OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Merfy

Merfy és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2020 tenia 603 habitants.

## Demografia

El 2007 la població de fet de Merfy era de 654 persones. Hi havia 232 famílies, de les quals 36 eren unipersonals. Hi havia 259 habitatges: 238 habitatges principals, cinc segones residències i 17 desocupats.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 448 persones, 330 eren actives i 118 eren inactives. De les 330 persones actives 314 estaven ocupades (172 homes i 142 dones) i 16 estaven aturades (6 homes i 10 dones). De les 118 persones inactives 41 estaven jubilades, 49 estaven estudiant i 28 estaven classificades com a «altres inactius».
Dels 31 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses alimentàries, 3 d'empreses de construcció, 6 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 2 d'empreses d'informació i comunicació, 2 d'empreses financeres, 2 d'empreses immobiliàries, 6 d'empreses de serveis i 5 d'entitats de l'administració pública.
L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una fleca.
L'any 2000 hi havia dinou explotacions agrícoles que conreaven un total de 480 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

L'únic equipament sanitari que hi havia el 2009 era un psiquiàtric.
El 2009 hi havia una escola maternal.

## Referències

* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Llanterna d'Aristòtil

La llanterna d'Aristòtil és l'òrgan mastegador dels eriçons de mar. Es tracta de una complexa estructura esquelètica i muscular protràctil situada a l'interior de la closca que consisteix en una armadura pentagonal i una complexa formació muscular, amb cinc dents potents de carbonat de calci que creixen de forma contínua per compensar el desgast que pateixen.
La llanterna envolta la cavitat bucal i la faringe. En la seva part superior, la faringe s'obre a l'esòfag. Amb aquesta estructura els eriçons de mar són capaços de esbocinar l'aliment en fragments petits, raspar les roques i així poder menjar-se les algues que estan enganxades a elles, i fins i tot enfilar-se per la superfície del fons marí o excavar refugis en substrats durs.
El filòsof grec Aristòtil (384 - 322 a. C.) va ser qui va descriure aquesta estructura en el seu llibre Història Animalium i la va comparar amb una "llanterna de banya", llum que s'utilitzava antigament, en temps d'Aristòtil, de planta pentagonal on se situava una espelma envoltada per cinc plaques fetes de banya, que impedien que el vent l'apagués, i que en ser semitransparents deixaven passar la llum.

## Galeria

* Orifici bucal que mostra les cinc dents (Strongylocentrotus purpuratus).
* Llanterna d'Aristòtil d'un eriçó de mar
* Vista interna d'una Llanterna d'Aristòtil amb els seus muscles i lligaments.
* Dents d'un eriçó separats de la seva llanterna.

## Referències

* ↑ «The Echinoid Directory - Natural History Museum». [Consulta: 13 octubre 2020].
# Alzheimer

«Alzheimer» té aquests significats:
* Alois Alzheimer (Marktbreit, Baviera, 1864 - Breslau, 1915), psiquiatre i neuròleg alemany que va identificar per primera vegada els símptomes del que després es coneixeria com a malaltia d'Alzheimer
* Malaltia d'Alzheimer, demència incurable, degenerativa i terminal
# Merfyn ap Rhodri

Merfyn ap Rhodri (mort c. 900) va ser un príncep de la Casa d'Aberffraw del Regne de Gwynedd de finals del segle IX. De vegades se li atribueix el govern de Powys després de la mort del seu pare Rhodri el Gran l'any 878 dC. En els escrits on s'acredita com a rei, es diu que va perdre el seu regne a causa d'una invasió del seu germà Cadell, rei de Ceredigion. La mort de Merfyn pot estar relacionada amb la incursió a Anglesey del víking Ingimundr a la primera dècada del segle X.
L'ofegament del seu fill Haearnddur, o "Haardur", s'explica tant a la Crònica dels prínceps com als Annals de Gal·les. El primer el situa l'any 953; La reconstrucció de Phillimore de la datació d'aquest últim la situaria l'any 956.

