OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# August Serra i Mústich

August Serra i Mústich (Girona, 26 de febrer de 1920 - Girona, 22 d'abril de 2009) fou un jugador d'hoquei patins català, tricampió del món (1951, 54 i 55) i un dels esportistes gironins més rellevants dels anys 40 i 50.

## Trajectòria

August Serra va néixer al carrer Hortes, 8, de Girona. El pare tenia un negoci de productes d'alimentació i ell va ser-ne treballador, fet que li permetia compaginar la feina amb l'hoquei. Va descobrir l'hoquei als vuit anys, quan va trobar a les golfes de casa uns patins del pare. Un temps més tard, va aprendre definitivament a patinar i a jugar a la terrassa que hi havia damunt dels vestidors de la piscina del Parc de la Devesa.
A partir d'aleshores començà una carrera espectacular. El 1939 es va tramitar la seva primera llicència federativa a nom de l'Agrupación Deportiva Gerundense, i un any més tard, fundava el Girona CH, del qual va ser jugador divuit temporades. Només va "fallar" els cursos 1949-50 i 1950-51, quan va jugar a la Secció d'hoquei patins del Futbol Club Barcelona per ajudar-la a pujar a Primera divisió. Allà ja hi competia l'Espanyol, de la mà de Juan Antonio Samaranch, club que als anys 50 va reunir els millors jugadors del país. Precisament, amb l'Espanyol jugà diverses Copes de les Nacions.
El 1951, la selecció espanyola d'hoquei va aconseguir el primer campionat del món per a Espanya. Ell era el capità d'aquell equip de llegenda, que també va guanyar el Mundial els anys 1954 i 1955.
El 1965, ja retirat, el Girona CH li va proposar que tornés a la pista per ajudar el club a pujar de categoria. Tenia 45 anys i no va dubtar a despenjar l'estic.
Altres capítols destacats van ser els seus múltiples viatges, per exemple, al Japó i Colòmbia, per ensenyar a jugar a hoquei. L'any 1961, en el seu primer viatge al Japó, va fer amistat amb un professor de la Universitat de Saint Paul, a Rikkyo, i juntament amb aquest home va ser responsable, entre 1965 i 1983, de les estades de grups de jugadors japonesos a Girona.
August fou també un dels introductors de l'hoquei sobre gel a Catalunya.

## Premis

* Medalla de l'Esport de la Generalitat
* Medalla d'Or de l'Ajuntament de Girona
* Ordre Olímpica del Comitè Olímpic Espanyol
* Medalla d'Or de les Federacions Espanyola i Catalana de patinatge

## Palmarès
### Espanya

* Campionat del Món:
** 1951, 1954, 1955
* Copa de les Nacions:
** 1952

### RCD Espanyol

* Copa de les Nacions:
** 1953

### Girona CH

* Campionat de Catalunya:
** 1942

### FC Barcelona

* Campionat d'Espanya de 2a Categoria
** 1950

## Referències

* 1 2 «CAMPEONES». Mundo Deportivo, 21-06-1951. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ Closa, Antoni [et al.].. Diccionari del Barça. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 978-84-412-0126-2.
* ↑ Federació catalana de patinatge, MOR AUGUST SERRA, PIONER DE L'HOQUEI PATINS A CATALUNYA Arxivat 2009-04-28 a Wayback Machine.
* ↑ Diari de Girona, El tricampió del món d'hoquei patins August Serra mor als 89 anys a Girona
* ↑ «Fitxa d'August Serra». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ El Punt, Impulsor de l'hoquei a les comarques de Girona i campió mundial
# Luxair

Luxair (legalment: Luxair SA, Société Luxembourgeoise de Navigation Aérienne) és la línia aèria nacional de Luxemburg amb la seva seu i base d'origen a l'aeroport de Luxemburg a Sandweiler. Opera serveis regulars a destins a Europa, Àfrica del Nord, Mediterrània i l'Orient Mitjà amb la carta addicional i serveis de temporada.

