OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hermip d'Esmirna

Hermip d'Esmirna (Hermippus, Ἕρμιππος) fou un destacat filòsof grec anomenat pels escriptors com "el cal·limacà" ( Καλλιμάχειος), del qual es dedueix que fou deixeble de Cal·límac. Va viure de la meitat del segle III aC al final del segle (ja que va escriure una biografia de Crisip de nom Βίοι de la qual Περὶ τῶν ἐν Παιδείᾳ λαμψάντων o Περὶ τῶν ἑπτὰ Σοφῶν o Περὶ τῶν Νομοθετῶν, foren parts.
Βίοι τῶν Φιλοσόφων és la vida de Pitàgores, amb fragments sobre Empèdocles, Heràclit, Demòcrit, Zenó, Sòcrates, Plató, Aristòtil, Antístenes d'Atenes, Diògenes, Estilpó, Epicur, Teofrast, Heràclides, Demetri de Falèron, Crisip de Soli i altres,. A Βίοι τῶν ?ητόρων estan inclosos segurament Περὶ Γοργίον, Περὶ Ἰσοκράτους, Περὶ τῶν Ἰσοκράτους Μαθητῶν i Περὶ Ἱππώνακτος amb la vida d'alguns historiadors i poetes. En podrien ser parts el tractat Περὶ τῶν διαπρεψάντων ἐν Παιδείᾳ Δούλων, i Περὶ Μάγων.
Ateneu de Naucratis esmenta a un Hermip amb el renom de ἀστρολοψικός potser el mateix personatge, autor de Περὶ Μάγων. Estobeu esmenta també un Hermip com a autor de Συναγωγὴ τῶν καλῶς ἀναφωνηθέντων ἐξ Ὁμήρου, però aquest podria ser Hermip de Beirut.

## Notes

* ↑ Flavi Josep, Contra Apionem i. 22; Jeroni d'Estridó, De Viris Illustribus Praef.

## Referències

* Hermippos of Smyrna Critical edition and English translation of the extant fragments by J. Bollansée, Leiden, Brill, 1999.
* Jan Bollansée, Hermippos of Smyrna and His Biographical Writings. A Reappraisal, Leuven, Peeters, 1999.
* Fritz Wehrli, Hermippos des Kallimacheer, Basel Stuttgart: Schwabe & Co., 1974 (editions of fragments, superseded by Bollansée 1999).
# Hässelby

Hässelby és un barri de l'oest de la ciutat d'Estocolm (Suècia). Forma part del districte (stadsdelsområde, en suec) de Hässelby-Vällingby i té una població de 36.568 habitants (2015).

## Referències

* ↑ «Stadsdelsförvaltningar» (en suec). Stockholms Stad, 16-08-2016. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «"Folkmängden per församling 2014-12-31 enligt indelningen 2015-01-01"» (Excel) (en suec). Statistiska centralbyrån, 01-01-2015. [Consulta: 17 agost 2016].
# Ibn Khurradàdhbih

Abu-l-Qàssim Ubayd-Al·lah ibn Abd-Al·lah (àrab: أبو القاسم عبيد الله بن عبد الله, Abū l-Qāsim ʿUbayd Allāh b. ʿAbd Allāh), més conegut com a Ibn Khurradàdhbih (àrab: ابن خرداذبه, Ibn Ḫurradāḏbih), fou un dels més antics geògrafs que va escriure en àrab, si bé era originari del Khurasan (Pèrsia), nascut vers 820/826 i mort vers 885/912. Va créixer a Bagdad.
Va escriure nou obres, de les quals es conserven quatre.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Khurradādhbih".
# Ierxovka (Kírov)

* Per a altres significats, vegeu «Ierxovka».
Ierxovka (en rus: Ершовка) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 455. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Ierxovita

La ierxovita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada en honor de Vadim Víktorovitx Ierxov (1939-1989).

## Característiques

La ierxovita és un inosilicat de fórmula química K₃Na₄(Fe,Mn,Ti)₂Si₈O$_{20}$(OH,O)₄·4H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. Forma agregats fibrosos paral·lels, les fibres són allargades al llarg de [001], de fins a 3 cm; també es troba en grans allargats disseminats, de fins a 1 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ierxovita pertany a «09.DF - Inosilicats amb 2 cadenes múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: chesterita, clinojimthompsonita, jimthompsonita, paraierxovita, tvedalita, bavenita i bigcreekita.

