OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Farbauti (satèl·lit)

Farbauti, també conegut com a Saturn XL (designació provisional S/2004 S 9), és un satèl·lit natural de Saturn. La seva descoberta fou anunciada per Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna i Brian G. Marsden el 4 de maig del 2005 a partir d'observacions fetes entre el 12 de desembre del 2004 i el 9 de març del 2005.
Farbauti té uns 6 quilòmetres de diàmetre i orbita Saturn en una distància mitjana de 20.291 Mm en 1079,099 dies, amb una inclinació de 58° respecte a l'eclíptica (131° respecte a l'equador de Saturn), en direcció retrògrada i amb una excentricitat orbital de 0,209.
Va ser anomenat l'abril del 2007 en honor de Fárbauti, un gegant de la mitologia nòrdica, pare de Loki.

## Referències

* Institute for Astronomy Saturn Satellite Data (anglès)
* Jewitt's New Satellites of Saturn page (anglès)
* IAUC 8523: New Satellites of Saturn 4 de maig de 2005 (descoberta) (anglès)
* MPEC 2005-J13: Twelve New Satellites of Saturn 3 de maig de 2005 (efemèrides) (anglès)
* IAUC 8826: Satellites of Jupiter and Saturn 5 d'abril de 2007 (anomenament) (anglès)
# FC Tallinn

El FC Tallinn és un club de futbol amb seu a la ciutat de Tallinn, Estònia. Fundat el 2017, el club competeix a Esiliiga, la segona divisió més alta del futbol estonià.

## Història

El FC Tallinn es va fundar el 17 de novembre de 2017 i va començar a operar al districte de Lasnamäe, el districte més poblat de Tallinn, del qual la majoria són de parla russa. El club es va crear després que la fusió del FC Infonet Tallinn amb el FC Levadia va deixar el futur futbolístic de Lasnamäe en incertesa. El club va entrar al sistema de lliga d'Estònia el 2018 i ràpidament va ascendir a l'Esiliiga B, que va guanyar la temporada 2022 després de vèncer al JK Tabasalu a l'últim segon de la jornada final.

## Palmarès

* III Liiga: (1)
** 2019
* Esiliiga B: (1)
** 2022

## Referències

* ↑ «MTÜ Jalgpallikool FC Tallinn» (en estonià). Eesti spordiregister. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ Ojassaar, Raul «Altosar: mõte oma jalgpallikool avada tekkis pärast Levadia ja FCI ühinemist» (en estonià). Delfi Sport, 01-12-2017 [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ Kangur, Kristjan Jaak «Kalju duubel pudenes II liigasse, Esiliiga B võitis dramaatiliselt FC Tallinn» (en estonià). Soccernet.ee, 13-11-2022 [Consulta: 13 juliol 2023].
# Leonetto Cipriani

El comte Leonetto Cipriani (Centuri, Còrsega, 16 d'octubre de 1812 – 10 de maig de 1888) fou un polític italià d'origen cors. La seva família era originària de la Toscana, ja esmenada per Dante Alighieri a la Divina Comèdia. Ardent partidari de la unitat italiana, el 1861 fou nomenat senador vitalici del Regne d'Itàlia.
Estudià a Pisa i a Livorno. Als 18 anys marxà amb un cos expedicionari que desembarcà a Algèria el 1830 sota les ordre del general Louis Auguste Victor de Ghaisne de Bourmont i participà en la presa d'Alger. De 1831 a 1834 viatjà a les Antilles i Llatinoamèrica. El seu pare i els seus oncles eren amics de Simón Bolívar, i hi organitzà alguns negocis que li reportaren una fortuna de 6 milions de francs-or (avui 18 milions d'euros).
Lligat alhora als Bonaparte, pel príncep Jeroni Napoleó Bonaparte, a la casa de Savoia i als Habsburg-Toscana, contribuí a l'adhesió voluntària del Gran Ducat de Toscana al regne d'Itàlia. També fou amic de Giuseppe Garibaldi, encara que no compartia les seves opinions republicanes. Fou, però, un ferotge adversari de Giuseppe Mazzini i dels carbonaris. També fou primer coronel i després general de l'exèrcit piemontès i participà en les guerres de la unitat italiana contra Àustria. També fou agent d'enllaç entre Víctor Manuel I i Napoleó III.
Gran propietari terratinent de Toscana, Còrsega i Belmont (Califòrnia), sovint travessà l'Atlàntic. També fou cònsol del Regne de Sardenya a San Francisco (1852-1855). Va viatjar de le Havre a Nova York amb Lájos Kossuth i l'actriu Lola Montez, i fou un dels primers a travessar el continent americà de punta a punta. La seva independència econòmica li va permetre jugar un rol polític important. Era partidari de la unitat italiana, però sota el poder de la casa de Savoia, única que la podia garantir, ja que els Borbons i els Habsburg, tot i que en lloava la bona gestió, els considerava estrangers. I tot i néixer sota la Còrsega de sobirania francesa, ell es considerava italià.
El fet que el regne d'Itàlia signés amb el d'Àustria, el seu enemic, la Triple Aliança (1882), el va decebre i es retirà de la política a les seves possessions corses., al castell de Bellavista. El 1876 escriví unes memòries en italià, Avventure della mia vita.
# Birgitte Thott

