vigna.
* ↑ Aida a Cagliari (PDF), su teatroliricodicagliari.it.
* 1 2 The New York Times, 30 gennaio 1927, p.
* ↑ Schiavo 1975, p. 467.
* ↑ Gangemi 2013, pp. 240-243.
* ↑ Geraldine Farrar With Enrico Caruso / Antonio Scotti / Louise Homer – The Met's First "Butterfly", su discogs.com.
* ↑ Metropolitan Opera Archives, su archives.metoperafamily.org. URL consultato il 1º dicembre 2017 (archiviato dall'url originale il 24 aprile 2019).

## Bibliografia

* Arturo Vigna, a Treccani.it – Enciclopedie on line, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana.
* Aa.Vv., Riccardo e Luigi Stracciari: Percorsi d'arte nel melodramma del primo Novecento, a cura d'Eliana Stracciari Nappi, Adriano Orlandini, Gangemi Editore, 2013, ISBN 978-88-492-9673-0.
* (anglès) Giovanni Ermenegildo Schiavo, Italian-American History, Arno Press, 1975, p. 467.
* (anglès) Obituary: Arturo Vigna a The New York Times, Nova York, 30 gener 1927.

## Enllaços externs

* Vigna, Arturo, a Treccani.it – Enciclopèdies en línia, Institut de l'Enciclopèdia Italiana.
* Arturo Vigna, a l'arxiu històric Ricordi, Ricordi & C.
# Artal VI d'Alagón

Artal VI d'Alagón (? - 1419) va ser un noble valencià d'origen aragonès, 7è Senyor de Sástago.

## Orígens familiars

Fill de Blasco III d'Alagón i de Sibil·la de Cervià i d'Anglesola.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Marquesa de Luna i de Xèrica. El matrimoni tingué els següents fills:
* Artal VII d'Alagón, casat amb Damiata Ferrandis d'Heredia
* Marquesa d'Alagón
* Pero d'Alagón
* Antonia d'Alagón
* Elfa d'Alagón

## Referències

* ↑ Araldicasardegna: Alagón
Artal VI d'Alagón Llinatge d'Alagón Mort: 1419 :
| Precedit per: Blasco III d'Alagón (pare) | Senyor d'Alagón (Llista de senyors d'Alagón) (?-?) | Succeït per: Artal VII d'Alagón (fill) |
| Precedit per: Blasco III d'Alagón (pare) | Senyor de Sástago (Llista de senyors de Sástago) (?-?) | Succeït per: Artal VII d'Alagón (fill) |
# Arto Paragamian

Arto Paragamian és un director i escriptor de cinema canadenc conegut per Two Thousand and None (2000), Because Why (1993) i Cosmos (1996). Mentre estudiava a la Universitat de Concordia, Paragamian va guanyar el premi Norman McLaren (aleshores el millor premi de cinema estudiantil canadenc) durant dos anys consecutius amb A Fish Story (1987) i Across the Street (1988).

## Referències

* ↑ «AWARDS - 18TH CANADIAN STUDENT FILM FESTIVAL - 1987». www.ffm-montreal.org. [Consulta: 11 maig 2017].
* ↑ «AWARDS - 19TH CANADIAN STUDENT FILM FESTIVAL - 1988». www.ffm-montreal.org. [Consulta: 11 maig 2017].
# Arnau de Peralta