## Història

És la successora de Luxembourg Airlines Company fundada el 1948, Luxair va ser creada el 1961 per satisfer la creixent demanda de connexions aèries entre Luxemburg i d'altres ciutats europees. El 1962, Luxair va començar les seves operacions amb el llançament de la ruta Luxemburg-París amb un Fokker F27 Friendship.
De 1964 a 1969, la flota de Luxair consistia en tres Fokker Friendship i un Vickers Viscount Aquest últim va ser donat de baixa per un accident no mortal el 1969 i reemplaçat a l'any següent pel primer jet, un Sud Aviation Caravelle construït a Tolosa de Llenguadoc. El primer avió Boeing, un Boeing 737-200, es va unir a la flota el 1977. En un esforç per passar a una flota de reacció, els últims avions Fokker 50 van ser retirats del servei per l'abril de 2005.
El creixent cost del petroli va fer que les flotes d'avions regionals cada vegada fossin més difícils d'operar. Per reduir, Luxair va decidir tornar a introduir avions turbohèlix, i al juny de 2006 es va signar una comanda en ferm amb Bombardier Aerospace de tres Dash 8-Q400. L'últim dels tres avions va ser lliurat al setembre de 2007. Dos Q400 addicionals se'n van encarregar més tard. El març de 2007, Luxair tenia 2.210 empleats.
A l'octubre de 2008, Luxair va decidir realitzar una comanda del seu primer Boeing 737-800. Aquest avió va reemplaçar a l'últim Boeing 737-500 de la flota de Luxair i va facilitar l'oferta de Luxair en els seus destins de vacances. L'any 2009, la línia aèria va ser guardonada com l'operador programat més puntual a l'Aeroport de la Ciutat de Londres el 2008, amb base a les estadístiques de la CAA. El 2014 Luxair va transportar 1.678.608 passatgers.
Al juliol de 2015, l'accionista minoritari de Luxair, Lufthansa va anunciar el propòsit de vendre la seva participació del 13 per cent en la companyia. El Govern de Luxemburg va ser nomenat com el comprador preferit.

## Flota

A partir del juliol de 2015 la flota de Luxair inclou les següents aeronaus :

### Flota històrica
## Referències

* ↑ «Legal Luxair». Luxair S.A. LuxairGroup Luxembourg Airport L-2987 Luxembourg. [Consulta: 27 agost 2015].
* 1 2 «Directory: World Airlines». Flight International, 03-04-2007, p. 108.
* ↑ «Awards». Flightontime.info - 2008. Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 27 agost 2015].
* ↑ «Fact and Figures. 2014» (en anglès). LuxairGroup. [Consulta: 27 agost 2015].
* ↑ «Lufthansa will Luxair-Anteile loswerden» (en alemany). Airliners.de, 06-07-2015. [Consulta: 27 agost 2015].
* ↑ «Airline Information. Luxair». ch.aviation.com. [Consulta: 27 agost 2015].
* 1 2 3 «Dash 8 statt Embraer 145: Luxair erneuert die Flotte - aeroTELEGRAPH». aeroTELEGRAPH. [Consulta: 27 agost 2015].
* ↑ «1970 - 0540 - Flight Archive». [Consulta: 27 agost 2015].
# Elvas

Elvas és un municipi portuguès del districte de Portalegre, a la regió de l'Alentejo i subregió de l'Alto Alentejo. L'any 2001 tenia 23.361 habitants. El municipi està limitat pel nord pel municipi d'Arronches, pel nord-est amb Campo Maior, pel sud-est pel municipi d'Olivença (Espanya), pel sud amb Alandroal i per Vila Viçosa i per l'oest amb Borba i Monforte.
Al municipi hi ha l'anomenada Guarnició fronterera i fortificacions de la ciutat d'Elvas que és un conjunt històric-cultural classificat com a Patrimoni Mundial de la UNESCO.

## Fills il·lustres

* João Gonçalves, compositor, mestre de capella i organista.

## Demografia

Població del concelho d'Elvas (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 16.963 | 15.425 | 21.548 | 24.711 | 28.562 | 24.981 | 24.474 | 23.361 | 22.691 |

## Freguesies

* Ajuda, Salvador e Santo Ildefonso
* Alcáçova
* Assunção
* Barbacena
* Caia e São Pedro
* Santa Eulália
* São Brás e São Lourenço
* São Vicente e Ventosa
* Terrugem
* Vila Boim
* Vila Fernando
# Emiliano Buendía Stati

Emiliano Buendía Stati (emiˈljano βwenˈdi.a ˈstati; també conegut com a Emi, ˈemi; nascut el 25 de desembre de 1996) és un futbolista professional argentí que juga com a mitjapunta o volant per l'Aston Villa FC de la Premier League.

