OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marquesat de Dosaigües

El Marquesat de Dosaigües és un senyoriu valencià, que pren el nom de la població de Dosaigües, a la Foia de Bunyol.
En principi, aquest títol nobiliari va lligar-se al llinatge dels Rabassa de Perellós, els quals van adquirir el senyoriu de Dosaigües l'any 1496 a Lluís Cornell Boïl de Ladrón. Serà l'any 1699 quan Giner Rabassa de Perellós obté el títol de I Marquès.
A mitjans del segle xix s'extingeix la successió directa dels Rabassa de Perellós, de manera que Vicente Dasí Lluesma obté el Marquesat l'any 1853. Al segle xx, els Dasí emparenten amb la nissaga de Rojas. L'any 1982, Pascual de Rojas i Cárdenas obté el Marquesat a la mort de son pare, Rafael de Rojas i Dasí.
La casa pairal d'aquest llinatge, el Palau del Marquès de Dosaigües, és un edifici d'estil barroc i rococó, un dels més significatiu de la ciutat de València. El III Marquès, Giner Rabassa de Perellós, va ser l'impulsor de la renovació del casal de la nissaga valenciana. Actualment acull el Museu Nacional de Ceràmica i Arts Suntuàries González Martí.

## Referències

* ↑ El Supremo da los títulos del Marqués de Dos Aguas a dos hijos varones y no a la primogénita

## Enllaços externs

* Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
# Martin Rietveld

Martin Rietveld (Rotterdam, 28 d'abril de 1952) va ser un ciclista neerlandès, especialista en el mig fons. Com amateur, va guanyar una medalla de bronze al Campionat del món de l'especialitat de 1978, per darrere de l'alemany Rainer Podlesch i el també neerlandès Mattheus Pronk.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Marcoing

Marcoing és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.873 habitants. Limita amb els municipis de Proville, Rumilly-en-Cambrésis, Masnières, Villers-Plouich, Ribécourt-la-Tour, Flesquières i Noyelles-sur-Escaut.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.128 | 1.839 | 2.015 | 2.132 | 2.104 | 1.932 | 1.873 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Didier Drieux | |
# Martincourt (Oise)

Martincourt és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 149 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Martincourt era de 149 persones. Hi havia 54 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 21 parelles sense fills i 25 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 59 habitatges, 54 eren l'habitatge principal de la família i 5 eren segones residències. Tots els 59 habitatges eren cases. Dels 54 habitatges principals, 52 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 10 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 49 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 21 habitatges hi havia un automòbil i a 32 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Martincourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 12 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 12 | 25 a 29 | 16 |
| 12 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 12 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 81 persones, 60 eren actives i 21 eren inactives. De les 60 persones actives 59 estaven ocupades (36 homes i 23 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 21 persones inactives 7 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Martincourt hi havia 56 unitats fiscals que integraven 158 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 19.549 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Martincourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Martincourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Martincourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Martinchu Perugorría en día de romería

Martinchu Perugorría en día de romería és una pel·lícula del País Basc rodada a Bilbao el 1925 per Alejandro Olavarría i la seva productora Vizcaya Films. La pel·lícula estava dividida en quatre parts i comptava amb bandes de música, ballarins i capgrossos. No va tenir gaire èxit comercial.

## Referències

* ↑ Vizcaya Film, la nueva productora de Alejandro Olabarría
* ↑ Koldo Larrañaga eta Kike Calvo, Historia de la Cinematografía Vasca
* ↑ Martinchu Perugorria en dia de romeria a l'Auñamendi Eusko Entziklopedia
# Mansura

«Mansura» té aquests significats:
* Mansura (Louisiana), ciutat dels Estats Units d'Amèrica
* Mansura (Egipte), ciutat d'Egipte
* Mansura (Sind), al Sind
* Mansura (Algèria), ciutat marínida en ruïnes a l'oest d'Algèria, prop de Tlemcen
# Masia Pont Ferrer

Masia Pont Ferrer és una obra del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una masia construïda sobre una roca, dins el nucli urbà de Sant Llorenç Savall, a la carretera de Prats de Lluçanès. El cos principal consta de planta baixa, un pis i golfes, i té la coberta a dues aigües. En la façana es poden apreciar una porta d'entrada amb arc de mig punt adovellat i finestres emmarcades per grans carreus de pedra i un ampit, també de pedra, amb un gran voladís. Té algunes edificacions adossades que serveixen per les activitats agrícoles.

