OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Man's Man (pel·lícula de 1929)

A Man's Man és una pel·lícula muda perduda del 1929 produïda i distribuïda per Metro-Goldwyn-Mayer i dirigida per James Cruze. És protagonitzada per William Haines i es va estrenar amb una banda sonora de música i efectes. Es basa en una obra de Broadway, A Man's Man de Patrick Kearney. Greta Garbo i John Gilbert apareixen destacadament en un cameo. La pel·lícula es va estrenar amb una partitura musical sincronitzada i una pista d'efectes de so; es creu que la pel·lícula s'ha perdut, tot i que els discos sonors existeixen i actualment es troben a l'UCLA Film and Television Archive.

## Repartiment

* William Haines - Mel
* Josephine Dunn -Peggy
* Sam Hardy - Charlie
* Mae Busch - Violet
* John Gilbert - ell mateix
* Greta Garbo - ella mateixa
* Gloria Davenport - Annie
* Delmer Daves (no acreditat)
* Fred Niblo (no acreditat)

## Referències

* ↑ A Man's Man at Lost Film Files: MGM films - 1929 Arxivat March 3, 2016, a Wayback Machine.
* ↑ The Library of Congress American Silent Feature Film Survival Catalog:A Man's Man
* ↑ A Man's Man on Broadway, 52nd Street Theatre, Oct. 1925-Jan. 1926; 120 performances
* ↑ Torsten; John. «A Man's Man». Garbo Forever, 2005.
* ↑ «A Man's Man». UCLA Library.

## Enllaços externs

* A Man's Man a Internet Movie Database (anglès)
# Dia (mitologia)

Dia era filla de Deyoneo o Eyoneo, néta de Magnes o Magnete i mare de Pirítoo segons Apolodoro . Dia estava casada amb Ixión, germà de Corónide (la mare, per Apol·lo , d' Asclepi ) i fill de Flegias.

## Mite

Ixió era un home brutal i sanguinari, que va estendre una celada al seu sogre Deyoneo, fent-lo caure en un parany sobre carbons encesos, de manera que va morir cremat viu. Segons narra Diodoro, Ixió s'havia negat a lliurar al seu sogre els obsequis acordats pel seu matrimoni amb Dia, per la qual cosa Deyoneo havia pres com a penyora les eugues d'Ixió. Això va provocar l'enuig d'Ixió, que va convocar el seu sogre per lliurar-li el que havia promès fent-lo caure al parany descrit.
Depenent de les fonts, el càstig per a Ixió és la ràbia o la bogeria, no obtenint misericòrdia de ningú, ja que seria el primer a haver donat mort a un parent, segons Píndar i Èsquil , si bé aquesta dada és controvertida si tenim en compte que amb anterioritat a aquest mite estarien els crims de les Danaides , de Tàntal o d' Etolo .
Finalment, Zeus sí que es va apiadar d'ell i ho va purificar, però ell es va mostrar desagraït intentant tenir relacions amb Hera ; Zeus ho va enganyar donant-li a un núvol la forma d'Hera i amb aquest núvol va engendrar Ixió un fill. Aquest fill s'unirà a les eugues de la muntanya Pelió i engendrarà als centaures.

## Bibliografia

* Ruiz d'Elvira, Antonio (1982). Mitologia clàssica . Madrid: Gredos . p. 311. ISBN 84-249-0203-3 .(per a la major part de l'article)
* Grimal, Pierre (1981). Diccionari de mitologia grega i romana . Barcelona: Paidós. ISBN 84-7509-166-0 .(per a la llegenda alternativa)
# Estació de trens de Cents-Hamm

L'Estació de trens de Cents-Hamm (en luxemburguès: Gare Zens-Hamm; en francès: Gare de Cents-Hamm, en alemany: Bahnhof Cents-Hamm) és una estació de trens que es troba als barris de Cents i Hamm a l'est de la ciutat de Luxemburg i al sud de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 30 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb l'est del país i amb Trèveris. És la primera parada fora de l'estació de trens de Luxemburg que es troba a l'altre costat de la vall de l'Alzette.

## Servei

Cents-Hamm rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 30 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Wasserbillig.

