OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forreston

Forreston és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.469 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forreston tenia 1.469 habitants, 594 habitatges, i 414 famílies. La densitat de població era de 683,4 habitants/km².
Dels 594 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 30,3% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.554 $ i la renda mediana per família de 44.853 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.463 $ mentre que les dones 21.086 $. La renda per capita de la població era de 16.958 $. Aproximadament el 7,4% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* Frederick William Schlieder (1873-1953) compositor musical.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forreston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forreston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fouday

Fouday (francès) o Urbach (alemany) és un municipi francès al departament del Baix Rin (regió del Gran Est). L'any 1999 tenia 303 habitants. Va formar part del municipi de Ban-de-la-Roche amb Belmont i Bellefosse.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Vall de la Bruche.
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 230 | 233 | 222 | 253 | 277 | 303 |
# Equip Unificat

Equip Unificat fou el nom usat pels equips esportius de les antigues repúbliques de la Unió Soviètica (exceptuant els Estats bàltics) en els Jocs Olímpics d'hivern d'Albertville i en els Jocs Olímpics de Barcelona. El nom oficial en francès fou Équipe Unifiée i el codi del COI per a identificar els seus atletes, EUN. També s'usà per a designar a aquest equip les sigles CEI (Comunitat d'Estats Independents).

## Història

Durant els Jocs Olímpics d'Hivern s'usà la bandera olímpica a la cerimònia d'obertura i a les cerimònies d'entrega de medalles, sonant l'himne olímpic quan un esportista de l'Equip Unificat aconseguia una medalla d'or. Això es repetí en los Jocs Olímpics d'estiu excepte amb els esportistes individuals, on malgrat competir amb el mateix uniforme, s'hissava la bandera del seu país d'origen si guanyaven una medalla i sonava el seu himne quan assolien la d'or.
L'equip estava format per atletes de tots els Estats postsoviètics exceptuant els Estats bàltics:
| País | Codi COI (1994–) | Jocs d'Hivern | Jocs d'Estiu |
| Armènia | ARM | X | X |
| Azerbaidjan | AZE | | X |
| Belarús | BLR | X | X |
| Geòrgia | GEO | | X |
| Kazakhstan | KAZ | X | X |
| Kirguizstan | KGZ | | X |
| Moldàvia | MDA | | X |
| Rússia | RUS | X | X |
| Tadjikistan | TJK | | X |
| Turkmenistan | TKM | | X |
| Ucraïna | UKR | X | X |
| Uzbekistan | UZB | X | X |
En els posteriors Jocs Olímpics els diversos països competiren independentment.

## Equip Unificat a Albertville'92

L'equip unificat en els Jocs Olímpics d'hivern d'Albertville estava format per atletes de sis dels quinze Estats postsoviètics. Aconseguiren 23 medalles i acabaren segons en el medaller rere Alemanya.

### Medalles

| | | | | Total |
| Albertville 1992 | 9 | 6 | 8 | 23 |

## Equip Unificat a Barcelona'92

L'equip unificat en els Jocs Olímpics de Barcelona 1992 estava format per atletes de dotze dels quinze Estats postsoviètics. Aconseguiren 112 medalles i acabaren primers en el medaller.

### Medalles

| | | | | Total |
| Barcelona 1992 | 45 | 38 | 29 | 112 |

## Referències

* ↑ Girona, Lluis. «Barcelona 1992: enmig de la desintegració de la Unió Soviètica». naciodigital.cat, 05-08-2021. [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ Pilon, Mary; Thomas, Louisa. Losers: Dispatches from the Other Side of the Scoreboard (en anglès). Penguin, 2020-08-18, p. 178. ISBN 978-0-525-50563-1.
* ↑ Camps Prat, Jordi. Més enllà dels anells. Política, gegantisme, comercialització, corrupció, dopatge i discriminació en els Jocs Olímpics.. Cossetània Edicions, 2008, p. 107. ISBN 978-84-9791-369-0.
* ↑ Lohn, John. Historical Dictionary of Competitive Swimming (en anglès). Scarecrow Press, 2010, p. 155. ISBN 978-0-8108-6775-8.
* ↑ Mallon, Bill; Heijmans, Jeroen. Historical Dictionary of the Olympic Movement (en anglès). Scarecrow Press, 2011-08-11, p. 363. ISBN 978-0-8108-7522-7.