Arnau de Peralta fou un religiós catòlic aragonés que va exercir com a bisbe de València des de 1243 fins a 1248 i com a bisbe de Saragossa des de 1248 fins a la seua mort l'any 1271. També fou conseller del rei Jaume I i diplomàtic.
Del llinatge dels Peralta de la Ribagorça, era originari d'aquesta zona i es creu que nasqué a Peralta de la Sal, a la comarca aragonesa de la Llitera. Durant alguns anys va ser ardiaca de la catedral de Lleida. En restar vacant la diòcesi de València per l'assassinat del bisbe Ferrer de Santmartí a mans d'uns musulmans al coll de Balaguer, els canonges de la catedral, d'acord amb els privilegis pels quals podien elegir el bisbe, designaren uns compromissaris per tal que feren l'elecció. Amb aquest sistema, fou elegit l'1 de juny de 1242 Arnau de Peralta com a bisbe de València, elecció que fou confirmada per una butla del papa Innocenci IV datada a Lió el 26 de juny del mateix any. El començament del seu pontificat va coincidir amb la fi de la conquesta del sud del regne de València per part de les tropes del rei Jaume I.
La poca quantitat de clergues existents al recentment creat regne de València va fer que Arnau de Peralta concedira privilegis als ordes religiosos, donant-los la facultat per a rebre llegats i soterrar en els seus cementeris a qui desitjaren. Per tal de vigoritzar la disciplina eclesiàstica i consolidar les estructures diocesanes, celebrà un sínode diocesà al començament del seu pontificat. També va assistir al concili Tarraconense celebrat l'1 de maig de 1246.
Durant els anys en els quals Arnau de Peralta fou bisbe, començaren a construir-se moltes esglésies a València; algunes d'elles en els solars d'antigues mesquites. Creà dotze pabordies i l'ardiaconat de Xàtiva. Veient i vivint les dificultats que presentava la convivència amb els musulmans que restaven al regne de València, va sol·licitar i obtingué de la Santa Seu el trasllat a la diòcesi de Saragossa, vacant per la defunció de Rodrigo de Ahonés, segons lletres apostòliques que li foren entregades el 24 d'octubre de 1248 i que duien data del 25 d'agost del mateix any.

## Referències

* ↑ «Arnau de Peralta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://dbe.rah.es/biografias/60729/arnau-de-peralta
* http://www.newadvent.org/cathen/15251b.htm
* http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bperaa.html
# Aurora Fútbol Club

L'Aurora Fútbol Club és un club de futbol guatemalenc de la ciutat de Guatemala. És el club de l'exèrcit.

## Història

Va ser fundat el 14 d'abril de 1945 amb el nom d'Aurora de la Guardia de Honor, nom que fou retallat fins a l'actual Aurora F.C. el 1946. Ingressà a la lliga el 1947. Destacà als anys 60 on assolí tres títols nacionals (1964, 1966, i 1967-68) i als 70 on a més de dues lligues guanyà dos cops la Copa Fraternidad (el campionat centre-americà).

## Futbolistes destacats

* Jorge Roldán, centrecampista/davanter, 1958-1973, màxim golejador de tots els temps (111)
* Selvin Pennant, davanter, 1974-1982
* Víctor Hugo Monzón, defensa, 1980s i 1990s
* Omar Sanghzoni, davanter, 1970s
* Edgar Salguero, defensa, 1980s
* Roderico Méndez, davanter, 1980s i 1990s
* Washington Castagnero, centrecampista, 1990s
* Fernando Díaz, centrecampista, 1990s
* Rodolfo Garcia, porter, 1980s
* Omar Reyes, davanter, 1980s
* José Luis Cardozo, davanter, 1990s
* Dionel Bordón, davanter, 1990s
* Santiago Ostolaza, defensa
* Edgar Arriaza, davanter, 1990-2000
* Julio Gómez Rendón, centrecampista, 1970s i 1980s
* Luis Swisher, defensa, 1997-2001
* Luis Alfonso Spel, defensa, 1993-2005
* Raúl Calderon, defensa, 1990-2002

## Palmarès

* Lliga guatemalenca de futbol:
** 1964, 1966, 1967, 1975, 1978, 1984, 1986, 1992-93
* Copa guatemalenca de futbol:
** 1958, 1968, 1969, 1983-84
* Copa Interclubs de la UNCAF:
** 1976, 1979

## Referències

* ↑ «Guatemala - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 1r octubre 2011].