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-03-19. [Consulta: 17 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Cents-Hamm Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Cents-Hamm
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Fi de recorregut | Luxemburg | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 30 CFL | | Sandweiler-Contern | Wasserbillig |
# Grup Especial d'Escalada

Grup Especial d'Escalada (GEDE) és una secció d'escalada del Club Excursionista de Gràcia creada el 1941.
Després de la Guerra Civil Espanyola, tot i les dificultats en tots els àmbits, les entitats excursionistes no deixaven d'avançar, creixien amb socis i augmentaven el nombre d'activitats excursionistes i culturals. Així, fou com, dels centres excursionistes més grans, van sorgir els diferents grups d'escalada i alta muntanya, amb la finalitat de formar tots aquells que volguessin anar a la muntanya i, especialment els que volguessin practicar l'escalada. Entre aquests centres que crearen seccions d'escalada trobem el Club Excursionista de Catalunya (CEC) amb el Grup Especial d'Escalada (GEDE). Els seus impulsors van ser Ernest Mallafré, primer president durant els anys 1941 i 1942, Joan E. Codina, Alexandre Marcet Reverté i Vicenç Barbé Lladós, entre d'altres. A més de cursos d'escalada, el GEDE divulgà aquesta modalitat amb activitats com l'arxiu de l'escalada, iniciat el 1942, exposicions i concursos. Al principi dels anys quaranta, escaladors del GEDE obriren moltes vies clàssiques de Montserrat i el Pedraforca, i al final de la mateixa dècada i posteriorment s'obriren noves vies de més dificultat a Montserrat, el Pedraforca i Sant Llorenç del Munt i s'exploraren d'altres massissos com els Ports de Beseit, el Montsec, els Pirineus i els Alps. Cap a la meitat dels anys seixanta membres del GEDE participaren en diverses expedicions fora d'Europa amb destacades ascensions, algunes de les quals eren primeres absolutes i estatals. Alpinistes com Jordi Colomer, Enric Font Lloret, Jordi Matas Grau, Joan Martí, Josep Paytubí Tubau, Francesc Sàbat Montserrat i Miquel Lusilla, entre d'altres, formaren part d'expedicions al Kilimanjaro i Ruwenzori (1967), l'Atles (1968), l'Himàlaia (1970 i 1985), l'Hindu Kush (1971), els Andes (1972 i 1980), l'Ahaggar (1973 i 1974) i al Karakoram (1982). El 1998, amb motiu del 75 aniversari del Club Excursionista de Gràcia, fou editat el llibre 50 anys d'escalada del GEDE 1941-1991.

## Referències

* 1 2 Ferrández i Rubió, Jaume «Grup Especial d'Escalada». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 16 novembre 2019].
* ↑ Fatjó i Gené, Josep. «1939-1949. Època de conquestes a Montserrat. "La vella escola"». A: Història de l'escalada a Montserrat. L'Abadia de Montserrat, 2005, p. 56–57. ISBN 978-84-8415-722-9 [Consulta: 16 novembre 2019].
* ↑ Barberà i Suqué, Josep. «Ernest Mallafré i Planella (1922-2946)». A: Excursionistes recordats. L'Abadia de Montserrat, 1996, p. 41-42. ISBN 978-84-7826-710-1 [Consulta: 16 novembre 2019].

## Bibliografia

* 50 anys d'escalades 1941-1991: Grup Especial d'Escalada del Club Excursionista de Gràcia. Barcelona: GEDE, Club Excursionista de Gràcia, 1998.

## Enllaços externs

* Grup Especial d'Escalada (GEDE)
# A Look Back at the Nineties

A Look Back At The Nineties va ser una comèdia radiofònica britànica la primera temporada de la qual fou emesa a BBC Radio 4 el 1993.

## Història

Presentada per Brian Perkins, els cinc episodis van ser una mirada paròdica als anys 1995 fins al 1999 des del punt de vista de la nit de Cap d'Any de 1999. Cada episodi de 30 minuts cobria un any.
Els guionistes eren Mark Burton, John O'Farrell i Pete Sinclair, que també van aparèixer interpretant diversos personatatgess. Entre les altres aparicions hi hagueren Rory Bremner, Steve Coogan, Jack Dee, Chris Barrie, Kate Robbins i Griff Rhys Jones.

## Seqüela

Es va emetre una segona temporada el 1994 sota el títol A Look Back At The Future, una visió enrere dels anys 2001, 2005, 2010, 2021, 2025 i 2099 des del punt de vista de la nit de Cap d'Any de 2099.

## Premis

El programa va guanyar diversos premis entre els quals destaca el Sony Gold per comèdia i el Premi Ondas.