## Formació i jaciments

La ierxovita va ser descrita per primera vegada a partir de dues mostres trobades al massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Rússia). Posteriorment només ha estat trobada en un altre indret d'aquest massís. Es troba en pegmatites ultra-agpaïtiques sense meteoritzar.

## Referències

* 1 2 3 «Ershovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Riba i Arderiu, O. Vocabulari de mineralogia: segons les normes de la International Mineralogical Association: amb equivalències angleses. Barcelona: Servei de Llengua Catalana, Universitat de Barcelona, 2000. ISBN 84-931001-0-2.
* 1 2 «Ershovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 juliol 2018].
# Ieràpetra

Ieràpetra (en grec Ιεράπετρα [je'rapetra] i en grec cretenc [dʒe'rapetro]) és una ciutat i un municipi de la costa sud-est de Creta, Grècia, a la prefectura de Lassithi. El municipi, que el 2001 tenia 23.707 habitants, inclou la ciutat, alguns poblets i l'illa de Khrissi. És l'única ciutat gran de la costa sud de l'illa i la més poblada de la prefectura de Lassithi.
El clima de la regió té hiverns excepcionalment càlids, que permeten que les palmeres facin fruit i que les orenetes no migrin cap al sud. Els estius són secs, amb una calor moderada per les brises del mar.
Hi ha restes minoiques a Gurnià, Pyrgos i Vassilikí.
L'illa de Khrissi té bones platges i s'hi pot anar amb vaixells que surten del port de Ieràpetra.
Altres llocs d'interès són:
* Llac artificial de Bramiana, que constitueix una reserva ornitològica.
* Muntanyes: Dikti i Thryptis.
* Bosc de Selakano.
* Gorges: Sarakina, Kha i Avgo.

## Història

Ieràpetra està situada al mateix lloc on hi havia l'antiga Hierapytna. És l'última ciutat de Creta que va ser conquerida pels romans, el 67 aC. Va ser destruïda pels àrabs el 824. Els venecians van construir-hi la fortalesa de Kales. Els otomans hi van fer una mesquita. El 1798 hi va fer una estada Napoleó I de França, després de la batalla de les Piràmides, a Egipte. La catedral de la ciutat, dedicada a Sant Jordi (Hàgios Georgios), és del 1856.
# Illa San Miguel

San Miguel és la sisena illa més gran de les vuit que conformen l'arxipèlag d'illes Santa Bàrbara de Califòrnia. Mesura 37,74 km² de superfície, tretze quilòmetres de longitud i fins a sis metres d'ample. Forma part del Parc Nacional de les Illes Santa Barbara al comtat de Santa Barbara. Entre el 1850 i el 1950, uns ramaders dugueren ovelles a l'illa. Posteriorment, l'illa fou utilitzada per l'Armada dels Estats Units.
* Illes Santa Bàrbara
* Anacapa · Sant Climent · Sant Miquel · Sant Nicolau · Santa Bàrbara · Santa Catalina · Santa Cruz · Santa Rosa
# Imi N'Oulaoune

Imi N'Oulaoune (àrab إمي نولاون) és una comuna rural de la província de Ouarzazate de la regió de Drâa-Tafilalet. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 21.061 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Imhotep (cràter)

Imhotep és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri, de 159 km de diàmetre. Porta el nom de l'arquitecte de l'antic Egipte Imhotep (c. 2686-2613 aC), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Imhotep». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 9 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Iman