Birgitte (Bridget) Thott (17 de juny de 1610 – 8 d'abril de 1662) va ser una escriptora i traductora danesa, erudita i feminista, defensora dels drets de les dones. Tenia una llatí fluid (era la seva branca d'estudi principal), a més de dominar altres llengües. És coneguda per les seves traduccions al danès, particularment la traducció de 1.000 pàgines del filòsof llatí Sèneca.

## Vida

Birgitte va néixer el 1610 a Turebygård. El seus pares eren Christen Thott i Sophie Below. El seu germà era Henrik Thott (1606-1676). Thott va perdre el seu pare a l'edat de 6 anys. La seva mare era una dona culta i li va proporcionar coneixements sobre llengua i literatura. En aquella època, l'educació rebuda d'uns pares cultes era l'única forma que les nenes daneses accedissin a una educació.
Thott es va casar amb Otto Giøe el 1632 amb 22 anys, però ell va morir 10 anys després per una ferida de bala. No van tenir cap fill. Malgrat no tenir cap fill biològic, Birgitte Thott va acollir dues criatures conegudes pel nom d'Elisabeth i Sophie.

## Carrera

És famosa per haver traduït el Philologus de Sèneca del llatí al danès el 1658. La tasca va ocupar 1.000 pàgines. Aquesta traducció era la primera del seu tipus, i va introduir noves converses culturals i religioses a l'audiència danesa. A més a més, aquesta traducció va encunyar nous mots.
Encara que era proficient en llatí, Birgitte Thott no va escriure cap text en llatí, sinó que se centrava més en la traducció. “Fonts contemporànies afirmen que va arribar a dominar el danès, alemany, francès, holandès, anglès, italià, castellà, llatí, grec i hebreu, i els seus coneixements d'alemany, anglès, francès i llatí són confirmats per les traduccions que resten d'aquell temps.”
Va continuar els seus estudis en morir el seu marit. El 1660, Birgitte Thott va rebre el permís del rei per rebre una beca anual de l'Acadèmia Soro per seguir els seus estudis, ampliar la seva biblioteca i continuar investigant idiomes. Es va aconseguir amb l'assistència de Jørgen Rosenkrantz.
Thott formava part d'una petita xarxa europea de 100-150 dones cultes, incloses Cristina de Suècia, Marie le Jars du Gournay (a França), Bathsua Makin (a Anglaterra), Dorothea Moore (a Irlanda), i Anna Maria van Schurman. Va esdevenir una dona molt respectada en la comunitat d'erudits danesos, malgrat que la seva professió no era pública. Va ser una de les primeres defensores dels drets de les dones a Escandinàvia.