## Referències

* 1 2 A Look Back at the Nineties. BBC Consumer Publishing, 1997. ISBN 978-0563389330.
* ↑ «A Look Back At The Nineties» (en anglès). Radio HaHa. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «A Look Back At The Nineties» (en anglès). Radio Echoes. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «A Look Back At The Future» (en anglès). Radio HaHa. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «1993» (en castellà). Premios Ondas. Arxivat de l'original el 2020-10-14. [Consulta: 20 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Programes al web de BBC
# Circumferència goniomètrica

En matemàtiques, la circumferència goniomètrica, anomenada també circumferència trigonomètrica, circumferència unitat, o cercle goniomètric és una circumferència de radi 1 centrada a l'origen (0,0) del sistema de coordenades cartesianes en al pla euclidià. La circumferència goniomètrica es denota sovint S¹; la generalització a dimensions superiors és l'esfera unitària.
Si (x, y) és un punt del primer quadrant sobre la circumferència goniomètrica, llavors x i y són les longituds dels catets d'un triangle rectangle, la hipotenusa del qual té una longitud d'1. Així, pel teorema de Pitàgores, x i y satisfan l'equació
    $x^{2}+y^{2}=1.$
Donat que x² = (−x)² per a tot x, i donat que la reflexió de qualsevol punt de la circumferència respecte dels eixos x o y pertany també a la mateixa circumferència, l'equació anterior es compleix per a tots els punts (x, y) de la circumferència, no només pels del primer quadrant.

## Funcions trigonomètriques en la circumferència goniomètrica

Les funcions trigonomètriques cosinus i sinus es poden definir basant-se en la circumferència goniomètrica tal com segueix. Si (x, y) és un punt de la circumferència goniomètrica, i si el radi que va des de l'origen (0, 0) fins a (x, y) forma un angle t respecte del semi eix x positiu, (on el sentit positiu és el contrari de les manetes del rellotge), llavors
    $\cos(t)=x\,\!$
    $\sin(t)=y\,\!$
L'equació x² + y² = 1 dona la relació
    $\cos ^{2}(t)+\sin ^{2}(t)=1\,\!$
Fixeu-vos que cos²(t)=(cos(t))². És la forma abreviada habitual per a expressar les potències de les funcions trigonomètriques.
La circumferència goniomètrica dona una forma intuïtiva per entendre que el sinus i el cosinus són funcions periòdiques, amb les identitats
    $\cos t=\cos(2\pi k+t)\,\!$
    $\sin t=\sin(2\pi k+t)\,\!$
Per a qualsevol enter k.
Aquestes identitats provenen del fet que les coordenades x i y d'un punt de la circumferència goniomètrica es conserven si l'angle t s'augmenta o es disminueix qualsevol nombre de voltes (1 volta = 2π radians).
Quan es treballa amb triangles rectangles, el sinus, el cosinus i les altres funcions trigonomètriques només tenen sentit per angles que mesuren més de zero i menys de π/2. En canvi, fent servir la circumferència goniomètrica, aquestes funcions tenen significats intuïtius per a qualsevol valor real que mesuri l'angle.
De fet, no només el sinus i el cosinus, sinó totes sis funcions trigonomètriques clàssiques — sinus, cosinus, tangent, cotangent, secant, i cosecant, així com les funcions arcàiques com el versinus i la exsecant — es poden definir geomètricament basant-se en la circumferència goniomètrica, tal com es mostra a la figura de a dreta.

## Grup circular

Els nombres complexos es poden identificar amb punts del pla euclidià, és a dir, el nombre a + bi s'identifica amb el punt (a, b). Sota aquesta identificació, la circumferència goniomètrica és un grup amb l'operació de multiplicació, d'aquest grup se'n diu el grup circular. Aquest grup té aplicacions importants en matemàtiques i en ciència.

## Enllaços externs

* Una animació Flash per aprendre la circumferència goniomètrica (anglès)
# Guillem II de Montclús