* No s'ha de confondre amb Imam.
Iman (àrab: إيمان, īmān) és el terme utilitzat en la religió islàmica per al concepte de «fe» i es fa servir per referir-se a la força de convicció dels musulmans; el qui obté aquesta fe és anomenat un mumin. L'islam, com altres religions, implica una determinada «creença en l'invisible»; aquesta creença, que ha de ser una «convicció sense cap dubte possible», s'enumera a través de sis articles de fe o aqida i constitueix, junt amb els cinc pilars de l'islam, la base d'aquesta religió.
La fe és igualment una de les tres dimensions de la religió islàmica (o ad-din) constituïdes per les nocions de:
* islam (submissió a les lleis divines),
* iman (tenir fe en aquestes lleis),
* ihsan (harmonitzar-s'hi amb excel·lència).
Així, el pas següent a la submissió és l'adquisició de la fe, és a dir, el «compromís veritable» amb Déu; l'Alcorà (49:14) especifica que tenir-ne l'una no implica encara haver obtingut l'altra: «Digues [profeta]: “Vosaltres, no hi heu cregut mai, no hi creieu pas! Però digueu, més aviat: ‘Ens hem sotmès a l'islam!’. La fe encara no ha entrat en els vostres cors! (…)”.»

## Referències

* ↑ Cyril Glassé, The Concise Encyclopedia of Islam, p. 192
# Intaka Tech Worlds View Challenge

La Intaka Tech Worlds View Challenge va ser una sèrie de curses ciclista d'un dia que es va disputar a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica) durant els primers dies de febrer de 2008. En un principi havia de ser anual, però només es van celebrar aquell any i va formar part de l'UCI Àfrica Tour. El format era d'una challengue, amb 5 curses independents, sense una classificació general.

## Palmarès

| Any | Prova | Recorregut | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2008 | 1 | Richmond-Camperdown | Manuel Quinziato | Andrí Hrivko | Nicholas White |
| 2008 | 2 | Thornville-Polyshorts Circuit | No assignat | Andrí Hrivko | David George |
| 2008 | 3 | New Hanover-Wartburg | Robert Hunter | Björn Schröder | Christoff Van Heerden |
| 2008 | 4 | Camperdown-Thornville | Robert Hunter | Christoff Van Heerden | Juan Van Heerden |
| 2008 | 5 | Edendale-Cedera | Manuel Quinziato | Peter Velits | Christian Pfannberger |

## Referències

* ↑ Archives, Cycling. «KwaZulu» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «KwaZulu (a)» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Inicialment vencedor l'italià Leonardo Bertagnolli, el 2014 fou desqualificat de tots els seus resultats obtinguts entre el 2003 i el 2011. Tot i que alguns webs van reassignar les places vacants, l'UCI no ho va fer. (Llistat de sancions)
* ↑ Archives, Cycling. «KwaZulu (b)» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «KwaZulu (c)» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «KwaZulu (d)» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclingnews.com
# Intacto

Intacto és el primer llargmetratge dirigit el 2001 per Juan Carlos Fresnadillo, autor del curtmetratge Esposados amb el qual va aconseguir 40 premis i va ser candidat a l'Oscar al millor curtmetratge de ficció el 1997.

## Argument

Federico (Eusebio Poncela) un veritable especialista a descobrir a persones tocades amb el do de la sort que no pansa per un bon moment de la seva vida després de perdre el treball que tenia en un casino a les ordres de Sam ‘El Jueu’ (Max Von Sydow), supervivent de l'Holocaust, i que aquest li arrabassés la seva fortuna. Ara, els seus desitjos se centrar-se en venjar-se d'aquest sinistre personatge i per a això comptarà amb la complicitat -de vegades involuntària- de Tomás (Leonardo Sbaraglia), un atracador de bancs, únic supervivent d'un accident aeri i en el qual Federico creu percebre les facultats que en ell han desaparegut. En aquesta intricada trama també s'implica una agent de la Policia (Mònica López) que persegueix al lladre i també tracta d'expiar una culpa del seu passat que l'atemoreix.

## Repartiment

* Leonardo Sbaraglia (Tomás)
* Eusebio Poncela (Federico)
* Mónica López (Sara)
* Antonio Dechent (Alejandro)
* Max von Sydow (Sam)
* Guillermo Toledo (Horacio)
* Paz Gómez (Ana)
* Luis Mesonero (Gerard)

## Rebuda

* "Una obra densa i gairebé obsessiva en el temàtic que, armada fins a les dents d'argúcies argumentals, transcendeix la seva naturalesa cerebral, la seva sensibilitat algebraica, aconseguint finalment mantenir-te esbalaeixo, embullat en la seva magníficament elaborada anècdota."
* "Emocionant thriller fantàstic, sòlid i amb una bona realització tècnica, transmet una confiança i una desimboltura que no s'havia vist al cinema espanyol des de 'Tesi' d'Alejandro Amenábar"
* Rotten Tomatoes puntua Intacto amb un 72 % i assenyala que el seu argument és original." Metacritic li dona un 59/100, indicant critiques mixtes.