## Referències

* ↑ «Viking Answer Lady Webpage - Norse Raids and Settlement in Wales».
* ↑ Cambrian Archaeological Association. Archaeologia Cambrensis: Chronicle of the Princes, p. 24. W. Pickering, 1864. Accessed 19 Feb 2013.
* ↑ Annals of Wales (B text), p. 10.
* ↑ Harleian MS. 3859. Op. cit. Phillimore, Egerton. Y Cymmrodor 9 (1888), pp. 141–83.
# Alexandra Čvanová

Alexandra Čvanová (Odessa, 25 d'abril de 1897 - Jihlava, 20 de maig de 1939) fou una soprano, coneguda per ser la creadora de diversos papers en òperes de Leoš Janáček i Pavel Haas.
Va estudiar música i teatre a Odessa, on va cantar per primera vegada òpera. El 1923, es va traslladar a Txecoslovàquia i el 1926 es va convertir en solista al Teatre Nacional de Brno, inicialment sota el cognom de Remislawská. Les seves intervencions varen incloure Jaroslavna a El príncep Ígor, Tatiana a Eugeni Oneguin i Lisa a La dama de piques, Krasava a Libuše i els papers protagonistes de Jenůfa i Rusalka. El 1926, va crear el paper d'Emilia Marty a El cas Makropoulos de Janáček i el 1938 el paper d'Amaranta a Šarlatán de Haas.
Va morir en un accident de cotxe prop de Jihlava a l'edat de 42 anys.

## Bibliografia

* Alexandra Čvanová. Praha: ČSHS - Československý hudební slovník osob a institucí I a II, 1963, 1965.
* JANOTA, Dalibor; KUČERA, Jan. Malá encyklopedie české operay. Praha: [s.n.], 1999. Capítol Alexandra Čvanová.

## Enllaços externs

* Contingut multimèdia relatiu a: Alexandra Čvanová a Wikimedia Commons
* Biografia d'Alexandra Čvanova a Arxivat 2022-08-27 a Wayback Machine.Plantilla:Txec
# Roca Llarga

La Roca Llarga és una muntanya de 1.117 metres que es troba al municipi d'Odèn, a la comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Roca Llarga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Peter Glenville

Peter Glenville (Hampstead, Londres, Anglaterra, Regne Unit, 28 d'octubre de 1913 − Nova York, Estats Units, 3 de juny de 1996) van ser un director de cinema i teatre anglès.

## Biografia

Després de la II Guerra Mundial, Glenville va conèixer Hardy William Smith. Es van convertir en companys sentimentalment i professionalment, Glenville com a director i Smith com a productor d'obres, tant a Londres com en Nova York.
Després de graduar-se en l'Stonyhurst College, Peter Glenville va estudiar dret en el Christ Church College, Universitat d'Oxford. Va entrar a formar part de l'Oxford University Dramatic Society i el 1934, es va convertir en el seu president i va fer el seu debut a l'escenari. Durant els següents anys, Glenville va participar en teatre i cinema com a actor, augmentant gradualment el seu interès en la direcció, que el va dur a ser nomenat director del famós Old Vic Theatre.
El debut de Glenville com a director a Broadway va ser el 1949 amb The Browning Version, de Terence Rattigan. Altres produccions importants que la van seguir van ser: The Innocents el 1950, The Turn of the Screw o Romeu i Julieta (1951), protagonitzada per Douglass Watson, Jack Hawkins i Olivia de Havilland (el seu debut a Broadway). El debut de Glenville com a director de cinema va ser amb El Presoner, protagonitzada per Alec Guinness, qui a més havia protagonitzat l'anterior versió com a obra de teatre, també dirigida per Glenville.

## Filmografia seleccionada

* 1955: The Prisoner
* 1958: Me and the Coronel
* 1961: Summer and Smoke
* 1962: Term of Trial
* 1964: Becket
* 1966: Hotel Paradiso
* 1967: The Comedians

## Referències

* ↑ «biografia de Peter Glenville». The New York Times.
* ↑ «Peter Glenville, premis». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Peter Glenville». The New York Times.
# Gonzalo F. Berridi

Gonzalo Fernández Berridi, més conegut com a Gonzalo F. Berridi o Kalo Berridi (Sant Sebastià, 25 de juny de 1955) és un director de fotografia basc.
A la dècada de 1980, junt amb Imanol Uribe, Javier Aguirresarobe i José Ángel Rebolledo va fundar Aiete Films. EL 1985 va dirigir el seu primer curtmetratge, Patas en la cabeza, de Julio Medem. El 1988 fou director de fotografia del seu primer llargmetratge, Ander eta Yul i començà a destacar amb La ardilla roja (1993) i Los amantes del círculo polar (1998) de Julio Medem. El 2000 fou nominat al Goya a la millor fotografia per Plenilunio, nominació que es va repetir el 2014 amb Ocho apellidos vascos. El 2004 va guanyar el premi a la millor fotografia al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc.