## Història

Aquesta masia està situada dalt d'un turó que emergeix del riu Ripoll. Documentalment data del segle xiv (1328). Actualment forma part del nucli urbà.
El cognom "Pons Ferrer" és dels més primitius. Abans es troba el de "Bonferrer". Més tard, l'any 1595 es troba el de Ponç Bonferrer, paraire de Sant Llorenç Savall, que s'estableix a Sant Feliu de Codines.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Pont Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Masia Puigdetiula

La masia Puigdetiula és un edifici de Cunit (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És situada dalt d'un turó dins la Urbanització Costa Cunit-Cubelles. L'edifici presenta una disposició en forma d'ela. A la part antiga de la casa se li adossaren dues naus, una horitzontal i l'altra vertical que talla l'antic habitatge. El nucli antic (1879) presenta dues plantes. Els baixos tenen una porta de llinda i una finestra quadrada. La primera planta consta de dues finestres quadrades amb base. La nau vertical té també dues plantes, amb porta d'arc rebaixat (baixos) i una finestra rectangular (primera planta).
La nau horitzontal, on viuen els amos, consta d'una sola planta amb porta i dues finestres d'arc rebaixat. Hi destaca una decorada xemeneia. L'habitatge és tancat per un mur i té una sèrie de dependències pròpies d'aquest tipus d'edifici.

## Història

L'antic habitatge data del 1879, segons una inscripció que hi ha a l'entrada. La masia és guardada per un masover.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Puigdetiula». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Masia Puigdetiula». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Marta Giné-Janer

Marta Giné Janer (Barcelona, ?) és una filòloga, escriptora i traductora catalana. Llicenciada i doctorada a la Universitat de Barcelona, ha desenvolupat la seva vida professional com a catedràtica d'universitat en l'àmbit de la Traducció i Interpretació.
Porta a terme una tasca traductora especialitzada en literatura francesa del segle xix, destacant la traducció al francès d'obres de Màrius Torres i investiga en l'àrea de la literatura comparada i de la traducció de les literatures. Des de les seves diverses responsabilitats professionals desenvolupa una important activitat de difusió literària. També ha conreat la literatura, especialment la poesia i la narrativa curta (en la qual tracta especialment temes relatius a la situació de la dona), guanyant el premi Paraules a Icària per I anem de fred en fred, sense pensar-hi el 2016.

## Obres publicades
### Poesia

* I anem de fred en fred, sense pensar-hi. ISBN 978-84-94387746. Premi Paraules a Icària 2016, modalitat “Ritmes”.
* La mare morta. Premi Primer certamen Literari Heroïnes Anònimes. Modalitat poesia. 2021. Vilafranca del Penedès

## Referències

* ↑ «[https://www.escriptors.cat/autors/ginem http://www.filcef.udl.cat/ca/professorat/antics-professors-es/#collapse-44822a48-affc-11e7-9bef-005056ac003d-9 Departament de Filologia clàssica, francesa i hispànica. Antics professors]». Universitat de Lleida, 3 / 08 / 2019. [Consulta: 3 / 08 / 2019].
* ↑ «Marta Giné». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ Fitxa de Marta Giné Janer a l'ICD» (en català). Institut Català de les Dones. [Consulta: 6 agost 2020]. Dones i literatura a Lleida, Publicacions de l'Ajuntament de Lleida, 1997. ISBN 84--89781-04-4.
* ↑ Dones i literatura a Lleida : Lleida, març de 1997.. Lleida: Ajuntament de Lleida, 1997. ISBN 84-89781-04-4.
* ↑ «10.1063/1.4831988.4», 15-11-2013. [Consulta: 17 març 2023]."Tió de Nadal", publicat a la revista Descriu: https://descriu.org/tio-de-nadal/ "Polseguera, publicat a la revista Descriu: https://descriu.org/
* ↑ «Fitxa de Marta Giné Janer a l'ICD». Institut Català de les Dones. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ «El lliurament dels Premis “Paraules a Icaria” van ser un èxit de convocatòria». Sant Martí amb ve de dona. Arxivat de l'original el 2019-08-03. [Consulta: 3 /08/ 2019].
* ↑ «Els Xicots lliuren els premis literaris Heroïnes anònimes», 09-03-2021. [Consulta: 10 juliol 2021].
# Mathieu Valbuena