## Referències

* ↑ Alenius, Marianne. «Birgitte Thott» (en danès). Gyldendal - Den Store Danske (Dansk Biografisk Leksikon, 3. udg., Gyldendal 1979-84). [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Thott, Birgitte | Nordic Women's Literature». [Consulta: 13 maig 2016].
* 1 2 3 4 «Birgitte Thott | Gyldendal - Den Store Danske». [Consulta: 13 maig 2016].
* ↑ Pieta, van Beek. The first female university student: Anna Maria van Schurman (1636). Urecht, The Netherlands: Utrecht Publishing & Archiving Services, 2010, p. 8. ISBN 978-90-6701-030-6.
* ↑ Lee Too, Yun; Livingstone, Niall. Pedagogy and Power: Rhetorics of Classical Learning. Cambridge UK: Cambridge University Press, 2007, p. 99. ISBN 9780521038010.
# Club Deportivo y Social Vida

El Club Social y Deportivo Vida és un club hondureny de futbol de la ciutat de La Ceiba.

## Història

El club va ser fundat el 14 d'octubre de 1940 per Gregorio Ramos, José Lamelas i Valentín Vásquez amb el nom de Club Salvavida, quan aquests decidiren separar-se del Club Deportivo Atlántida. Més tard el nom esdevingué simplement Vida.

## Palmarès

* Lliga hondurenya de futbol:
** 1981-82, 1983-84
* Lliga amateur hondurenya de futbol:
** 1961-62

## Referències

* 1 2 «Honduras - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 1r octubre 2011].
# Creatina-cinasa

La creatina-cinasa (CK), també coneguda com a creatina-fosfocinasa (CPK) és un enzim expressat per diversos teixits biològics i tipus cel·lulars.
Clínicament, la creatina cinasa s'analitza en sang com a marcador de dany del teixit ric en CK, com ara l'infart de miocardi (atac cardíac), la rabdomiòlisi (ruptura muscular greu), la distròfia muscular, les miositis autoimmunitàries i la lesió renal aguda.

## Funció biològica

La creatina-cinasa catalitza la producció de fosfocreatina a través de la fosforilació d'una molècula de creatina, consumint una molècula d'ATP en el procés. La molècula d'ADP formada per a crear una molècula de fosfocreatina es converteix immediatament ATP pels mitocondris.
En la miofibril·la, a l'inici de la contracció muscular, la concentració d'ADP augmenta a mesura que disminueixen els nivells d'ATP. En aquesta situació l'enzim catalitza la reacció inversa, transferint un radical fosforil a l'ADP, restaurant ràpidament la concentració d'ATP.
Així, la fosfocreatina, mitjançant l'ATP, constitueix una reserva energètica ràpidament utilitzable pel múscul esquelètic i altres teixits.

## Estructura química i isoformes

La creatina-cinasa (CK) és un enzim dimèric compost per dos tipus de subunitats,, M (muscular) i B (cerebral) que es combinen per formar tres isoenzims de creatina-cinasa distints: CK-1 (BB), CK-2 (MB) y CK-3 (MM).

## En diagnòstic mèdic

La creatina-cinasa pot marxar de l'interior de les miofibril·les d'un múscul deteriorat. Quan es troba nivells elevats de creatina-cinasa en una mostra de sang indica generalment que el múscul està sent destruït per algun procés anormal, com pot ser la distròfia muscular o una inflamació. Tanmateix també algunes condicions com la febre o l'esforç muscular poden donar alts nivells sanguinis de creatina-cinasa sense patologia aparent.
Cada isoforma té una funció diferent: l'isoforma CK-BB serveix per conèixer el dany cerebral i CK-MB en valors anormals permet identificar un dany cardíac, en especial un infart agut de miocardi en combinació amb un ECG i estudis de tropomiosina.

## Vegeu també

* Creatinina

## Referències

* ↑ «Approach to asymptomatic creatine kinase elevation». Cleveland Clinic Journal of Medicine, 83, 1, 01-01-2016, pàg. 37–42. DOI: 10.3949/ccjm.83a.14120. PMC: 4871266. PMID: 26760521.
* ↑ Diabetes Care, 2005 28(1):164-176. PMID: 15616252
* Blanco, Antonio: Química biológica. Editorial Corpus
# Berenguer Guifré

Berenguer Guifré (?-1093) fou comte de Berga (1050) i bisbe de Girona (1050 - 1093). Era el tercer fill de Guifré II de Cerdanya i Guisla de Pallars. A la mort del seu germà Bernat I rebé el comtat de Berga. Tanmateix aquell mateix any fou escollit bisbe de Girona succeint a Pere de Carcassona. A la seva renúncia el comtat passà a mans del seu germà gran Ramon I de Berga.

