OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Álvarez Gato

Juan Álvarez Gato (Madrid, 1440? - 1509) va ser un poeta castellà del Prerenaixement pertanyent a l'anomenada lírica cançoneral.

## Biografia

Sincer cristià nou, va haver de patir tota la seva vida la marginació de jueus i cristians per això. Va ser armat cavaller per Joan II de Castella el 1453. Va servir al rei Enric IV i després va exercir el càrrec de majordom de la reina Isabel I. Protegit per Beltrán de la Cueva, va entrar després al servei dels poderosos Arias Dávila (Diego, Juan i Pedro), també conversos, i al dels Mendoza de Guadalajara; va ser amic de l'arquebisbe de Granada fra Hernando de Talavera.

## Obra

D'ell va dir Gómez Manrique que "fablaba perles i plata". La seva obra poètica, tota dins de l'art menor i dins de l'estil de la lírica cançonera, està formada per 104 composicions. Les primeres tenen per tema l'amor profà; les peces devotes ocupen l'última meitat d'aquest, i amb freqüència incorporen cobles i tornades populars de vegades adaptats "al diví". També, segons Marcelino Menéndez Pelayo, "va elevar la sàtira a la dignitat de funció social". Les seves obres s'han conservat a través d'un còdex de la Reial Acadèmia de la Història i a través dels poemes recollits en el Cançoner general d'Hernando del Castillo. Va escriure a més dotze cartes en prosa de to ascètic i se li atribueix la Vida de l'arquebisbe de Granada, Fra Hernando de Talavera.

## Homenatges

La llista de carrers de la ciutat de Madrid li dedica des de fa segles un carrer en el seu nucli antic.

## Referències

* ↑ Rodríguez Puértolas, Julio. 'Poesía crítica y satírica del siglo XV. Madrid: Castalia, 1981 [Consulta: 11 juliol 2015].
* ↑ Cf. M. Menéndez Pelayo, Antología, II, pp. 333-334.
* ↑ . «calle de Álvarez Gato en el callejero de Madrid». Callejero de Madrid (callejero.net). [Consulta: 11 juliol 2015].
# L'imperi dels llops

L'imperi dels llops (títol original en francès: L'Empire des loups) és una pel·lícula dirigida per Chris Nahon, estrenada el 2005, basada lliurement en una novel·la de Jean-Christophe Grange. Ha estat doblada al català.

## Argument

Arly Jover interpreta Anna Heymes, una elegant mestressa de casa parisenca de 31 anys, pateix malsons i al·lucinacions relacionats amb una sèrie d'assassinats espantosos a la ciutat. Alhora, un parell de policies, l'heterodox Schiffer (Jean Reno) i l'oficial cautelós Nerteaux (Jocelyn Quivrin), treballen per desentranyar el misteri que envolta els assassinats. La trama es complica quan Anna descobreix que ha estat sotmesa a una intensiva cirurgia maxil·lofacial, que li ha amagat el seu origen turc. I d'alguna manera lligada a la màfia turca i a la sèrie d'assassinats.

## Repartiment

* Jean Reno: Jean-Louis Schiffer
* Arly Jover: Anna Heymes
* Jocelyn Quivrin: Paul Nerteaux
* Laura Morante: Mathilde Wilcrau
* Philippe Bas: Laurent
* David Kammenos: Azer Zeke
* Didier Sauvegain: Dr. Ackerman
* Patrick Floersheim: Charlier
* Etienne Chicot: Amien
* Vernon Dobtcheff: Kudseyi
* Jean-Marc Huber: Gurdilek
* Vincent Grass: Marius

## Llocs de rodatge

* Capadòcia, Turquia
* Istanbul, Turquia
* París, França

## Referències

* 1 2 «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > L'imperi dels llops». [Consulta: 27 gener 2019].
* ↑ «Watch Empire of the Wolves 2005 Movies Online Putlocker HD - Rotten» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-01-27. [Consulta: 27 gener 2019].
* ↑ «Empire of the Wolves» (en anglès). [Consulta: 27 gener 2019].
# La Riera (Muntanyola)

La Riera és una masia de Muntanyola (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular construïda damunt el desnivell del terreny. És coberta a dos vessants amb el carener esquerre més prolongat que l'altre, que abriga un afegitó de la casa que es troba a la part de migdia. El portal és adovellat i al davant s'hi forma una petita era cap al mur de llevant de la casa. A tramuntana i ponent al primer pis hi ha un portal amb decoracions goticitzants, que segons els propietaris procedeix d'un altre indret de la mateixa casa. A ponent hi ha un altre portal que tanca la lliça. La casa es troba envoltada per dependències agrícoles. És construïda bàsicament en pedra. A l'interior s'han fet moltes reformes.
Es conserva una imatge de Santa Julita, de talla policromada.