Mathieu Valbuena (Bruge, 28 de setembre de 1984) és un futbolista internacional francès que juga a l'Olympique de Lió de la Ligue 1. És conegut pel seu control del ritme de joc, habilitat tècnica, i intensitat. Ha estat descrit pel seu exentrenador al Libourne Saint-Seurin, Didier Tholot, com a "un jugador explosiu que és capaç d'eliminar dos jugadors ràpidament per crear espais, gràcies a la seva capacitat de driblatge." A causa de la seva baixa estatura, Valbuena rep el renom de le petit vélo, que vol dir "la petita bicicleta". Es tracta d'un joc de paraules que relaciona la baixa estatura de Valbuena i el fet que el camp de l'Olympique de Marseille d'anomena Stade Vélodrome.
El 13 de maig de 2014, l'entrenador de la selecció francesa Didier Deschamps el va incloure a la llista final de 23 jugadors que representaren França a la Copa del Món de Futbol de 2014.

## Referències

* ↑ «A Night of Cold and Coldly Calculated Play». New York Times, 24-11-2010 [Consulta: 16 febrer 2011].
* ↑ «Valbuena climbing towards glory». Fédération Internationale de Football Association, 02-06-2010 [Consulta: 16 febrer 2011]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-11. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Foot – OM : Valbuena, l'increvable "Petit Vélo"» (en francès). France Soir, 12-03-2008 [Consulta: 5 març 2011]. Arxivat 2013-12-02 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Une liste de 23 sans surprise». France Football, 13-05-2014. [Consulta: 13 maig 2014].
* ↑ «Benzema, Varane y Griezmann, citados por Francia». FIFA.com, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-14. [Consulta: 13 maig 2014].
# Mari Egnaci

Mari Egnaci (llatí: Marius Egnatius) va ser un dels principals dirigents dels aliats italians a la guerra social o guerra dels mars que va esclatar l'any 90 aC, on els pobles itàlics es van revoltar contra Roma, per no haver pogut aconseguir la ciutadania romana. Era sens dubte un dels dotze comandants que havien de ser escollits any rere any pels aliats per servir sota dos cònsols. Titus Livi diu que era el cap dels samnites.
El seu primer èxit va ser la presa de Venafrum de la que es va apoderar per una traïció i va destruir dues cohorts romanes. Poc després prop de Teanum va atacar per sorpresa a l'exèrcit del cònsol Luci Cèsar que va haver de fugir cap a Tèanum perdent gran nombre d'homes després de travessar el riu Savo on només hi havia un pont. L'any següent va morir en una batalla contra els romans dirigits pels pretors Gai Cosconi i Lucceu.
Prosper Merimée en el seu Essai sur la Guerre Sociale, proposa que el seu pare va ser Marc Mari de Sidicinum que vivia l'any 123 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 5.
# Mata Atlàntica

La Mata Atlàntica és una formació vegetal sud-americana. Les selves atlàntiques presenten arbres amb fulles amples perennes. Hi ha gran diversitat d'epífites, com bromèlies i orquídies. No ha de ser confosa amb la Selva Amazònica o floresta amazònica, especialment al Brasil.
Va ser la segona major selva tropical en ocurrència i importància a Amèrica del Sud, principalment al Brasil. Acompanyava tota la línia del litoral brasiler del Rio Grande do Sul al Rio Grande do Norte (regions meridional i nord-est). En les regions sud i sud-est arribava fins a l'Argentina i Paraguai. Cobria importants trams de serres i escarpes de l'Altiplà Brasiler, i era contínua amb la selva amazònica. En funció de la desforestació, principalment a partir del segle xx, es troba avui extremadament reduïda, sent una de les selves tropicals més amenaçades del món. Malgrat reduïda a pocs fragments, en la seva majoria discontinus, com a la Serralada del Mar, la biodiversitat del seu ecosistema és una de les majors del planeta.
La mata atlàntica es troba protegida pel Patrimoni Mundial de la Humanitat tant la part del nord-est amb les Reserves de Selva Atlàntica a la Costa do Descobrimento com a la part del sud-est amb les Reserves de la Selva Atlàntica del Sud-est del Brasil.