## Vegeu també

* Participants Olímpics Independents
* Equip Olímpic de Refugiats
# Francesc Comes

Francesc Comes (documentat a Mallorca entre 1392 i 1415) fou un pintor pertanyent a l'escola mallorquina del gòtic internacional. Chandler Post l'anomenà Mestre d'Inca. Sembla que era originari de València, se sap que va ser actiu a Xàtiva el 1382, per un document contractual, però es desconeixen els motius pels quals va establir el seu taller a Mallorca. Es creu que podria haver après l'ofici a València sota les ordres de Llorenç Saragossà, tot i que es desconeix l'origen de la seva influència romana d'Orient.
Al Museu de Mallorca es pot trobar la seva obra més coneguda, el retaule de Santa Maria de Gràcia. A més, es considera que va realitzar el retaule per a la parròquia de Sineu i, en col·laboració, el de Santa Maria Magdalena. Es conserven altres taules seus a l'illa, com Salvador Mundi, a l'església de Santa Eulària, signat i datat el 1395. El mateix any va cobrar dos retrats, actualment desapareguts, de Ricard II d'Anglaterra i un altre d'un duc anglès. Comes realitza a Mallorca treballs equivalents als de Lluís Borrassà al principat.

## Obres rellevants

* Salvador Mundi, Església de Santa Eulària, Mallorca
* Retaule de Santa Maria de Gràcia, Museu de Mallorca
* Mare de Déu de Gràcia i Sant Vicent, Museu de la Llotja de Palma
* Sant Jordi d'Inca, Societat Arqueològica Lul·liana
* Sant Cristòfor, Santa Creu, Mallorca
* La Mare de Déu i àngels músics, ermita del Puig, Pollença
* Sant Joan Baptista; Anunciació; Crucifixió; Santa Caterina d'Alexandria, Museu Nacional d'Art de Catalunya

## Referències

* ↑ «Francesc Comes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pitarch, Antonio José «Llorenç Saragossa y los orígenes de la Pintura Medieval». D'art [Barcelona], p. 109-120. ISSN: 0211-0768 [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ Catàleg online del Mnac Referència 064991-000

## Bibliografia

* AZCÁRATE RISTORI, Josep Maria de, "Pintura gótica del siglo XV”, en Historia del arte, Anaya, Madrid, 1986. ISBN 84-207-1408-9
* Anàlisi de la pintura gòtica a Palma
* El gòtic Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. a l'altra Mallorca
# François Adam

François Adam (Saint-Georges-sur-Meuse, 24 de setembre de 1911 - Arnay, 4 de maig de 2002) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1932 i 1943. Al seu palmarès destaquen dues etapes a la Volta a Espanya de 1935.

## Palmarès

* 1932
** 1r a la Brussel·les-Jupille
* 1934
** 1r a Charleville
* 1935
** 1r a la París-Estrasburg
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Circuit de l'Oest
** Vencedor d'una etapa del Derby del Nord
* 1936
** 1r a la París-Saint Jean d'Angély i vencedor d'una etapa
* 1937
** 1r a la París-Sedan
** 1r a la Brussel·les-Verviers
** Vencedor d'una etapa de la París-Saint Jean d'Angély
* 1939
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Marroc

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1935. 15è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «ADAM François». [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès de François Adam (Bel)». [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Francois ADAM» (en italià). [Consulta: 26 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de François Adam a sitiodeciclismo.net
# Peixenca (grup de bolets)

Les peixenques o cualbres peixenques són un grup de cualbres que s’identifica amb certa facilitat per l’olor que desprèn la carn i les làmines dels bolets adults. Recorda l’olor de l’arengada o del brou de marisc en plena ebullició, especialment el que incorpora crustacis (crancs, gambes), també l’olor que desprenen les nyàmeres o petaques quan es couen.
Són cualbres de carn blanca i dolça al tast, que pot esdevenir o no de color bru groguenc quan l’exposem o al frec, especialment quan es manipula la cama. Poden ser cualbres de barret de color vermell fosc, i aleshores s'anomenen vinoses de cranc, o bé ser bru porpra, ocre, violaci, groguenc o, fins i tot, verdós.