## Referències

* ↑ Ebert, Roger. «Intacto Movie Review & Film Summary (2003) | Roger Ebert» (en anglès). [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ Trashorras, Antonio «Intacto». Fotogramas.
* ↑ Holland, Jonathan «Intacto». Variety.
* ↑ «Intacto» (en anglès). [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ «Intact». [Consulta: 29 setembre 2018].
# Isoperla gravitans

Isoperla gravitans és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units (Oregon i Washington).

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:138. «A monograph of the Plecoptera or stoneflies of America north of Mexico : Needham, James G. (James George), 1868-1956 : Free Download & Streaming : Internet Archive».
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stoneflies of Oregon (anglès)
* ↑ Stoneflies of Washington (anglès)
* ↑ Stoneflies of King County, Washington (anglès)
* ↑ B.C. Kondratieff i Richard A. Lechleitner. Stoneflies (Plecoptera) of Mount Rainier National Park, Washington. Western North American Naturalist 62(4), 2002, pp. 385–404. «Enllaç».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Szczytko, S.W. i K.W. Stewart, 1979. The genus Isoperla (Plecoptera) of western North America; holomorphology and systematics, and a new stonefly genus Cascadoperla. Memoirs of the American Entomological Society, 32: 1-120.
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Hoppe, 1938. Univ. Wash. Publ. Biol. 4(2):139-174.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:405.
* Szczytko & Stewart, 1981. Ann. ent. Soc. Amer. 74(6):563.
# Indreabhán

Indreabhán (en anglès Inverin) és un llogaret d'Irlanda situat entre An Spidéal i Casla, a la Gaeltacht del comtat de Galway, a la província de Connacht. El 78% dels habitants parlen irlandès.
Hi ha un nombre d'escoles d'estiu en irlandès a la zona, principalment les de Coláiste Lurgan i Coláiste Uí Chadhain. L'actual vila d'Indreabhán es troba entre Baile na hAbhann i Na Minna. Està comunicada amb la ciutat de Galway per la carretera R336 i amb la ruta 424 Arxivat 2009-07-10 a Wayback Machine. del Bus Éireann cap a Galway.
També hi ha un club de l'Associació Atlètica Gaèlica que organitza cada any un torneig de futbol la diada de Sant Esteve.

## Personatges

* Seán Ó Coisdealbha
* Sinéad Ní Neachtain
* Aoife Ní Thuairisg
* Pádraic Ó Neachtain

## Referències

* ↑ Indreabhán. Irish Placenames database. Consulta: 2011-01-04.
* ↑ A. D. Mills, 2003, A Dictionary of British Place-Names, Oxford University Press

## Enllaços externs

* Coláiste Lurgan
* Estudi sobre la llengua irlandesa 2006
# Indre (desambiguació)

«Indre» té aquests significats:
* Indre, departament de França
* Indre-et-Loire, departament de França
* Indre, comuna francesa del departament de Loira Atlàntic
* riu Indre: riu francès, afluent del Loira
* riu Indre: riu frnacès, afluent de l'Aisne
# Indra Devi