## Referències

* ↑ «Berenguer Guifré». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Clarmont

«Clarmont» té aquests significats:
* Clarmont (Alta Garona), municipi francès al departament de l'Alta Garona (regió de Migdia-Pirineus)
* Clarmont (Arieja), municipi francès al departament de l'Arieja (regió de Migdia-Pirineus)
* Clarmont (Aude), municipi francès al departament de l'Aude (regió de Llenguadoc-Rosselló)
* Clarmont (Landes), municipi francès al departament de les Landes (regió de l'Aquitània)
* Clarmont d'Alvèrnia, capital de departament del Puèi Domat (regió d'Alvèrnia)
* Clarmont de Beuregard, municipi francès al departament de la Dordonya (regió de l'Aquitània)
* Clarmont d'Eissiduelh, municipi francès al departament de la Dordonya (regió de l'Aquitània)
* Clarmont d'Erau, municipi francès al departament de l'Erau (regió de Llenguadoc-Rosselló)
* Clarmont-Devath, municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de l'Aquitània)
* Clarmont de Savés, municipi francès al departament del Gers (regió de Migdia-Pirineus)
* Clarmont Sobiran, municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de l'Aquitània)
* Bisbat de Clarmont
* Bisbat de Clarmont d'Alvèrnia
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Centre
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Est
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Oest
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Nord
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Nord-Oest
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Sud
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Sud-Est
* Cantó de Clarmont d'Alvèrnia Sud-Oest
* Cantó de Clarmont d'Erau
* Catedral de Clarmont-Ferrand
* Comtat de Clarmont, jurisdicció feudal Delfinat d'Alvèrnia existent del 1155 al 1302
* Districte de Clarmont d'Alvèrnia, districte del departament francès del Puèi Domat (regió d'Alvèrnia)
* Vescomtat de Clarmont, jurisdicció feudal d'Occitània centrada a Clarmont d'Alvèrnia, regida per comtes visigots (475-507) i merovingis (507-751)
# Mecanismes d'avanç intermitent

Els mecanismes d'avanç intermitent es basen en la perfecta sincronització d'un o més capçals operadors amb la corresponent línia d'alimentació sobre les que actuen aquests capçals, la qual té un continu de peces. Així doncs, tenen com a objectiu repetir i transformar un mateix moviment de manera automàtica que segueixi un patró intermitent per tal de poder efectuar la feina. D'aquesta manera aquests mecanismes són aplicables en múltiples àmbits com: les màquines de clavar o grapar, les cadenes de transmissió, algunes joguines que presenten moviment, la Creu de Malta, etc.

## Aplicacions
### Cinema

Els mecanismes d'avanç intermitent van ser una invenció necessària per arribar a fer cinema de manera viable, ja que aquest és una successió d'imatges fixes projectades. Els fotogrames han d'estar ben il·luminats i completament estàtics en el moment de la projecció, però aquesta no dura més de 200 mil·lèsimes de segon; per això va ser necessària l'aparició de la Roda excèntrica Carpentier-Lumière, amb la qual els germans Lumière van aconseguir l'alt nivell qualitatiu de la projecció d'imatges en moviment que els va portar a l'èxit. Aquest sistema es basa en la transformació d'un moviment circular continu que haurà d'estar sincronitzat amb el mecanisme d'obturació que s'encarrega d'exposar i tapar la pel·lícula en els moments adequats. Més endavant, apareix un altre sistema de funcionament semblant anomenat Creu de Malta.