## Espècies de cualbres peixenques

Hi ha dos grups de cualbres peixenques segons el comportament de la carn un cop tallada:
* Entre les peixenques de carn blanca que esdevé bruna al tall o al frec (i verdosa si apliquem sulfat de ferro):
** Russula graveolens, peixenca d’alzina
** Russula faginea, peixenca de faig
** Russula pascua, peixenca de salenca
** Russula xerampelina, vinosa de cranc
* Entre les peixenques de carn blanca que no canvia de color al tall o al frec:
** Russula amoena, peixenca vellutada
** Russula violeipes, peixenca vellutada de cama lila
** Russula amoenicolor, peixenca vellutada de plana

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
# Eleccions legislatives xipriotes de 2006

Les Eleccions legislatives xipriotes de 2006 es van celebrar a Xipre el 21 de març de 2006. El comunista Dimitris Khristófias fou elegit president de la Cambra de Representants de Xipre. Ocupà el càrrec fins que el 2008 fou escollit president de Xipre.
Resum dels resultats electorals de 21 de març de 2006 la Cambra de Representants de Xipre
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Progressista del Poble Treballador Anorthotikon Komma Ergazemenou Laou | 131.066 | 31,1 | 18 | -2 |
| | Reagrupament Democràtic Dimokratikos Sinagermos | 127.776 | 30,3 | 18 | -1 |
| | Partit Democràtic Dimokratikon Komma | 75.485 | 17,9 | 11 | +2 |
| | Moviment per la Socialdemocràcia-EDEK Kinima Sosialdimokraton Eniaia Dimokratiki Enosi Kentrou | 37.533 | 8,9 | 5 | +1 |
| | Partit Europeu Evropaiko Komma | 24.196 | 5,8 | 3 | +2 |
| | Partit Verd de Xipre Kinima Oikologoi Perivallontistoi | 8.193 | 2,0 | 1 | - |
| | Demòcrates Units Enomeni Dimokrates | 6.567 | 1,6 | 0 | -1 |
| | Altres | 10.298 | 2,4 | 0 | -1 |
| | Total (participació 93,3%) | 421.087 | 100.0 | 56 | |
| Font: Vouleftikes ||||||

## Enllaços externs

* Resultats a la BBC
* Qüestions sobre les eleccions a la BBC
# Grantley Goulding

Grantley Thomas Smart Goulding (Hartpury, Gloucestershire, 23 de març de 1874 - Umkomaas, Natal, Sud-àfrica, 1944) fou un atleta britànic que guanyà la medalla de plata als Jocs Olímpics de 1896 en la prova de 110 metres tanques, per darrere de l'estatunidenc Thomas Curtis.

## Referències

* «Grantley Goulding» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-18. [Consulta: 23 agost 2012].
# Grossaffoltern

Grossaffoltern és un municipi suís del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte administratiu del Seeland i a l'antic districte d'Aarberg.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Guerra de Cuba

«Guerra de Cuba» té aquests significats:
* Guerra dels Deu Anys, que comença amb el Crit de Yara (1868-1878)
* Guerra Chiquita (1878-1880)
* Guerra d'Independència cubana de 1895 a 1898
* Guerra Hispano-estatunidenca de 1898
# Habús ibn Maksan

Habús ibn Màksan, de nom complet Habús ibn Màksan ibn Ziri ibn Manad as-Sinhají (àrab: حبوس بن ماكسن بن زيري بن مناد الصنهاجي, Ḥabbūs b. Māksan b. Zīrī b. Manād aṣ-Ṣinhājī), conegut també pel seu làqab com Abu-Massud (? - Granada, 1038), fou el segon emir de la taifa zírida de Granada (1019/1020-1038).