Indra Devi (letó: Eiženija Pētersone) (Riga, 12 de maig de 1899 - Buenos Aires, 25 d'abril de 2002) va ser una mestra i escriptora difusora de la pràctica del ioga és coneguda com la primera dama del ioga a Amèrica.
Va conèixer a Jiddu Krishnamurti el 1926, durant una de les seves xerrades en Ommen, Holanda, qui va tenir una gran influència en el seu desenvolupament espiritual. Un any més tard, el 1927, es va embarcar cap a l'Índia, país amb el qual somiava des de petita. On va ser una deixebla des del 1937 de Sri Tirumalai Krishnamacharya, arribant a ser ella mateixa una mestra de renom del ioga. Convertint-se en la primera occidental que va ensenyar aquesta disciplina en aquest país. També va actuar en algunes pel·lícules índies.
Quan es va instal·lar a l'Índia va ocultar les seves arrels bàltiques adoptant un nom que sonés indi i espiritual (usant "dev", arrel índia per a "déu").
El 1948 va obrir un estudi de Ioga en Los Angeles, Califòrnia, on actors i personatges famosos de l'època com Greta Gràcia, Eva Gabor i Gloria Swanson van ser els seus alumnes. Posteriorment el 1961 va obrir la Fundació Indra Devi a Tecate, Mèxic, al Ranxo Cuchum sota la muntanya del mateix nom. La Fundació de Ioga va funcionar com a Centre d'Entrenament Internacional per a Mestres de Ioga fins a 1977 i es va traslladar amb el seu espòs a Bangalore. El 1982 es va ubicar a Buenos Aires. En 1983 Indra Devi va viatjar a Sri Lanka amb el seu espòs el doctor Sigfried Knauer molt malalt on mori al següent any. El 1985 torna a instal·lar-se a Buenos Aires.
El 1987, a Uruguai va ser nomenada presidenta honorífica de la Federació Internacional de Professors i Instructors de Ioga (avui Federació Internacional de Ioga) i de la Confederació i Unió Llatinoamericana de Federacions Nacionals de Ioga. Indra Devi morí a la ciutat argentina de Buenos Aires el 2002 amb 102 anys. La mare de Indra Devi va viure un temps amb ella en el Ranxo Cuchumá i també va morir amb més de 100 anys.

## Bibliografia

* Yoga para todos
* Renueve su vida practicando Yoga
* Yoga, por siempre joven, por siempre sano

## Referències

* ↑ Favilli, Elena. Contes de bona nit per a nenes rebels: 100 dones immigrants que han canviat el món. Barcelona: Estrella Polar, 2020, p. 96. ISBN 9788418135699.
* ↑ Rolfe, Lionel. «Indra Devi Was Not Just a Nice Old Lady» (en anglès), 17-04-2015. [Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ Martin, Douglas «Indra Devi, 102, Dies; Taught Yoga to Stars and Leaders» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Inés., Picarel, Paula. Indra Devi : la primera dama del yoga. Buenos Aires: LEA, 2006. ISBN 9789871257218.
* ↑ 1975-, Goldberg, Michelle,. The goddess pose : the audacious life of Indra Devi, the woman who helped bring yoga to the West. ISBN 9781472152053.
# Ivan Drenikov

Drenikov, Ivan (Sofia, Bulgària, 28 de desembre de 1945) és un compositor i pianista búlgar.
Nascut en una família de músics professionals. Als 10 anys va gravar les seves pròpies peces de piano a la Ràdio Nacional. Als 18 anys va guanyar el tercer premi al Concurs Internacional Ferruccio Busoni i va rebre una beca de dos anys per estudiar a Roma del Ministeri d'Afers Exteriors italià. El 1968, Arturo Benedetti Michelangeli el va triar com a estudiant. Posteriorment, Drenikov va treballar amb les cases d'impressió Michelangeli. Quan Pantxo Vladiguèrov va rebre el premi Herder (1969), va recomanar a Drenikov per a una beca i Drenikov va continuar els seus estudis al conservatori de Viena amb Richard Hauser. Des de 1976, Drenikov va estudiar a París amb Alexis Weissenberg. Drenikov compta amb una àmplia formació de concerts amb les principals orquestres d'Europa, Amèrica del Nord i del Sud, Àsia, i Austràlia.
Com a solista habitual amb l'Orquestra Filharmònica de Sofia (1978–92) va participar amb gran èxit en la seva gira internacional. A més de nombrosos discos del Fons d'Or de la ràdio nacional, Balkanton i la televisió nacional, ha emès enregistraments per a més de deu segells fora de Bulgària. Ha participat en els jurats de competicions de piano als EUA, Itàlia i el Japó. Ha impartit classes magistrals a la Universitat de Michigan i també a Bogotà, San Marino i Tòquio. És fundador i president de la "Fundació Arturo Benedetti Michelangeli Pilgrims". Va rebre el Gran Premi al Concurs Nacional de Piano de l'Orquestra Filharmònica de Sofia.