## Enllaços externs

* Web no oficial
* (castellà) Perfil de l'Aurora FC a www.prensalibre.com Arxivat 2006-11-19 a Wayback Machine.
# Assahrij

Assahrij (àrab: الصهريج, aṣ-Ṣahrīj; amazic estàndard marroquí: ⵚⵀⵕⵉⵊ) és una comuna rural de la província d'El Kelâa des Sraghna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.385 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Assaig MTT

Els assaigs de MTT i de MTS són mètodes colorimètrics que mesuren l'activitat dels enzims que redueixen el MTT o tincions similars(XTT, MTS, WSTs) a formazans, d'un color lilós intens. Una de les aplicacions principals del mètode és valorar la viabilitat (en nombre de cèl·lules) o la proliferació cel·lular en (cultius cel·lulars). També té aplicacions en la determinació de la citotoxicitat de compostos potencialment terapèutics o tòxics, que estimulen el creixement o la mort cel·lular.

## MTT i les sals de tetrazoli

El MTT (bromur de 3-(4,5-Dimetilthiazol-2-il)-2,5-difeniltetrazoli és un compost d'un color groc llampant, que en ser reduït a un formazà en les cèl·lules vives pren un color lila molt intens. Cal afegir solucions solubilitzadores (sovint dimetil sulfòxid, etanol acidificat, o una solució del detergent dodecilsulfat sòdic en àcid clorhídric) diluït) per tal de dissoldre aquest compost lilós, obtenint una solució acolorida. L'absorbància d'aquesta solució pot ser quantificada a una determinada longitud d'ona (entre 500 i 600 nm, normalment) amb l'ajut d'un espectrofotòmetre. El pic d'absorció varia segons el solvent emprat. S'ha proposat que el XTT (2,3-bis-(2-metoxi-4-nitro-5-sulfofenil)-2H-tetrazoli-5-carboxanilida) podria substituir el MTT, gràcies a la seva major sensibilitat i al seu marge dinàmic més ampple. A més, el formazan format és soluble en aigua, evitant així un darrer pas experimental de solubilització.
Les sals de tetrazoli hidrosolubles constitueixen una alternativa més recent al MTT. El seu desenvolupament ha requerit la introducció de càrregues positives o negatives i de grups hidroxils a l'anell de fenil de la sal de tetrazoli, o, amb més bons resultats, grups sulfonats enganxats directament o indirecta al fenil.

## Importància de l'assaig MTT

La reducció té lloc quan els enzims de tipus reductasa són actius, per la qual cosa la conversió s'empra com una mesura de la viabilitat cel·lular. Cal tenir en compte, però, que altres assaigs de viabilitat cel·lular poden donar resultats contradictoris, a causa de canvis en l'activitat metabòlica que poden aparèixer per acció del MTT o MTS sense alteració del nombre de cèl·lules realment viables. Només quan les els resultats d'absorbància siguin comparats amb un control no tractat amb el producte del qual es vol conèixer la citotoxicitat, i per mitjà de corbes concentració-resposta, poden assolir-se conclusions vàlides.

## Referències

* ↑ Mosmann, Tim «Rapid colorimetric assay for cellular growth and survival: application to proliferation and cytotoxicity assays». Journal Of Immunological Methods, vol. 65, 1–2, December 1983, pàg. 55–63. DOI: 10.1016/0022-1759(83)90303-4. ISSN: 0022-1759. PMID: 6606682.
* ↑ «Why should I use XTT instead of MTT» (PDF, 0.1 MB). aniara.com. ANIARA. [Consulta: 19 novembre 2010].
# Balança de Gouy