## Referències

* 1 2 «Emiliano Buendía - Midfielder». Norwich City Football Club. Arxivat de l'original el 2020-08-12.

## Enllaços externs

* Emiliano Buendía Stati a BDFutbol
* Emiliano Buendía Stati, Fitxa a Soccerway
# Atròpates

Atròpates (en persa antic *Ātr̥pātah, en grec antic Ἀτροπάτης Atropátēs; segons Estrabó Atròpat, del grec antic Ἀτροπάτος Atropátos, en llatí Atrŏpătos) fou un general i sàtrapa persa, i després sàtrapa per compte d'Alexandre el Gran per esdevenir finalment rei de la part nord-oest de la Mèdia que del seu nom es va dir Mèdia Atropatene o simplement Atropatene.
Membre d'una noble família mazdaista, el seu nom vol dir "portador del foc". Abans del 331 aC havia estat ja nomenat sàtrapa de Mèdia. Va participar en la batalla de Gaugamela el 1r d'octubre del 331 aC al front dels cadusis (cadusii), albans (albani) i saces (sacesinae). El rei Darios III es va refugiar l'hivern del 331 al 330 aC a Ecbàtana, capital de la Mèdia on amb ajut d'Atròpates va intentar reclutar un nou exèrcit, però no ho havia aconseguit quan va aparèixer allí Alexandre el juny del 330 aC. Darios va fugir i Atròpates va fer submissió a Alexandre, que el va confirmar com a sàtrapa de Mèdia, satrapia que havia donat a Oxidates i que li va prendre.
Atròpates fou lleial i quan Parmenió fou assassinat a Ecbàtana va dominar la situació. El 324 aC un tal Bariaxes, rebel que deia ser rei dels medes i perses, fou detingut per Atròpates, que el va entregar a Alexandre a Pasàrgada.
Poc després Atròpates va anar a Susa amb Alexandre i la seva filla es va casar amb Perdicas d'Orèstia. L'hivern del 324 al 323 aC va allotjar Alexandre a Ecbàtana i li va oferir cent dones soldats. Allí va morir Hefestió, amic íntim d'Alexandre, poc després d'arribar.
Al 323 aC va morir Alexandre i el 320 aC a la Conferència de Triparadisos la Mèdia fou dividida: la part sud pel general macedoni Pitó i la part nord per Atròpates. No va participar en les guerres subsegüents i es creu que es va dedicar a restaurar el mazdeisme, que havia estat perseguit al temps d'Alexandre i que per això el seu nom es va donar al país.

## Referències

* ↑ «Ἀτροπάτης - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Atropatos - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ (anglès) Encyclopedia Iranica, Albania, Ancient country in Caucasus Arxivat 2009-02-24 a Wayback Machine., per M. Chaumont
# Didier Burkhalter

Didier Burkhalter (* 17 d'abril de 1960 a Neuchâtel NE) és un polític suís, membre del Partit Liberal Radical Suís. Membre del Consell Federal de Suïssa des de l'1 de novembre de 2009.

## Biografia

Originari de les comunes de Neuchâtel i de Sumiswald. Obté una llicència en ciències econòmiques a la Universitat de Neuchâtel. Comença la seva carrera política el 1988 com a conseller general (legislatiu) de la comuna de Hauterive. Elegit diputat al Gran Consell de Neuchâtel el 1990, presideix la comissió financera. El 1991 és escollit conseller comunal (executiu) de la ciutat de Neuchâtel, funció que ocuparia fins a 2005.
La seva carrera federal comença el 2003, quan és escollit al Consell Nacional com a representant del Partit Radical de Neuchâtel. Membre de la comissió de política de seguretat, d'assumptes jurídics i de la comissió judiciària. Durant el seu mandat va ser membre de la delegació suïssa davant l'Assemblea parlamentària de l'Organització per la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE).
El 2007 va ser elegit al Consell dels Estats, on va ocupar la vicepresidència de la comissió de finances. Membre de la comissió de ciències, educació i cultura, vicepresident de la AELC / PE, també va ser membre de la delegació de la Francofonia.
En el si del seu partit, va ser membre del comitè director del PRD suís (ara PLR) des de 2004. I després de la seva elecció al Consell dels Estats en 2007 va ser president del Grup Liberal-Radical del Consell dels Estats.