## Referències

* 1 2 «Els Zoos Europeus, units per salvar la Mata Atlàntica». Arxivat de l'original el 2008-05-09. [Consulta: 23 novembre 2008].

## Vegeu també

* Llista de plantes natives de la Mata Atlàntica

## Enllaços externs

* Ministeri del Medi ambient (MMA) del Brasil (portuguès)
* Gestió de Fauna Amenaçada: el cas del Tití Lleó Daurat a la Selva Atlàntica de Brasil Arxivat 2009-01-01 a Wayback Machine.
# Meandre del Mas del Segre

El Meandre del mas del Segre és una zona humida del curs baix del riu Segre que ocupa una superfície d'unes 73 hectàrees.
El riu constitueix un gran meandre cap al marge esquerre, envoltat per una extensa plana d'inundació. La dinàmica fluvial ha anat dipositant graves i còdols, tapant els antics braços del riu i formant petites illes a la llera actual,en gran part colonitzats per la vegetació forestal de ribera.
Majoritàriament la vegetació està constituïda per alberedes i salzedes, amb abundant salze blanc, xops, oms i freixes. Les séquies que travessen l'espai configuren raconades amb denses masses de canyissar. De forma més localitzada es troben algunes jonqueres. Hi ha també zones pedregoses desproveïdes de vegetació, que constitueixen un hàbitat de considerable interès ambiental.
Segons la cartografia dels hàbitats de Catalunya hi apareixen els següents hàbitats d'interès comunitari:
* 3260 Rius de terra baixa i de la muntanya mitjana amb vegetació submersa o parcialment flotant (Ranunculion fluitantis i Callitricho-Batrachion)
* 3270 Rius amb vores llotoses colonitzades per herbassars nitròfils del Chenopodion rubri (p.p.) i del Bidention (p.p.)
* 3280 Rius mediterranis permanents, amb gespes nitròfiles del Paspalo-Agrostidion orlades d'àlbers i salzes
* 6430 Herbassars higròfils, tant de marges i vorades com de l'alta muntanya
* 92A0 Alberedes, salzedes i altres boscos de ribera
* 6420 Jonqueres i herbassars graminoides humits, mediterranis, del Molinio-Holoschoenion.
Quant als ocells, la zona destaca per la presència del martinet de nit (Nycticorax nycticorax) i el corriol petit (Charadrius dubius), que hi nidifiquen. També constitueix un important dormidor d'ardèides i una àrea de migració per als limícoles.
Aquest espai es veu alterat per abocaments de deixalles recurrents, que posen en perill les biocenosis aquàtiques i banalitzen els sistemes naturals. També es produeix una destrucció del bosc de ribera, per expansió dels conreus (generalment fruiterars). Hi ha senyals d'antigues extraccions d'àrids al marge dret, en procés de naturalització.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Meandre del mas del Segre». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 18 de gener 2015. [Consulta: 18 gener 2015].
# Medalla Albert Einstein

La Medalla Albert Einstein és un premi lliurat per la Societat Albert Einstein a la ciutat suïssa de Berna des de l'any 1979. El premi és lliurat a el premi es lliura anualment a científics que hagin fet "descobertes, treballs o publicacions relacionades amb Albert Einstein".

## Guanyadors

* 2019: Clifford Martin Will
* 2018: Juan Martín Maldacena
* 2017: Col·laboracions LIGO i VIRGO
* 2016: Alexei Yuryevich Smirnov
* 2015 - Stanley Deser i Charles Misner
* 2014 - Tom W. B. Kibble
* 2013 - Roy Kerr
* 2012 - Alain Aspect
* 2011 - Saul Perlmutter i Adam Riess
* 2010 - Hermann Nicolai
* 2009 - Kip Thorne
* 2008 - Beno Eckmann
* 2007 - Reinhard Genzel
* 2006 - Gabriele Veneziano
* 2005 - Murray Gell-Mann
* 2004 - Michel Mayor
* 2003 - George F. Smoot
* 2001 - Johannes Geiss, Hubert Reeves
* 2000 - Gustav Tammann
* 1999 - Friedrich Hirzebruch
* 1998 - Claude Nicollier
* 1996 - Thibault Damour
* 1995 - Chen Ning Yang
* 1994 - Irwin Shapiro
* 1993 - Max Flückiger, Adolf Meichle
* 1992 - Peter Bergmann
* 1991 - Joseph Hooton Taylor, Jr.
* 1990 - Roger Penrose
* 1989 - Markus Fierz
* 1988 - John Archibald Wheeler
* 1987 - Jeanne Hersch
* 1986 - Rudolf Mössbauer
* 1985 - Edward Witten
* 1984 - Victor Weisskopf
* 1983 - Hermann Bondi
* 1982 - Friedrich Wahlen
* 1979 - Stephen Hawking