## Referències

* https://doi.org/10.1093/gmo/9781561592630.article.2273967
* Text de Milena Bozhikova
# Jacqueline Martín Álvarez

Jacqueline Martín Álvarez (Barcelona, 14 d'abril de 1974) és una atleta catalana, especialista en curses de mig fons i cros.
Fondista del Futbol Club Barcelona, Martín va començar a principis dels anys noranta a practicar el cros. Més endavant, va iniciar-se com a corredora de mig fons i acabà sent una corredora fondista. Amb 19 anys va guanyar el campionat d'Espanya absolut de pista tancada i, d'aquesta manera, va començar a forjar una trajectòria imparable en el cros. Amb el suport de l'entrenador i també atleta Vicente Egido Bolao, i del seu mànager Miguel Ángel Mostaza, fins al 2018 participà catorze vegades en els Campionats del Món de cros i vuit vegades en els Campionats d'Europa. Fou tres vegades campiona d'Espanya, una en la distància llarga l'any 2001, i dues en la curta els anys 2004 i 2005, i sis vegades campiona de Catalunya de cros individual. A més de ser una gran especialista en cros, també ho ha estat en proves de ruta des dels 10.000 metres fins a la mitja marató. Així, pel que fa a la modalitat de pista, fou campiona de Catalunya de cros (1994, 1999, 2000 ,2001, 2002, 2011), de 5.000 metres els anys 1997 i 2008, i de 3.000 metres en pista coberta el 1998, i campiona d'Espanya de 3.000 metres el 1994 i campiona d’Espanya indoor dels 3.000 metres a Madrid el 2005. A més, fou medalla de plata en 3.000 metres en els Campionats Iberoamericans del 2004, a Huelva, i participà en 10.000 metres en els campionats europeus del 2010. A finals de la temporada 2017-18, després de 25 anys com a blaugrana, es retirà com a atleta professional. Formada com a entrenadora d'elit, a Àvila, ciutat on resideix, és professora d'atletisme.

## Referències

* 1 2 «Jacqueline Martín, la reina del cros, es retira. Després de 25 anys, diu adeu a la competició». Betevé, 10-08-2018 [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «Jacqueline Martín Álvarez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Jacqueline Martín ho deixa Atletisme. L'atleta barcelonina, de 43 anys, ha participat en 14 mundials de cros». L'Esportiu, 02-08-2018 [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «Jacqueline Martín, punto y final a 25 años de azulgrana». Sport, 03-08-2018 [Consulta: 9 novembre 2022].
# Iván Ramiro Córdoba

Iván Ramiro Córdoba Sepúlveda (nascut l'11 d'agost de 1976 en Rionegro, Departament d'Antioquia) és un futbolista colombià retirat que va jugar de Defensa per l'Inter de Milà i la selecció de futbol de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Estadístiques oficial al lloc de l'Inter». Arxivat de l'original el 2009-02-07. [Consulta: 22 agost 2010].
# Ingerophrynus philippinicus

Ingerophrynus philippinicus és una espècie d'amfibi que viu a les Filipines.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Ubaldo, D.& Gutierrez, B. 2004. Bufo philippinicus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
* Frost, Darrel et. al. «The Amphibian Tree of Life». Bulletin of the American Museum of Natural History, 297, 2006, pàg. 365.
# Ingerophrynus divergens

Ingerophrynus divergens és una espècie d'amfibi que viu a Brunei, Indonèsia i Malàisia i que es troba amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Stuebing, R., Iskandar, D. & Mumpuni 2004. Bufo divergens. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
* Frost, Darrel et. al. «The Amphibian Tree of Life». Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 297, 2006, pàg. 364-365.
# Jean-Joseph Sanfourche

* Per a altres significats, vegeu «Sanfourche».
Jean-Joseph Sanfourche, conegut simplement com a Sanfourche (Bordeus, 25 de juny de 1929 - Sent Liunard, 13 de març de 2010) fou un pintor, poeta, dissenyador i escultor francès. Va practicar l'art brut i va ser l'amic de Gaston Chaissac, Jean Dubuffet, Robert Doisneau, amb qui va mantenir una correspondència.

## Referències

* ↑ «Sanfourche, Jean-Joseph (1929-2010)». Art brut et ses apparentés. Musd Franche. [Consulta: 28 febrer 2021].