## Consell Federal

Elegit el 16 de setembre de 2009 a reemplaçament de Pascal Couchepin, Didier Burkhalter va ser elegit després de la quarta volta amb una votació de 121 vots (de 246). A la seva entrada al Consell Federal prendrà les regnes del Departament Federal de l'Interior que s'ocupa de la seguretat social, salut, educació, formació universitària, recerca i cultura.
# Demetri d'Èritres

Demetri d'Erètria (grec antic: Δημήτριος, llatí: Demetrius) fou un poeta de l'antiga Grècia que Diògenes Laerci anomena ποικιλογράφος ἄνθρωπος ('home acolorit' o 'complicat'), i que també va escriure obres històriques i sobre retòrica.
Fou probablement contemporani de Tirannió a qui es va oposar, segons la Suïda.

## Referències

* ↑ 20.Demetrius of Erythrae a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 969
# Magiglace-Juaneda

L'equip Magiglace-Juaneda va ser un equip ciclista francès que competí professionalment el 1974.

## Principals resultats
### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 1 participacions (1974)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1974: Martin Martinez
** 0 victòria final:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilla i Resultats a firstcycling.com
* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla i Resultats a cyclebase.nl
# Can Garrofa

Can Garrofa és un edifici del municipi d'Aiguaviva (Gironès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una edificació reformada entre 1966 i 1967 de destacats elements renaixentistes de diferent distribució amb porta d'entrada de mig punt que posteriorment vas ésser retallada i rebaixada. Coberta a quatre vents que configurava un mas proper, amb era i tanca perimetral. La darrera reforma altera, puntualment, aspectes exteriors (porta d'entrada al garatge, canvi d'obertures de finestres...).

## Referències

* ↑ «Can Garrofa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 novembre 2014].
# Elvange (Burmerange)

Elvange (en luxemburguès: Elveng; en alemany: Elvingen) és una vila de la comuna de Schengen situada al districte de Grevenmacher del cantó de Remich. Està a uns 18 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Abans d'1 de gener de 2012, Elvange formava part de la comuna de Burmerange que es va dissoldre quan es va fusionar amb la ciutat de Schengen.

## Referències

* ↑ «Elvange». [Consulta: 22 octubre 2015].
# Emilio Gutiérrez-Gamero y Romate

Emilio Gutiérrez-Gamero y Romate (Madrid, 7 de maig de 1844 - 26 de març de 1936) va ser un periodista, polític i escriptor espanyol, acadèmic de la llengua i diputat durant el sexenni democràtic

## Biografia

En 1867 es llicencià en dret per la Universitat de Madrid i el 1869 ingressà al Casino de Madrid i a la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació. Va treballar com a agent de borsa. A les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872 fou elegit diputat per Hinojosa del Duque representant el Partit Radical de Manuel Ruiz Zorrilla. Quan es produí l'abdicació d'Amadeu I d'Espanya va votar a favor de la Primera República Espanyola, raó per la qual en produir-se la restauració borbònica es va exiliar a París, on el 1874 fou nomenat membre de la Comissió d'Hisenda d'Espanya i en 1875 corresponsal del diari Las Novedades. A París conegué Victor Hugo i Sarah Bernhardt, i participà en alguns dels intents insurreccionals de Ruiz Zorrilla. Tanmateix, poc temps després tornà a Espanya, on formà part del partit Izquierda Dinástica. Fou governador civil de València (1883-1885) i de Guipúscoa (1885-1886), i interventor de la Delegació d'Hisenda a Burgos. El 1886 va ser Secretari del Govern, a Madrid, i els anys següents va ser governador civil de Salamanca (1886), Osca (1187-1888), Badajoz (1888-1889) i Terol (1889-1890). El 1903 era Secretari del Banco Español de Crédito.
Ja jubilat, el 1919 fou elegit acadèmic de la Reial Acadèmia Espanyola, i a l'any següent llegí com a discurs d'ingrés La novela social. Com a periodista, col·laborà a La Ilustración Española y Americana, Blanco y Negro i Gente Vieja. També va escriure novel·les de tendència realista i sentimental on reflecteix la vida econòmica i política de l'època. Va morir d'una malaltia bronquial el 3 de març de 1936.