## Vegeu també

* Premi Albert Einstein (Lewis and Rosa Strauss Memorial Fund)
* Premi Mundial de Ciències Albert Einstein (World Cultural Council)
* Premi Einstein (American Physical Society)

## Referències

* ↑ «Einstein Medal» (en anglès). Albert einstein society. [Consulta: 5 abril 2013].
* ↑ «Juan Maldacena Receives 2018 Einstein Medal from the Albert Einstein Society | Institute for Advanced Study» (en anglès). [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ Stewart, Ashleigh. «Einstein Medal for NZ professor» (en anglès). Stuff.co.nz. Fairfax New Zealand, 20-12-2013. [Consulta: 23 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Guanyadors de la Medalla Albert Einstein al lloc web oficial de la Societat Albert Einstein.
# Matilda de Borgonya

Matilda de Borgonya (?-?), muller de Guilhèm VII de Montpeller.
Filla d'Hug II de Borgonya i de Matilda de Mayenne, es va casar el 1157 amb Guilhèm VII de Montpeller, amb qui va tenir un fill: Guilhèm VIII de Montpeller.

## Bibliografia

* «Matilda de Borgonya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mendatica

Mendatica (en ligur Mendàiga o Mendéga) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 185 habitants.

## Geografia

Situat al vessant del mont Fronté domina l'alta vall d'Arroscia. Té una superfície de 30,69 km² i les frazioni de Cian Prai, Le Salse, Monesi, San Bernardo di Mendatica, Valcona Secae, Valcona Soprana i Valcona Sottana. Limita amb Briga Alta, Cosio di Arroscia, Montegrosso Pian Latte i Triora.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Mendatica entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ Dato Istat al 31 desembre 2015
# Memories (cançó de 1915)

"Memories" és una cançó popular amb música d'Egbert Van Alstyne i lletra de Gus Kahn. Es va publicar el 1915.
La cançó es va convertir en un estàndard pop, gravat per moltes persones al llarg dels anys. Els primers èxits van ser per Henry Burr, que va gravar la cançó al desembre de 1915 amb el nom d'Harry McClaskey i John Barnes Wells que la va gravar per a Victor Records (catàleg 17968A) el 3 de febrer de 1916.

## La cançó en el cinema

* 1940 La pel·lícula "It All Came True" va presentar una versió del Lady Killers Quartet.
* 1951 I'll See You in My Dreams - tocada al piano al Townsend Publishing Co. També cantat en escena per un tenor masculí
* 1953 So This Is Love

## Lletres

(Egbert Van Alstyne / Gus Kahn)
    Round me at twilight come stealing
    Shadows of days that are gone
    Dreams of the old days revealing
    Mem'ries of love's golden dawn
    Memories, memories
    Dreams of love so true
    O'er the sea of memory
    I'm drifting back to you
    Childhood days, wild wood days
    Among the birds and bees
    You left me alone, but still you're my own
    In my beautiful memories
    Sunlight may teach me forgetting
    Noonlight brings thoughts that are new
    Twilight brings sighs and regretting
    Moonlight means sweet dreams of you
    Memories, memories
    Dreams of love so true
    O'er the sea of memory
    I'm drifting back to you
    Childhood days, wild wood days
    Among the birds and bees
    You left me alone, but still you're my own
    In my beautiful memories

## Referències

* ↑ Whitburn, Joel (1986). Joel Whitburn's Pop Memories 1890-1954. Wisconsin, USA: Record Research Inc. p. 549. ISBN 0-89820-083-0
* ↑ «Columbia A Series numerical listing discography: A1500 - A2000». [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ «VICTOR 78rpm numerical listing discography: 17500 - 18000». [Consulta: 26 desembre 2017].