## Filmografia

* La buena nueva (2008)
* Prime Time (2008)
* Un poco de chocolate (2008)
* Todos estamos invitados (2008)
* ¿Y tú quién eres? (2007)
* Anastezsi (2007)
* La caja (2006)
* Segundo asalto (2005)
* Pablo G. del Amo, un montador de ilusiones (2005)
* Camarón (2005)
* Di que sí (2004)
* La vida que te espera (2004)
* Dos tipos duros (2003)
* El viaje de Carol (2002)
* El rey de la granja (2002)
* La noche del escorpión (2002),
* I Love You Baby (2001)
* El palo (2001)
* Menos es más (2000)
* Plenilunio (1999)
* Sí, quiero... (1999)
* Extraños (1999)
* Lágrimas negras (1998)
* Los amantes del círculo polar (1998)
* A ciegas (1997)
* Airbag (1997)
* Calor... y celos (1996)
* Best-Seller: El premio (1996)
* Hotel y domicilio (1995)
* Después de tantos años (1994)
* Maité (1994)
* La ardilla roja (1993)
* Amor en off (1992)
* Huntza (1992)
* Iokanaan, zure gorputza (1992)
* La mujer de tu vida 2: La mujer gafe (1992)
* La gente de la Universal (1991)
* Santa Cruz, el cura guerrillero (1991)
* El anónimo... ¡vaya papelón! (1990)
* Ander eta Yul (1989)
* El pañuelo de mármol (1989)
* Maider (1989)
* Martín (1988)
* Karlistadaren kronika 1872-1876 (1988)
* La espalda del cielo (1988)
* Km. 0: la partida (1988)
* Las seis en punta (1987)
* Memoria universal (1987)
* Amor light (1987)
* Petit casino (1986)
* Liliana (1986)
* Hor duzu hurrengoa (1986)
* Patas en la cabeza (1985)
* La cita (1985)
* Y Kepa se escapó (1984)

## Referències

* ↑ Gonzalo F. Berridi al web de Julio Medem
* ↑ Ocho apellidos vascos al web dels premis Goya
* ↑ La vida que te espera al web del Ministeri de Cultura
# Antoni Arca

Antoni Arca (l'Alguer, 1956) és un escriptor alguerès. Novel·lista, poeta i dramaturg, conjumina l'ensenyament amb moltes altres activitats. És professor a la Universitat de Sàsser de llengua i literatura catalanes (Llengües estrangeres) i de literatura juvenil (Ciències de l'educació), ha estat també editor i llibreter. Es consagra a la promoció de la lectura en l'àmbit territorial, és director de l'associació cultural Coilibrì i col·labora com a autor teatral amb les companyies de teatre de Sardenya i Còrsega. Escriu en revistes culturals i diaris de Sardenya.

## Obra

Escriu generalment literatura infantil i juvenil, amb il·lustracions fetes per ell mateix. La seva obra ha estat traduïda a l'italià i l'espanyol.
* Narrativa breu: Els catalans no dormim mai (1992) i Rondalles (1998).
* Novel·la: La torre de l'esperó (1996), Balxa (1997) i Buc (2000).
* Poesia: No tinc temps pel Nobel (1990), Isabelleida (1991), Onze cançons d'amor i de guerra (1991), A E I O U (1993), Memòries d'un dia llarguíssim (1993), Comiats (1996), Per una història del meu poble i de mi mateix (1998).
* Prosa de no-ficció: Barceloneta (1996).
* Teatre: Tres peces de teatre (1993), Ramon i Lis (1994), Niños, pitzinnos, minyons (1995), Culumba Quijinera (2000), Golondrina (2000), Lo conte de Maria Entaulada (2000) i Germans = Frades (2000).
* Lexicografia: Lèxic militant (1985).
* Algunes obres en llengua italiana.
* Traduccions: Tradueix al català de l'italià i del sard, ha traduït a l'italià Josep Pla i Josep Vallverdú.
# Miquel de Cordelles i Ramanyer

Miquel de Cordelles i Ramanyer (Barcelona s.XVII - Barcelona s.XVIII) fou militar català durant la Guerra de Successió Espanyola.
El coronel Miquel de Cordelles fou un destacat partidari progermànic.
La seva família pertanyia a la burgesia catalana de Barcelona compromesa amb el règim austriacista, era cunyat d'un general de l'Imperi, Georg Ignaz von Tattenbach, i un avantpassat seu, el Canonge Jaume Cordelles i Oms, havia estat el 79è President de la Generalitat de Catalunya. D'entre els seus germans, els que més es destacaren en la lluita foren l'Abat Francesc de Cordelles i Ramanyer, el Coronel Jaume de Cordelles i Ramanyer i En Felicià de Cordelles i Ramanyer.