## Història

Antic mas que segons comenten els propietaris conserva pergamins que fan referència al mas i que daten del segle xiii. Aquests documents fan referència al mas i daten del segle XII. Aquests documents fan referència a capítols matrimonials i a l'establiment d'una vinya.
Aquest mas el trobem registrat al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Muntanyola. Té una masoveria, "La Guardieta".
Fou reformat al segle xix, i la darrera reforma correspon al 1943, feta sobretot a l'interior del mas. Els propietaris conserven el cognom Riera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 agost 2021].
# La Cabota

* Aquest article tracta sobre la revista. Si cerqueu material d'unió, vegeu «cabota».
La Cabota és una publicació humorística valenciana, originàriament d'àmbit comarcal i periodicitat estacional, gratuïta i editada per l'associació El Pardal Rampant. Aparegué a la primavera del 2005, any en què es publicaren quatre números, tres el 2006 i el 2007 un únic, el darrer número editat.

## Referències

* ↑ «Apareix 'La Cabota', una revista satírica, onanista i artística de la Safor». VilaWeb, 05-05-2005.
* ↑ «Les Maedéus actuaran en la presentació del número d'estiu de la revista satírica 'La Cabota' de la Safor». VilaWeb, 14-07-2005.
* ↑ Martínez Gallego, Francesc «De com es perdé l'humor». Arxius, 23, 01-12-2010, pàg. 87. ISSN: 1137-7038 [Consulta: 4 gener 2016].
# Jura (departament)

* Per a altres significats, vegeu «Jura».
Jura (39) és un departament francès situat a la regió de Borgonya - Franc Comtat.

## Història

El departament de Jura és un dels vuitanta-tres departaments originals creats durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790 -en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789-. Va ser creat a partir d'una part de l'antiga província del Franc Comtat.

## Política

Les principals atribucions del Consell departamental són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament.
El president del Consell departamental es Clément Pernot (LR), que ocupa aquest càrrec des de 2015.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Jura
* Llista de Cantons del Jura

## Enllaços externs

* Prefectura Arxivat 2017-08-12 a Wayback Machine. (en francès)
* Consell departamental Arxivat 2007-01-01 a Wayback Machine. (en francès)
* http://www.jura-france.net/
Viccionari
# La España Moderna

La España Moderna va ser una revista cultural espanyola, distribuïda entre 1889 i 1914 i publicada per l'editorial del mateix nom, de les quals José Lázaro Galdiano va ser propietari i fundador. La seva posada en marxa fou avalada per Emilia Pardo Bazán, qui ajudà Lázaro Galdiano a llançar i promocionar la revista i buscar col·laboradors en els seus inicis. Ha estat qualificada per diversos autors com una espècie de versió espanyola de la revista francesa Revue des deux mondes. Va ser considerada com una plataforma publicitària de la pròpia editorial, perquè contenia sovint ressenyes de llibres i novetats publicats per aquesta.
A La España Moderna hi col·laboraren autors com Rafael Altamira, Augusto Martínez Olmedilla, Miguel de Unamuno, Emilia Pardo Bazán, Benito Pérez Galdós, Leopoldo Alas Clarín, Marcelino Menéndez Pelayo o Pedro Dorado Montero.

## Referències

* ↑ Thion Soriano-Mollá, 2010, p. 107.
* 1 2 Ayala i Ramos Altamira, 2012, p. 17.
* ↑ Asún Escartín, 1981-1982, p. 140-141.
* ↑ Asún Escartín, 1981-1982, p. 136.
* ↑ Thion Soriano-Mollá, 2010, p. 108.
* ↑ Unamuno, 1997, p. 167.
* ↑ Thion Soriano-Mollá, 2010, p. 109.
* ↑ Asún, 1981-1982, p. 135-136.

## Bibliografia
### Bibliografia citada

* Asún Escartín, Raquel «La editorial "La España Moderna"». Archivum: Revista de la Facultad de Filología, 31-32, 1981-1982, pàg. 133-200. Arxivat de l'original el 2014-07-14. ISSN: 0570-7218 [Consulta: 2 agost 2015]. Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
* Ayala, María de los Ángeles. Universidad de Alicante. Rafael Altamira, José Lázaro Galdiano y la España Moderna, 1889-1905, 2012. ISBN 9788497172042.
* Thion Soriano-Mollá, Dolores. «Un agente intercultural avant la lettre: José Lázaro Galdiano». A: Marta Giné. Traducción y cultura / Translation and Culture: La literatura traducida en la prensa hispánica (1868-98) / Translated Literature in the Press Hispanica (1868-98). Peter Lang, 2010. ISBN 9783034303668.
* Unamuno, Miguel de. Víctor Ouimette. De patriotismo espiritual. Artículos en "La Nación" de Buenos Aires (1901-1914). Universidad de Salamanca, 1997. ISBN 9788474818802.

### Bibliografia adicional

* Davies, Rhian «"La cuestión femenina" and "La España Moderna" (1889-1914)». Bulletin of Spanish Studies: Hispanic Studies and Research on Spain, Portugal and Latin America, 89, 1, 2012, pàg. 61-85. ISSN: 1475-3820.