Guillem II de Montclús (?-v.1276) va ser un noble català de la Baixa edat mitjana, baró de Montclús. Era fill de Guillem I de Montclús, pertinent al llinatge dels Montclús, anteriorment llinatge dels Montseny, anteriorment llinatge dels Umbert.
| 16. Guillem Umbert I de Montseny | 16. Guillem Umbert I de Montseny | 16. Guillem Umbert I de Montseny | 16. Guillem Umbert I de Montseny |
| 8. Riembau I de Montseny | 8. Riembau I de Montseny | 8. Riembau I de Montseny | 8. Riembau I de Montseny | | | |
| 17. Agnès | 17. Agnès | 17. Agnès | 17. Agnès |
| 4. Guillem Umbert III de Montseny | 4. Guillem Umbert III de Montseny | 4. Guillem Umbert III de Montseny | 4. Guillem Umbert III de Montseny | | | | | |
| | | | 9. Sibil·la | 9. Sibil·la | 9. Sibil·la | 9. Sibil·la | | |
| | | | | | | | 2. Guillem I de Montclús | 2. Guillem I de Montclús | 2. Guillem I de Montclús | 2. Guillem I de Montclús | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 5. Ramona | 5. Ramona | 5. Ramona | 5. Ramona | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | 1. Guillem II de Montclús | 1. Guillem II de Montclús | 1. Guillem II de Montclús | 1. Guillem II de Montclús |
Es va casar amb Gueraua de Cabrera, filla de Guerau V de Cabrera. D'aquest matrimoni en van sortir dos fills: Riambau II de Montclús, que va heretar la baronia, i Gueraldó de Montclús, profés a la milícia de l'Hospital de Sant Joan de Jerusalem. Tingué també un fill il·legítim, anomenat el Bord de Montclús, que va ajudar Riambau II en les seves lluites contra l'Hospital de Sant Celoni.
Amb el matrimoni de Guillem amb Gueraua de Cabrera s'iniciava la fusió de les dues cases nobiliàries. Fusió que continuava amb el casament de Ramon de Cabrera, germà de Gueraua, amb Alamanda de Montclús, germana de Guillem. Els conflictes de Riambau amb l'Hospital de Sant Celoni, que requeriren mediació superior, van portar Ramon de Cabrera a reprendre l'antiga pretensió de la casa de Cabrera i d'absorbir la baronia. Pressionat per plets, Riambau va vendre la baronia al seu oncle Ramon, el qual va passar el títol en herència al seu fill Bernat I de Cabrera. La mort de Riambau sense descendència acabaria per segellar la fusió de la baronia de Montclús amb el vescomtat de Cabrera.

## Referències

* 1 2 3 Pons i Guri, Josep Maria «El castell de Montpalau. Pervivència de la jurisdicció d'un castell abandonat» (pdf). Acta historica et archaeologica mediaevalia, 25, 2003, pàg. 524 [Consulta: 5 novembre 2015].
* 1 2 «Guillem II de Montclús». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest «Sant Esteve d'Olzinelles i Sant Llorenç de Vilardell. Història de dues petites parròquies mil·lenàries del Montnegre» (pdf). Analecta Sacra Tarraconensia, 78-79, Data incorrecta, pàg. 47-158.
* ↑ «Guillem II de Montclús». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Euroregió TriRhena

L'Euroregió TriRhena és una plataforma trinacional de cooperació política a la regió del Rin Superior, que engloba les aglomeracions urbanes de Colmar, Mulhouse, Friburg de Brisgòvia, Lörrach i Basilea, a França, Alemanya i Suïssa. Ocupa un territori de 8.700 kilòmetres quadrats i aplega 2,3 milions de persones.

## Membres

* Alt Rin
* Districte de Brisgau
* Friburg de Brisgòvia
* Districte de Lörrach
* Districte de Waldshut
* Argòvia
* Basilea-Camp
* Basilea-Ciutat
* Cantó del Jura
* Cantó de Solothurn

## Història

El consell de l'Euroregió TriRhena fou creat el 1995 per iniciatives de les associacions Regio Basiliensis, Regio du Haut Rhin i RegioGesellschaft Schwarzwald-Oberrhein i constituïda en associació de dret alemany el 2003

## Organització

Cada delegació nacional és composta de 25 membres com a màxim, i el Consell no pot tenir més de 75 membres. Els membres del consell asseguren llurs activitats i llur finançament. Els òrgans del consell euroregional són l'assemblea general o plenari (que es reuneix dos cops l'any), el comitè director compost de 15 membres (5 per estat) i el directori compost del president i dos vicepresidents elegits per dos anys. El Secretariat General és format pels secretaris generals de les tres associacions regionals i pel secretari del consell.