#### Roda excèntrica Carpentier-Lumière

Tal com indica el nom d'aquesta invenció, l'eix respecte del qual gira la roda no està situat en el seu centre, llavors en conseqüència el quadre en el qual està inserida es mou intermitentment amunt i avall. Per tant, és necessària la inserció d'una escletxa que obligui el quadre a moure's també avant i arrere seguint la mateixa seqüència intermitent. Així doncs, aconseguim transmetre aquest doble moviment a les urpes situades a l'extrem del quadre perquè aquestes s'insereixin en els forats dels fotogrames i arrosseguin la pel·lícula durant un moment. La funció de les urpes és doble, no només traslladen els fotogrames sinó que són les encarregades de mantenir-los immòbils durant la seva projecció.
Llavors, per acabar, s'ha de sincronitzar tot aquest moviment amb l'obturador aconseguint així una perfecta projecció.

#### Creu de Malta

Aquest mecanisme està format per un disc amb un pin que gira constantment, i per una creu que té diferents forats on entra el pin perquè aquesta giri. D'aquesta manera s'aconsegueix fer-la moure amb una pausa entremig, és a dir, crea un gir intermitent. Aquest moviment se sincronitza amb unes paletes que tallen la llum quan hi ha un canvi de fotograma i la deixen passar quan aquests han de ser projectats en la pantalla. Actualment aquest moviment es fa 24 vegades per segon.

## Referències

* ↑ «Mecanismo de avance intermitente» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ «Tecnologia de l'Audiovisual (mecanismes d'avanç intermitent)». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 28 novembre 2017].
# Mecanisme social

El concepte de mecanisme social afecta a aquells processos sociològics, psicològics i econòmics la principal característica dels quals és la producció regular de cert comportament. Els mecanismes expliquen com es produeix un determinat fenomen, és a dir, mostren de quina manera les condicions finals són causades per les condicions inicials i les etapes intermèdies. Busquen fer intel·ligibles les regularitats observades a través d'una especificació detallada de com es van produir. Els mecanismes socials han estat definits com a models causals hipotètics que mostren el sentit del comportament individual, o bé com a hipòtesi versemblant que podrien ser l'explicació d'alguns fenòmens socials, donant-se l'explicació en termes d'interaccions entre individus, o individus i algun conjunt social.
Una coneguda teoria que permet il·lustrar el que s'ha dit és la de la profecia autocomplerta. Segons aquesta teoria, una definició inicialment falsa d'una situació pot suscitar certes conductes que eventualment faran que aquella falsa concepció es torni realitat. Per exemple, a l'difondre un rumor vinculat a la suposada insolvència d'un banc, probablement alguns dels seus clients retiraran els seus diners, el que avivarà la creença de la gent en els presumptes problemes de la institució. Com a conseqüència, més persones s'extrauran els seus estalvis i això provocarà que la remor segueixi disseminant. D'aquesta manera, el banc podria trencar tot i la falsedat inicial de la remor sobre la seva insolvència.
El concepte de «mecanisme» va sorgir en sociologia com una alternativa explicativa intermèdia entre la pura descripció i la construcció d'històries versemblants, d'una banda, i les lleis socials universals, de l'altra. Cal destacar, però, que el concepte de mecanisme social no només concerneix a la sociologia, sinó també a altres ciències com la psicologia i l'economia, disciplines en què podem identificar mecanismes com ara la reducció de la dissonància cognitiva i els models de mercat neoclàssics.

## Referències

* ↑ Hedström & Swedberg 1998, p. 23
* ↑ Elster 1989, pàg. 3-4

## Bibliografia

* Elster, Jon. «Mechanisms». A: Nuts and Bolts for the Social Sciences (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1989, p. 3-10. ISBN 0-521-37455-3.
* Hedström, Peter; Swedberg, Richard. «Social mechanisms: An introductory essay». A: Hedström, Peter. Social Mechanisms: An Analytical Approach to Social Theory (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1998, p. 1-31. ISBN 0-521-59319-0.
# Megapogon pollicaris

Megapogon pollicaris és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Megapogon i a la família Achramorphidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1908 per Charles Frewen Jenkin.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Megapogon pollicaris Jenkin, 1908. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164197 on 2021-03-10
# Megapogon schiaparellii

Megapogon schiaparellii és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Megapogon i a la família Achramorphidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 2019 per Adriana Alvizu, Joana R. Xavier i Hans Tore Rapp.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Megapogon schiaparellii Alvizu, Xavier & Rapp, 2019. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=1350331 on 2021-03-10
# Mercè Tatjer i Mir

Mercè (María Mercedes) Tatjer i Mir (Barcelona, 21 d'octubre de 1942) és una historiadora, geògrafa i professora catalana, especialista en geografia i història urbana.