## Referències

* ↑ Els Cordelles a xtec.cat
* ↑ Els Cordelles al Próceres habilitados en las Cortes del Principado de Cataluña ...

## Enllaços externs

* Biografia del Coronel Miquel de Cordelles Arxivat 2007-03-16 a Wayback Machine.
* La Batalla de l'11 de setembre de 1714 Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
* Arbre genealògic dels Cordelles i informació addicional Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine.
# Ris-Orangis

Ris-Orangis és un municipi francès, situat al departament de l'Essonne i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 24.612 habitants.
Forma part del cantó de Ris-Orangis i del districte d'Évry. I des del 2016 de la Comunitat d'aglomeració Grand Paris Sud Seine-Essonne-Sénart.
# Roca Lleuda

Roca Lleuda és una muntanya de 1.587,9 metres que es troba al límit dels municipis de Salàs de Pallars i Tremp, a la comarca del Pallars Jussà. En aquest darrer terme, és en el lloc que feia de límit entre els antics termes de Gurp de la Conca, del Pallars Jussà, i Espluga de Serra, de l'Alta Ribagorça.
Es troba a l'extrem occidental del terme de Salàs de Pallars, i és un dels cims més emblemàtics de la carena que separa les conques de la Noguera Pallaresa i de la Noguera Ribagorçana.
# Boaz Mauda

Bo'az Ma'uda, en hebreu: בועז מעודה, (Elyakim, 23 d'abril de 1987) és un cantant israelià. Boaz va guanyar la cinquena edició de Kokhav Nolad, la versió israeliana de Pop Idol. El 15 de novembre de 2007, es va anunciar que representaria Israel al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2008, on va finalitzar en 9a posició.

## Referències

* ↑ «בועז מעודה» (en anglès). Discogs. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Boaz» (en castellà). [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Eurovisión 2008 - Actuación de Israel con Boaz Mauda» (en castellà), 10-12-2010. [Consulta: 8 gener 2022].
# Grup Estevan

El Grup Estevan, anteriorment illes Estevan, és un petit arxipèlag a la regió de l'estret d'Hecate a la costa nord de la Colúmbia Britànica, Canadà. Es troba a l'oest de l'illa Campania. Al sud-est hi ha l'illa Aristazabal, mentre al nord-oest hi ha l'illa Banks.
Nomenat l'any 1744 pel tinent comandant Juan Pérez, de la corbeta Santiago, en honor al seu lloctinent Estevan José Martínez. Les cinc illes més grans del grup porten el nom dels tinents governadors de la Colúmbia Britànica: Trutch, Barnard, Dewdney, Prior i Lotbinière.
Les illes tenen dos espais protegits: Ethelda Bay-Tennant Island Conservancy, creada el 2007, protegeix una zona al voltant de l'illa Tennant, mentre la reserva ecològica de les illes Dewdney i Glide, creada el 1971 i tancada al públic, cobreix una àrea més gran que inclou l'illa Dewdney, les illes Glide i les illes i illots més petits dels voltants.

## Referències

* ↑ Estevan Group al BC Geographical Names Information System
* ↑ «Ethelda Bay – Tennant Island Conservancy» (en anglès). BC Parks. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Dewdney and Glide Islands Ecological Reserve» (en anglès). BC Parks. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Dewdney and Glide Islands ER #25». Government of British Columbia.
# Milton (automòbil)

Milton fou una marca catalana d'automòbils, fabricats pels germans Antoni i Pere Mata a Vilafranca del Penedès entre 1967 i 1969. El seu únic model, conegut com a Seat Milton o Seat 600 Milton, era un més dels nombrosos derivats del Seat 600 que varen sorgir a Catalunya durant les dècades de 1960 i 1970, i ha estat considerat el primer spider de fabricació nacional produït en sèrie (fins aleshores, només se n'havia vist algun prototipus del carrosser Pere Serra).

## Història

El Milton fou presentat en el Saló de l'Automòbil de Barcelona que es va celebrar el mes de març de 1967. El disseny de la seva carrosseria de fibra de vidre era obra dels germans Mata. Per tal de poder incorporar la mecànica del Seat 600 D en aquest descapotable esportiu, l'autobastidor Seat tipus BU original es va haver de reforçar i es varen modificar també la suspensió i els frens. Al Milton hi convivien elements d'altres models de Seat i també d'altres fabricants com ara Renault (els pilots del darrere eren de Renault 8) o DKW (els fars anteriors eren d'aquesta marca).
El preu del Milton era de 105.000 pts la versió normal i 119.000 l'equipada amb motor preparat (gairebé el mateix preu del Seat 850 Coupé en la seva versió normal a l'època). La producció en va ser molt limitada: a banda del prototipus inicial, entre 1967 i 1968 se'n fabricaren un total de 36 unitats.