## Biografia

Amb el trasllat a Kairuan de Zawi ibn Ziri, primer emir de Granada, l'any 1019/1020 amb pretensions d'aconseguir el govern de l'emirat zírida d'Ifríqiya, aprofitant la mort del seu parent i antic rival Badis ibn al-Mansur i la minoria d'edat del seu fill al-Muïzz ibn Badis; Habús, nebot seu, governador de Jaén i Iznájar, amb l'ajut dels xeics sinhadja de Granada, aconsegueix el control de l'emirat, front al designat per Zawi, el seu fill Halala, i es veu obligat a fer una nova cessió de territoris entre els seus partidaris.
Reorganitza l'exèrcit seguint el model del califat de Còrdova, establint districtes militars on cada xeic sinhadja o zanata ha de reclutar un contingent proporcional a l'extensió i població del districte, i inicia la fortificació de Granada. Les unitats militars estaven formades per membres de les tribus sinhadja i zanata, però també per esclaus blanc i per esclaus negres.
L'organització política també estava distribuïda en districtes sota la direcció dels cadis, xeics, governadors o visirs territorials sanhadja, i era l'emir amb el consell de govern tribal qui prenia les decisions importants. Per dirigir la política de l'emirat Habús designà un visir que actuava també de secretari de l'administració o kàtib, entre els quals estan Abú al-Qasim ibn al-Arafi, el seu germà Abú al-Abbas, i en els darrers anys, el jueu Samuel ibn Nagrella
En els primers anys del seu regnat, entre 1019-20 i 1028-29 conquereix la cora de Cabra i recupera de Jaén. I en 1036, aliat amb Almeria i el governador d'Écija, venç a l'emirat de Sevilla.
Mor a l'estiu de 1038, al mes de ramadà.

## Referències i notes

* ↑ Sarr Marroco 2009: p. 132.
* ↑ Ibn Khaldun, p. 62.
* ↑ Sarr Marroco 2009: pp. 137-138
* ↑ Sarr Marroco 2009: p. 181.
* 1 2 Sarr Marroco 2009: p. 139.
* ↑ Sarr Marroco 2009: pp. 182-183.
* ↑ Sarr Marroco 2009: pp. 155-156.
* ↑ Sarr Marroco 2009: p. 158.

## Bibliografia

* Ibn Khaldun, Abd-ar-Rahman ibn Muhàmmad; MacGuckin de Slane, William (traductor). Histoire des Berbères et des dynasties musulmanes de l'Afrique septentrionale, vol. 2. Alger: Imprimerie du Gouvernement, 1854, 635 pp. (francès)
* Sarr Marroco (b), Bilal J.J. La Granada Zirí (1013-1090). Análisis de una Taifa Andalusí [Tesi doctoral]. Granada: Universidad de Granada, 2009. ISBN 978-84-692-2726-8. (castellà)
# Hachee

El hachee és un estofat tradicional holandès fet amb carn, peix o au en daus i verdura. El hachee fet amb vedella, ceba i àcid (normalment vinagre o vi) és un exemple típic de cuina holandesa tradicional, i especialment de la cuina brabançona. S'afegeix clau i fulla de llorer al gravy espès. Sol servir-se amb col llombarda, poma, compota de poma, creïlla, hutspot o arròs.
La paraula hachee té el seu origen hacher, terme francès per a ‘picar’. Els hachees s'han descrit en banquets medievals, si bé la recepta exacta no sol detallar-se. L'estofat té probablement el seu origen en la reutilització de carn cuinada en una olla holandesa al costat de les verdures que hagués disponibles. S'afegien líquids àcids com vi o vinagre per a obtenir una carn més blana.

## Referències

* ↑ «Hachee» (en neerlandès). Vlees ABC. [Consulta: 20 desembre 2009].
# Hachette

Hachette és un gran grup de comunicacions francès, ara transformat en multinacional.
Originalment, Hachette era una llibreria i casa editorial fundada per Louis Hachette el 1826. L'any 1988 va adquirir l'Editorial Salvat de Barcelona.