## Delegació

* Directori
** Ciutat de Lörrach
** Ciutat de Mulhouse
** Cantó de Basilea-Ciutat
* Comitè Director del nord-oest suís
** Cambra de comerç de les dues Basilees
** Cantó de Basilea-Camp
** RegioBasiliensis
** Conferència dels afores de Basilea-Camp i Allschwil
* Comitè Director de Baden Sud
** Associació patronal
** Districte de Friburg / RegioGesellschaft Selva Negra-Alt Rin
** Districte de Lörrach
* Comité Director de l'Alt Rin
** Universitat d'Alta Alsàcia
** Consell General de l'Alt Rin
** Comunitat de Comunes Porta de França Rin Sud
** Ciutat de Colmar
* Observadors estatals
** Prefectura de l'Alt Rin
** Consell regional de Friburg

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web oficial de la guia turística trinacional de la RegioTriRhena
* Web oficial del Centre de l'Ecologia Trinacional(alemany)
* Web oficial de l'Eurodistricte Trinacional de Basilea
# Hamlet (cràter)

Hamlet és el cràter d'impacte més gran d'Oberó, una lluna d'Urà. Té un diàmetre de 206 km i va ser nomenada en honor del personatge de l'obra homònima de William Shakespeare Hamlet. El cràter té una superfície fosca, envoltada d'un brillant sistema de raigs, formats per material ejectat durant l'impacte que el va formar. La naturalesa del material fosc del seu interior és desconeguda, però es presumeix que pot ser material volcànic. El cràter fou fotografiat per primera vegada per la sonda Voyager 2 el gener de 1986.

## Referències

* ↑ «Oberon: Craters». Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology. [Consulta: 31 agost 2010]. (anglès)
* ↑ «Oberon: Hamlet» (en anglès). Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology, 01-10-2006. [Consulta: 4 gener 2011].
* ↑ Smith, BA; Soderblom, LA; Beebe, A. et al. (1986). Voyager 2 in the Uranian System: Imaging Science Results, Science 233: 97-102. DOI: 10.1126/science.233.4759.43 PMID: 17812889 (anglès)
Viccionari
# Gregori Parde

Gregori Parde o Jordi Parde (en llatí Gregorius o Georgius Pardus, en grec Γρεγόριος o Γεώργιος Πάρδος) fou arquebisbe de Corint i per això en alguns manuscrits se l'anomena Gregori Corinti o Jordi Corinti (Κόρινθος); els noms Corithus o Corutus o Corytos que apareixen alguna vegada, són errors dels copistes. Durant un temps es va creure que el seu cognom era Corinti, però Lleó Al·laci va demostrar que era Pardus, i se'l designava amb el nom d'on era bisbe.
Fou un escriptor i gramàtic que va viure en una data desconeguda. Va escriure una obra (no publicada) anomenada De Constructione Orationis on anomena alguns personatges com Jordi Pisida, Nicolau Cal·licles, i Teodor Prodrom com els més recents escriptors en vers iàmbic. Nicolau i Teodor van viure a l'època de l'emperador Aleix I Comnè, el que permet situar-lo al segle xii.
Una altra obra seva, aquesta publicada, fou Περλ̀ διαλέκτων, De Dialectis. El títol complet d'aquesta edició és Περὶ διαλέκτων τῶν παρὰ Κορίνθου παρεκβληθειδῶν, De Dialectis a Corintho decerptis, i es un tractat sobre els dialectes del grec antic.
En manuscrit es conserven:
* Περὶ συντάξεως λόγου ἤτοι τεπὶ τοῦ μὴ σολοικίζειν καὶ περὶ βαρβαρισμοῦ, De Constructione Orationis, vel de Soloecismo et Barbarismo, un tractat sobre sintaxis i gramàtica elemental.
* Περὶ τρόπων ποιητικῶν, De Tropis Poeticiis, sobre els trops poètics.
* Ἐξηγήσεις εἰς τοις κανόνας τῶν δεσποτικῶν ἑορτῶν, Expositiones in Canones s. Hymnos Dominicos Festorumque totieus Anni, una exposició gramatical d'uns himnes de Cosme I de Jerusalem i de Joan Damascè.
* Una col·lecció d'himnes i sermons.

## Referències

* ↑ Pardus, Gregorius or Georgius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 121
# 240

El 240 (CCXL) fou un any de traspàs començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Mani comença a predicar el maniqueisme a l'Imperi Sassànida.