## Referències

* 1 2 3 «MILTON (Seat 600 Milton) (1.967 - 1.969)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2016].
# Roncegno Terme

Roncegno Terme és un municipi italià dins de la província de Trento. L'any 2010 tenia 2.818 habitants. Limita amb els municipis de Borgo Valsugana, Fierozzo, Frassilongo, Novaledo, Ronchi Valsugana i Torcegno.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Mirco Montibeller | Llista cívica |
# Pic de Morrano

El Pic de Morrano és una muntanya que es troba en límit comarcal entre els termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i la Torre de Cabdella (Pallars Jussà), en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
«Possiblement el nom és l'equivalent ibero-aquità del romànic morro».
El cim, de 2.813,5 metres, s'alça en el punt d'intersecció de les carenes que delimiten la Vall de Morrano (N), la Vall de les Mussoles (O) i el Circ de Cogomella (SE); amb la Collada de Morrano a l'est, la Serra de les Mussoles al nord-oest i el Cap de Reguera al sud.

## Rutes

Dos són els colls des d'on es pot iniciar l'ascens final al cim:
* La Collada de Morrano.
* El coll situat entre els pics de Morrano i de Reguera, que comunica la Vall de les Mussoles amb el circ de Cogomella.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 21 abril 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic de Morrano. [Consulta: 31/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Amaltea

«Amaltea» té aquests significats:
* Amaltea (satèl·lit), satèl·lits de Júpiter
* Amaltea (mitologia), dida de Zeus
* Amaltea (Calàbria)
# Molí del Majà

El Molí del Majà és un molí fariner del municipi d'Estaràs inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic molí fariner situat a la dreta del riu Sió, al peu del Km. 5, de la carretera LV-1005 de Sant Guim de Freixenet a Sant Ramon, que passa per Estaràs. Concretament, la masia de Cal Majà és una de les cases disseminades que formen part del poble de Gàver. L'edifici de l'antic moli se'ns presenta remodelat, adossat a altres construccions d'ús agrícola, de planta rectangular i estructurat a partir de planta baixa, primer pis, segon pis i golfes, i amb coberta a doble vessant. L'element més destacable conservat de l'antic molí és la bassa situada a la part posterior de l'edifici i que fins fa pocs anys s'utilitzava com a piscina particular, i és d'estructura irregular. L'obra presenta un parament paredat, amb trams obrats amb maó, restes d'arrebossat i també presència de carreus en les estructures d'algunes obertures.

## Història

Desconeixem l'època en què va ser construït el molí però la família Majà conserva un document del 15 de desembre de 1567 en que, davant del notari públic de Cervera D. Segimon Porta, la família Erill cedeix perpètuament en emfiteusi a Anton Majà, pagès de Gàver, tot aquell molí ruïnós amb bassa, aigües i conductor amb la condició que havia de reparar el molí. La família ha tingut el molí en funcionament fins entrada la segona meitat del segle xx.
Aquest molí compartia l'aigua del riu Sió amb dos molins, de la mateixa familia MAJÂ, situats al terme municipal d'Estaràs, que actualment estan desapareguts i amb un altre a Santa Fe, que està abandonat. La documentació familiar ha determinat que aquest molí va començar a funcionar a partir del 1567 fins a principis de la dècada dels anys setanta del passat segle.
El molí fariner de la Segarra necessitava una gran bassa per poder emmagatzemar el màxim d'aigua per al seu funcionament. Una de les parts més importants era el cacau, que es bastia a un extrem de la bassa i tenia com a funció regular la pressió de l'aigua en la seva caiguda. Del cacau, l'aigua passava d'un canal a un rodet normalment de pedra i disposat horitzontalment. El moviment giratori del rodet es transmetia a l'eix de fusta, eix que tenia el seu extrem superior l'hèlix de ferro que anava encaixada a la mola superior. Aquesta pedra girava sobre una mola inferior fixada. La pressió de les dos moles convertia el grà amb farina.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí del Majà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Prascorsano

Prascorsano és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 35 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 753 habitants.
Prascorsano limita amb els següents municipis: Cuorgnè, San Colombano Belmonte, Canischio, Pratiglione, Valperga, Pertusio i Rivara.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 4 abril 2020].