## Divisions

A partir de 2004, Hachette va passar a formar part del grup Lagardère Media i a diversificar els seus interessos. Hachette inclou ara tres empreses:
* Hachette Livre (inclou Hachette Book Group USA): editorial
* Hachette Filipacchi Medias: revistes
* Hachette Distribution Services: logística
Hachette Livre és propietària del grup editorial London Hodder Headline, de W. H. Smith. És també propietària del Orion Publishing Group.

## Referències

* ↑ «Histoire du groupe - Hachette Livre» (en francès). Arxivat de l'original el 2009-02-21. [Consulta: 28 febrer 2009].

## Enllaços externs

* Hachette Book Group USA(anglès)
# Gusen

* Per a altres significats, vegeu «camp d'extermini de Gusen».
El Gusen és un petit riu a l'Alta Àustria. Els rius gran (Große Gusen) i petit Gusen (Kleine Gusen) conflueixen a Breitenbruck (municipi de Katsdorf). A Langenstein el Gusen desemboca al Danubi.
# Gusendos de los Oteros

Gusendos de los Oteros és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Esla-Campos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 276 | 246 | 192 | 180 |
# H. T. H. Piaggio

H. T. H. Piaggio (Londres, 2 de juny de 1884 - Nottingham, 26 de juny de 1967) va ser un matemàtic anglès.

## Vida i Obra

Piaggio, fill d'un professor de dansa, va fer els estudis secundaris a la City of London School i els universitaris al St John's College de Cambridge. Després de graduar-se el 1908, va obtenir el doctorat el 1914 per les seves recerques posteriors.
Des de 1908 fins a la seva jubilació el 1950 va ser professor de matemàtiques de la universitat de Nottingham. Entre 1944 i 1947 va ser degà de la facultat de ciències.
Piaggio és recordat sobre tot per un llibre de text molt popular, que es va reeditar en nombroses ocasions: An elementary treatise on differential equations and their applications. A part d'aquest únic llibre, va publicar nombrosos articles, tan en anglès com en francès i alemany, idiomes que dominava molt bé. Entre els seus contemporanis se'l considerava un veritable mestre en la teoria de la relativitat, arribant-se a afirmar que era la única persona que realment entenia la teoria fins a les últimes conseqüències.

## Referències

* ↑ Young, 1968, p. 385.
* ↑ Bates, 1967, p. 1009.
* 1 2 Young, 1968, p. 386.
* ↑ Wells, 2012, p. 151.

## Bibliografia

* Bates, L.F. «Professor H. T. H. Piaggio» (en anglès). Nature, Vol. 215, Num. 5104, 1967, pàg. 1099. DOI: 10.1038/2151009b0. ISSN: 0028-0836.
* Wells, David. Games and Mathematics: Subtle Connections (en anglès). Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-1-107-02460-1.
* Young, D.A. «Obituary: Prof. H. T. H. Piaggio, M.A., D.Sc., 1884-1967» (en anglès). The Mathematical Gazette, Vol. 52, Num. 382, 1968, pàg. 385-387. ISSN: 0025-5572.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «H. T. H. Piaggio» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# H. Tjut Djalil

H. Tjut Djalil (11 d'octubre de 1927 - 28 de maig de 2014) va ser un director de cinema i guionista indonesi. Va debutar com a director el 1974 amb la pel·lícula Benyamin Spion 025. És també conegut per haver dirigit pel·lícules de culte com Mystics in Bali (1981), Bajing Ireng dan Jaka Sembung (1985), Lady Terminator (1989) i Dangerous Seductress (1995).
Abans d'entrar a la indústria cinematogràfica, Djalil va ser reporter de diari i autor de contes.