## Obres

* Los de mi tiempo (1897, amb Sitilla, El ilustre Marguindoy, El Conde Perico, La olla grande i La piedra de toque)
* Andróminas (1901)
* La derrota de Mañara (1907)
* Clara Porcia (1925)
* Mis primeros ochenta años (1925)
* Lo que me dejé en el tintero (1928)
* La España que fue (1929)
* Clío en pantuflas (1930)
* El ocaso de un siglo (1932)
* Gota a gota, el mar se agota (1934)

## Referències

* ↑ Emilio Gutierrez Gamero a mcnbiografias.com
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Biografia publicada pel Casino de Madrid
# Atzagaia

Una atzagaia (de l'àrab az-zaḡāya, que prové a la vegada de l'amazic zaġāya, ‘llança’), és una arma llancívola primitiva i lleugera que es llança amb la mà (com una javelina) o amb l'ajuda d'un propulsor, i que generalment té la punta de banya de cèrvid, un mànec de fusta i, potser, també, unes plomes en la part final per a estabilitzar el vol, com es fa amb les fletxes.

## Història

La punta de l'atzagaia és, generalment, l'única resta que troben els arqueòlegs en les excavacions, perquè el mànec de fusta es podreix amb el pas del temps. Per aquesta raó, la paraula atzagaia és emprada, en arqueologia, per a referir-se indistintament a les llances completes o a les puntes de banya d'aquest tipus d'armes de caça. L'ús de diversos tipus d'atzagaia es va generalitzar a tot Àfrica i va ser l'arma més freqüent utilitzada abans de la introducció de les armes de foc. Els Zulu i altres tribus Nguni de Sud-àfrica eren conegudes pel seu ús de l'atzagaia.
Les atzagaies són característiques del paleolític superior europeu i, atès que han anat evolucionant amb el temps, és possible assignar un o diversos models característics per a cadascuna de les cultures d'aquesta fase de la prehistòria:
* Aurinyacià: atzagaies de base enfonsada i atzagaies losanges.
* Gravetià: atzagaies de base bisellada i atzagaies fusiformes.
* Solutrià: atzagaies amb la zona central aplanada (també n'hi ha de bisellades i fusiformes).
* Magdalenià: al costat de les anteriors, apareixen les atzagaies de ranures (probablement, per a incrustar micròlits), atzagaies de base bifurcada i atzagaies profusament decorades.

## Referències

* ↑ The American Heritage Dictionary of the English Language, Fourth Edition. Houghton Mifflin: 2009. (TheFreeDictionary.com)
* ↑ Zulu 'Iklwa' war spear, therionarms.com
* ↑ McBride, Angus. The Zulu War. Osprey Publishing, 1976, p. 9.
* ↑ Robert Alexander Stewart Macalister. A Text-book of European Archaeology. The University Press, 1921.
* ↑ Xavier-Marie Bonnot. The First Fingerprint: A Commandant de Palma Investigation. Quercus, 29 març 2012, p. 155–. ISBN 978-1-84916-709-3.

## Bibliografia

* Anglim, Simon et al., (2003), Fighting Techniques of the Ancient World (3000 B.C. to 500 A.D.): Equipment, Combat Skills, and Tactics, Thomas Dunne Books.
* Connolly, Peter, (2006), Greece and Rome at War, Greenhill Books, 2nd edition.
* Warry, John Gibson, (1995), Warfare in the Classical World: An Illustrated Encyclopedia of Weapons, Warriors and Warfare in the Ancient Civilisations of Greece and Rome, University of Oklahoma Press.
* Rawlinson, G., (1882), History of Ancient Egypt, E. Cassino.
* Bothwell Gosse, A. (1915), The Civilization of the Ancient Egyptians, T.C. & E.C. Jack.