La balança de Gouy és un dispositiu que serveix per mesurar la susceptibilitat magnètica d'una mostra, en particular el seu atracció o repulsió per un gradient de camp magnètic, derivada del canvi d'energia produït per aquest camp (efecte Zeeman). Aquest mètode és d'importància històrica, d'interès didàctic, i permet determinacions susceptòmetre a un cost molt baix. No obstant això, en les investigacions actuals és comú l'ús de mètodes molt més sensibles i versàtils, com són els magnetòmetres dotats de SQUID. Rep el seu nom del seu inventor el físic francès Louis Georges Gouy.
Per usar-la, la mostra s'introdueix en un recipient cilíndric allargat, suspès d'una balança i penetrant parcialment entre els pols d'un imant. La balança mesura el canvi de massa aparent en ser derrotats o atreta per la regió d'alt camp magnètic entre els pols. La força que constitueix el canvi aparent de pes està relacionada amb la susceptibilitat per:
    $F={\frac {A\chi _{M}H^{2}}{2V_{m}}}$
on A és l'àrea del recipient, $\chi _{M}$ la susceptibilitat magnètica, H el camp magnètic aplicat i $V_{m}$ l'volum molar de la substància que s'està examinant. Algunes balances comercials estan adaptades perquè sigui possible aquest ús. En l'aplicació tradicional, la mostra es desplaça fins que està entre els pols d'un imant fix. Una adaptació més recent, l'anomenat mètode d'Evans, fa servir una mostra fixa i imants mòbils.

## Referències

* ↑ saunderson, a. «a permanent magnet gouy balanç». physics education, 3, 1968, p. 272-273. DOI: 10.1088/0031-9120/3/5/007.
# Austrolebias nigripinnis

Austrolebias nigripinnis és un peix d'aigua dolça de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes, endèmic del riu Paraná que corre pels territoris del Brasil, Paraguai i l'Argentina.
Poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Torres, Armi G.; Garilao, Cristina V. «Austrolebias nigripinnis (Regan, 1912) Blackfin pearlfish» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.. «Rivulidae (South American Annual Fishes». A: Check list of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: Edipucrs, 2003, planes 526-548. ISBN 85-7430-361-5.
# Así es la vida

Así es la vida és una pel·lícula mexicana dramàtica dirigida per Arturo Ripstein, que es va estrenar en 2000. La cinta està filmada en format digital, i es va realitzar basada en la tragèdia grega Medea, amb una adaptació de Paz Alicia Garciadiego, veterana guionista i esposa de Ripstein. Fou projectada en la secció Un Certain Regard del 53è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

Júlia (equivalent a Medea) és una dona que dedica la seva vida a cuidar del seu marit Nicolás i els seus dos fills petits, i que malviu treballant com a remeiera i practicant avortaments clandestins en una petita infermeria a casa seva. Casualment un dia descobreix que Nicolás li és infidel amb una dona més jove que ella, cosa que l'enfonsa en la desesperació. Per si fos poc, el llogater del pis, que també és el futur sogre de Nicolás, la fa fora del pis i l'amenacen amb perdre la custòdia dels seus fills. Tot això l'ompla d'impotència, ràbia i odi, i amb ajut de la seva madrina Adela comença a maquinar una venjança.

## Repartiment

* Arcelia Ramírez - Julia
* Patricia Reyes Spíndola - Adela, l'àvia
* Luis Felipe Tovar - Nicolás
* Ernesto Yáñez - La Marrana
* Alejandra Montoya - Adoelscent
* Marta Aura -
* Daniela Carvajal
* Constanza Cavalli
* Beto Alonso Gil
* Francesca Guillén - Raquel
* Osami Kawano
* Loló Navarro
* Andrés Weiss
* Marco Zapata

## Premis

Al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana va guanyar el Premi Especial del Jurat i el premi FIPRESCI. I a la VII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida li fou atorgat el premi a la millor actriu a Arcelia Ramírez.

## Bibliografia

* PDF Así es la vidala Medea de Arturo Ripstein. Violencia simbólica y estereotipos de género en el cine per Iratxe Fresneda Delgado. A: Revista Comunicación y Medios, ISSN-e 0719-1529, ISSN 0716-3991, Nº. 30, 2014 (Ejemplar dedicado a: Violencia de Género y Comunicación), págs. 54-71

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Such Is Life». festival-cannes.com. [Consulta: 13 octubre 2009].
* ↑ Así es la vida... a Fotogramas
* ↑ El cine argentino ganó en La Habana, la Prensa, 16 de desembre del 2000
* ↑ Lérida a lento compás, Nación, 28 de març de 2001

## Enllaços externs

* Lucero Solórzano (Cinema 22) parla d'"Así es la vida" d'Arturo Ripstein a YouTube