## Referències

* ↑ «H. Tjut Djalil - Biographical Summaries of Notable People». MyHeritage. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «Log in or sign up to view» (en anglès). m.facebook.com. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ Tombs, Pete. Mondo Macabro: Weird & Wonderful Cinema Around the World. St. Martin's Griffin, 1998, p. 73–75. ISBN 978-0312187484.
* ↑ Jones, Alan. The Rough Guide to Horror Movies. Rough Guides, 2005, p. 232. ISBN 978-1843535218.
* ↑ Galbraith IV, Stuart. «Mystics in Bali». DVD Talk, 02-10-2007. [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ Glaser, Ed. How the World Remade Hollywood: Global Interpretations of 65 Iconic Films. McFarland & Company, 2022, p. 189. ISBN 978-1476684031.
# Habitatge al carrer Correu Vell, 12-14 (Barcelona)

L'habitatge al carrer Correu Vell, 12-14 és un edifici de Barcelona catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici amb moltes refaccions que es veuen a simple vista, que consta d'una planta baixa comercial, quatre pisos d'habitatges, més un petit àtic.
La façana del carrer de l'Hostal d'en Sol és arrebossada i les obertures són petites, en forma de finestres de segon ordre. Pel que fa a la façana principal, es detecta que un terç de l'immoble, el de l'esquerra, té elements que remeten a l'arquitectura gòtica, mentre que la resta, a la dreta, és obra popular. La divisió entre aquests dos cossos és palpable a partir d'un contacte molt poc subtil entre ells.
La banda dreta, sense trets massa ressenyables, té murs de blocs mitjans molt ben escairats i totalment homogenis, típics d'arquitectures gòtiques i postgòtiques. No obstant, les obertures són molt heterogènies, des dels balcons fins a les petites finestres obertes a posteriori, que podrien correspondre's amb el forat d'escala. D'entre aquestes, destaca a l'alçada de la tercera planta, a tocar de la junció entre els dos edificis que formen l'actual immoble, s'hi observa el terç d'un finestral geminat, que fou posteriorment tapiat i recobert amb l'aparell de blocs escairats abans esmentat, probablement modificat cap al segle xvii. Per acabar, la planta superior, de morfologia diferent i arrebossada, sembla correspondre's amb un afegit probablement corresponent al segle xx.
La banda esquerra de l'edifici compta amb la presència de dues finestres geminades de trets romànics, probablement del segle xiii a tocar d'una torre lateral i solà, que seria característic de l'arquitectura gòtica tardana. Aquestes dues finestres geminades es troben totalment tapiades actualment. La resta de morfologia de les finestres i finestrals és, com en l'altre sector de la façana, totalment heterogeni i respon a successives refaccions i modificacions. Hi ha un àtic de modestes dimensions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Habitatge al carrer Correu Vell, 12-14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Casa de les finestres geminades». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Hans Kornberg

Hans Kornberg (Bad Salzuflen, 14 de gener de 1928 – Falmouth, 16 de desembre de 2019) va ser un bioquímic britànic d'origen jueu i alemany.
Kornberg deixà Alemanya, arran del domini nazi, el 1939. Va treballar d'ajudant de Dr Hans Krebs a la Universitat de Sheffield. Posteriorment s'interessà per la bioquímica i l'exercí a la Universitat de Leicester i també a la Universitat de Cambridge.
El 1995 es va traslladar a la Universitat de Boston on ensenyà bioquímica i hi va fer recerca científica sobre la natura del transport de glúcids en els microorganismes.

## Referències

* ↑ «Memoirs of a biochemical hod carrier». Journal of Biological Chemistry, 278, 12, 2003, pàg. 9993–10001. DOI: 10.1074/jbc.X200008200. PMID: 12556462.
* ↑ «The role and control of the glyoxylate cycle in Escherichia coli». The Biochemical Journal, 99, 1, 1966, pàg. 1–11. DOI: 10.1042/bj0990001. PMC: 1264949. PMID: 5337756.

## Enllaços externs

* British Humanist Society Distinguished Supporters Arxivat 2006-09-29 a Wayback Machine.
* Jewish Year Book, 2005, p. 214: List of Jewish Fellows of the Royal Society
* Professor Sir Hans Kornberg FRS in Conversation with Sir James Baddiley FRS October 1990 Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine.
* Current research interests (Boston University Biology Department) Arxivat 2006-02-08 a Wayback Machine.
* Sir Hans Kornberg (Boston University Biology Department) Arxivat 2007-08-18 a Wayback Machine.