## Vegeu també

* Llançament de javelina, disciplina olímpica
* Pílum, arma llancívola del legionari romà
* Javelina, arma llancívola més curta que la llança però més pesant que la javelina
* Amentum
* Estòlica
* Ascona

## Enllaços externs

* Photograph of a Thracian Peltast with a javeline
Viccionari
# Aziz Fahmy

Aziz Fahmy (àrab: عزيز فهمي) (Egipte, 1914 - Canadà, 1991) fou un futbolista egipci de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a Al-Ahly S.C..

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Itália 1934 Arxivat 11 August 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Didier Decoin

Didier Decoin (Boulogne-Billancourt, 13 de març del 1945) és un periodista, guionista i escriptor francès guanyador d'un Premi Goncourt (premi al millor llibre editat en francès) l'any 1977 per John l'Enfer. Exercí el periodisme a mitjans com France-Soir i Le Figaro.

## Obra

* Le Procès à l'Amour (Seuil, 1966) (Bourse Del Duca)
* La Mise au monde (Seuil, 1967)
* Laurence (Seuil, 1969)
* Elisabeth ou Dieu seul le sait (Seuil, 1970) (Premi des Quatre Jurys)
* Abraham de Brooklyn (Seuil, 1971) (Premi dels Llibrers)
* Ceux qui vont s'aimer (Seuil, 1973)
* Un policeman (Seuil, 1975)
* John l'Enfer (Seuil, 1977) (Premi Goncourt)
* La Dernière Nuit (Balland, 1978)
* L'Enfant de la mer de Chine (Seuil, 1981)
* Les Trois vies de Babe Ozouf (Seuil, 1983)
* Autopsie d'une étoile (Seuil, 1987)
* Meurtre à l'anglaise (Mercure de France, 1988)
* La Femme de chambre du Titanic (Seuil, 1991)
* Docile (Seuil, 1994)
* La Promeneuse d'oiseaux (Seuil, 1996)
* La Route de l'aéroport (Fayard, 1997)
* Louise (Seuil, 1998)
* Madame Seyerling (Seuil, 2002)
* Avec vue sur la Mer (Nil Editions, 2005), Premi du Cotentin 2005,Premi Livre & Mer Henri-Queffélec 2006
* Henri ou Henry: le roman de mon père (Stock, maig 2006)
* Est-ce ainsi que les femmes meurent (Grasset, fébrer 2009)

### Assajos

* Il fait Dieu (Julliard 1975, réédité Fayard 1997)
* La Nuit de l'été (Balland 1979)
* La Bible racontée aux enfants (Calmann-Levy)
* Il était une joie... Andersen (Ramsay, 1982)
* Béatrice en enfer (Lieu Commun, 1984)
* L'Enfant de Nazareth (am Marie-Hélène About, Nouvelle Cité, 1989)
* Elisabeth Catez ou l'Obsession de Dieu (Balland, 1991), Premi de literatura religiosa 1992
* Lewis et Alice (Laffont, 1992)
* Jésus, le Dieu qui riait (Stock, 1999)
* " Dictionnaire amoureux de la Bible"

### Altres col·laboracions

* La Hague, amb Natacha Hochman (photographies) (Isoète, 1991)
* Cherbourg, amb Natacha Hochman (photographies) (Isoète, 1992)
* Presqu'île de lumière, amb Patrick Courault (fotografies) (Isoète, 1996)
* Sentinelles de lumière, amb Jean-Marc Coudour (fotografies) (Desclée de Brouwer, 1997)

## Referències

* ↑ «Didier Decoin». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Dextre

«Dextre» té aquests significats:

## Onomàstica

* Afrani Dextre, cònsol sufecte l'any 98 durant el regnat de Trajà.
* Gai Domici Dextre, cònsol l'any 196 durant el regnat de Septimi Sever.
* Luci Flavi Dextre, personatge històric de Bàrcino que va viure a la segona meitat del segle iv.
# Magique

Magique fou la mascota olímpica oficial dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (Savoia, França).
Inicialment s'escollí una cabra anomenada "Chamois" com a mascota per als Jocs d'Albertville, però no agradà al Comitè Organitzador. Philippe Mairesse dissenyà llavors un gnom, follet de les neus o elf en forma d'estrella que anomenà "Magique".