## Necrològiques

* Tertulià, escriptor

## Referències

* ↑ «Roman religion» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2 maig 2016. [Consulta: 24 octubre 2021].
# Circumferència d'Apol·loni

La circumferència d'Apol·loni és el lloc geomètric dels punts la raó de distàncies dels quals a dos punts donats és constant. A la figura, per a tots els punts $P$ del cercle, la raó ${\frac {AP}{BP}}=k$ és constant i la circumferència és el cercle d'Apol·loni dels punts $A$ i $B$ i la raó $k$.
Que el lloc geomètric dels punts, la raó de distàncies dels quals a dos punts donats és constant, és una circumferència es pot demostrar fàcilment: Siguin $A$ i $B$ els dos punts, $U$ i $V$ dos punts sobre la recta $AB$ que fan ${\frac {AU}{BU}}={\frac {AV}{BV}}=k$ i $P$ un punt fora de la recta $AB$ que també fa ${\frac {AP}{BP}}=k$. Ara considerem els segments $UP$ i $VP$ i els segments $AM$ i $AN$ que els són respectivament paral·lels. Segons el teorema de Tales,
${\frac {AU}{BU}}={\frac {MP}{BP}}\,,\qquad {\frac {AV}{BV}}={\frac {NP}{BP}}$
cosa que, amb les hipòtesis inicials, implica
$k={\frac {AU}{BU}}={\frac {AV}{BV}}={\frac {MP}{BP}}={\frac {NP}{BP}}={\frac {AP}{BP}}$
i, per tant, $MP=NP=AP$ i els triangles $APN$ i $APM$ són isòsceles. En conseqüència,
${\widehat {ANP}}={\widehat {NAP}}\,,\qquad {\widehat {AMP}}={\widehat {MAP}}$
però
${\widehat {ANP}}={\widehat {VPB}}\,,\qquad {\widehat {NAP}}={\widehat {APV}}$
i
${\widehat {AMP}}={\widehat {UPN}}\,,\qquad {\widehat {MAP}}={\widehat {UPA}}$
tot obtenint que
${\widehat {VPB}}={\widehat {APV}}$ i ${\widehat {UPN}}={\widehat {UPA}}$
En conseqüència, els segments $UP$ i $VP$ són perpendiculars i per tant, el punt $P$ és sobre el cercle de diàmetre $UV$, que és el cercle d'Apol·loni del cas.

## Bibliografia

* Akopyan, A. V.; Zaslavsky, A. A.. Geometry of Conics. 26. American Mathematical Society, 2007, p. 57–62. ISBN 978-0-8218-4323-9. .
* Ogilvy, C. Stanley. Excursions in Geometry. Dover, 1990. ISBN 0-486-26530-7. .
# Diospyros andamanica

Diospyros andamanica és una espècie d'arbre dins la família Ebenaceae. Fa fins a 20 m d'alt, les seves inflrescències porten 30 o més flors. Els fruits són d'arrodonits a el·lipsoides de fins a 3 cm de diàmetre. El seu epítet específic és per les Illes Andaman que és on està distribuït a més de Sumatra, Malàisia peninsular i Borneo.

## Referències

* 1 2 «Diospyros andamanica». The Plant List. [Consulta: 3 gener 2014].
* ↑ Ng, Francis S.P.. Tree Flora of Sabah and Sarawak. 4. Forest Research Institute Malaysia, abril 2002, p. 40–41. ISBN 983-2181-27-5 [Consulta: 3 gener 2014]. «Diospyros andamanica (Kurz) Bakh.» Arxivat 27 de setembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: 9 desembre 2014].
# Guillem II de Dampierre

Guillem II de Dampierre (1196 - 3 de setembre de 1231) va ser senyor de Dampierre. Era fill de Guiu II de Dampierre i Matilde I de Borbó.
El seu germà, Arquimbald VIII, va heretar la Senyoria de Borbó, mentre que Guillem heretà la de Dampierre.
En casar-se amb Margarida II de Flandes, comtessa de Flandes i d'Hainaut va ser conegut també, al Comtat de Flandes, com el regent "Guillem I de Dampierre". Van tenir diferents fills:
* Guillem III de Dampierre, comte de Flandes
* Guiu de Dampierre, comte de Flandes i comte de Namur
* Joana de Dampierre, casada amb Hug III de Rethel i posteriorment Tibald II de Bar, comte de Bar
* Joan I de Dampierre, senyor de Dampierre
Margarida ja havia estat casada amb anterioritat amb Bucard d'Avesnes, senyor Étrœungt i batlliu d'Hainaut. Per resoldre les diferències entre els fills dels dos matrimonis, el rei de França Lluís XI va donar al comtat de Flandes als Dampierre i al comtat d'Hainaut als Avesnes.

## Bibliografia

* (anglès) Theodore Evergates, The Aristocracy in the County of Champagne, 1100-1300, (University of Pennsylvania Press, 2007)
* (anglès) Anne E. Lester, Creating Cistercian Nuns: The Women's Religious Movement and Its Reform in Thirteenth Century Champagne, (Cornell University Press, 2011).