## Trajectòria

Llicenciada en Història Contemporània per la Universitat de Barcelona el 1971, i doctorada en Geografia, per aquesta mateixa universitat el 1987, exerceix com a professora a la UB des de 1970, on des de 1993 és Catedràtica de Didàctica de les Ciències Socials de la seva Escola Universitària de Formació del Professorat. Ha col·laborat amb diversos grups involucrats en programes de recerca i difusió del patrimoni industrial i de la ciutat. És responsable de nombroses publicacions, la majoria de les quals estan dedicades als barris de Barcelona i a la mateixa ciutat. En aquest sentit, la seva tesi de llicenciatura de l'any 1971, sobre el barri de la Barceloneta, conté una extraordinària i valuosa documentació per a la història dels nuclis que formen l'actual Barcelona i la integració dels barris en l'espai urbà.

## Reconeixement

* L'octubre del 2017 Mercè Tatjer va ser l'encarregada d'obrir la Festa Major d'Hostafrancs, encarregant-se-li la lectura del pregó d'inici de la festa.
* El novembre de 2018 li fou lliurada la Medalla d'Honor de Barcelona 2018, al Saló de Cent de l'Ajuntament, de mans de la batllessa de Barcelona, Ada Colau. Precisament, ha estat Mercè Tatjer, qui ha estat l'encarregada d'adreçar unes paraules d'agraïment en nom de tots els vint-i-cinc guardonats.

## Publicacions

* La ciutat de les fàbriques: itineraris industrials de Sant Martí, amb Antoni Vilanova (2002)
* La Trinitat Nova, Barcelona (1995)
* Passat i present de Barcelona (III): materials per l'estudi del medi urbà, amb F. X. Hernández i Mercè Vidal Jansa (1991)
* El barrio de la Barceloneta, 1753-1982: mercado inmobiliario, propiedad y morfología en el centro histórico de Barcelona (1988)
* Los sociólogos de la ciudad, amb Gianfranco Bettin i Mariuccia Galfetti (1982)

## Referències

* 1 2 «.xml Mercè Tatjer i Mir». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mercè Tatjer i la Barcelona de ferro». Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya, 12-12-2016. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2018. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ Castell, Jaume «La Barceloneta ha cumplido 225 años». La Vanguardia (Hemeroteca), 12-09-1978, pàg. 25 [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «La pregonera de la Festa Major d'Hostafrancs, Mercedes Tatjer, destaca la singularitat i identitat del barri». EL3.cat. [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «L'Associació Catalana dels Drets Civils i Susanna Griso reben les medalles d'honor de Barcelona». VilaWeb, 28-11-2018 [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ «Ada Colau presideix l'acte de lliurament de les Medalles d'Honor de Barcelona 2018». Ajuntament de Barcelona, 27-11-2018. [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ «María Mercedes Tatjer Mir». Dialnet. [Consulta: 7 novembre 2018].
# Mehdi Mahdavikia

Mehdi Mahdavikia és un futbolista iranià. Va començar com a futbolista al Bank Melli.

## Referències

* ↑ Zimmermann, Kai. «Weil das Team so stark spielt, steigt der Marktwert von Pagels Profis ganz enorm / Lange Vertragszeiten zahlen sich nun aus 100 Millionen: So wertvoll ist der HSV» (en alemany). Hamburger Morgenpost, 07-09-1999. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «Mahdavikia will be played his last match against A.C. Milan» (en persa). dsport.ir. Arxivat de l'original el 5 March 2013. [Consulta: 2 març 2013].