## Enllaços externs

* Exemplars de La España Moderna en la Biblioteca Virtual de Premsa Històrica del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport
# La Esmeralda

La Esmeralda és un ballet en tres actes de dansa clàssica, coreografiat per Jules Perrot sobre música de Cesare Pugni, amb escenografia de William Grieve i vestuari de la ballarina Copère. El ballet, ambientat a París durant l'edat mitjana, està inspirat en la novel·la Notre Dame de París, de Victor Hugo i publicada el 1831. El ballet es va estrenar al Her Majesty's Theater de Londres el 1844, amb el mateix Perrot fent el paper protagonista masculí, Gringoire.
En 1886, Màrius Petipà i el seu Ballet Imperial van presentar a Sant Petersburg una nova coreografia amb nous passatges musicats per Riccardo Drigo. D'aquests, el més célebre és el pas à deux de Gringoire i Esmeralda, en especial un tros amb el solo que ella balla amb una pandereta, al qual ell la festeja.

## Argument

El ballet està ambientat al París medieval, on el campaner de la catedral, el deforme Quasimodo, s'enamora de la bellíssima gitana Esmeralda. No és l'únic, l'arquebisbe de la catedral, Claudio Follo, tot i haver fet vots de castedat, també n'està d'ella, i es veu turmentat per la gelosia i l'ànsia de venjança, igualment contra els seus principis morals, d'un tercer candidat, el poeta Pierre Gringoire. Però no tots estimen l'Esmeralda, el capità Phoebus, de qui ella està enamorada, voldrà trair-la. Entre Esmeralda, el poeta i el capità s'establirà un triangle amorós observat de molt a prop pels habitants de la catedral.
El turment que pateixen els personatges, en aquest ballet l'arquebisbe, és un element característic dels anomenats ballets d'acció.

## Referències

* ↑ «La Esmeralda» (en castellà). DanzaBallet, 08-06-2006.
# La Sabina

La Sabina és una pel·lícula dramàtica espanyola realitzada en coproducció amb Suècia i escrita i dirigida per José Luis Borau. Al costat d'Ángela Molina apareix un repartiment internacional. Es va estrenar al novembre de 1979 i existeix una versió en llengua anglesa.

## Argument

Un intel·lectual anglès viatja a un poble de la regió muntanyenca andalusa per a investigar la desaparició d'un compatriota, perdut en aquella zona cent anys enrere. Allí sent parlar de la Sabina, una misteriosa dona drac. Aquesta poderosa presència femenina, la superstició i costums d'una terra màgica irrompen en la seva vida i trastoquen les seves relacions.
Va ser rodada a diversos punts d'Andalusia, especialment la Regió muntanyenca de Serranía de Ronda (entorn de la Cueva del Gato) i Cadis, com el poble d'Olvera.

## Repartiment

* Carol Kane – Daisy
* Jon Finch – Michael
* Ángela Molina – Pepa
* Harriet Andersson – Monica
* Simon Ward – Philip
* Ovidi Montllor – Manolín
* Francisco Sanchez – Antonio
* Fernando Sánchez Polack – Félix
* Luis Escobar – Marquès
* Mary Carrillo – Marquesa

## Premis
### 35a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor director | José Luis Borau | Guanyador |
| Millor actriu secundària | Carol Kane | Guanyadora |
* Fotogramas de Plata al millor intèrpret de cinema espanyol (1979) - Ángela Molina

## Referències

* ↑ Imagen y comentario de Ángela Molina en Fotogramas.
* ↑ Wallace Moreno, Loreto «Mujer y espeleología. Las pioneras». Subterránea. Revista de espeleología. Federación Española de Espeleología, 33, 2011, pàg. 51. Arxivat de l'original el 2016-12-23. ISSN: 2174-0070 [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ "Los viajeros románticos". Jesús Fernández Santos. El País (23/11/1979).
* ↑ «Premios del Círculo de Escritores Cinematográficos». El País, 02-02-1980 [Consulta: 16 octubre 2016].
# La Safra

La Safra (català) o La Zafra (castellà) és una pedania al terme de Villena (Alt Vinalopó) al mig de la Vall dels Alforins i als peus de l'Alt de la Safra, un dels puntals de la Solana, als contraforts de la Serra de Beneixama.
Es tracta d'un nucli amb ermita pròpia, dedicada a Sant Agustí, i que és en una zona on predominen els camps i el poblament disseminat en cases de camp o masets. A la Safra els seus habitants parlen en valencià, donada la proximitat física als termes i nuclis de població de la Font de la Figuera i Fontanars dels Alforins, a pesar d'estar en terme de Villena, nucli del qual dista prou més. El llogaret està format per una quinzena de cases, algunes d'elles reformades recentment, ja que la població augmenta als mesos d'estiu.

## Referències

* ↑ «La Safra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ CASANOVA, E. La frontera lingüística castellano-catalana en el País Valenciano Revista de Filología Románica. Vol. 18 (2001) 213-260
# Kampbille

El Kampbille (pronuncia Kàmbil·le) és un efluent del Schleusengraben i un afluent del Bille a Bergedorf, una antiga ciutat ara integrada a la ciutat estat d'Hamburg.
L'associació per a la protecció de la natura NABU va adoptar el riu i ocupar-se per a renaturalitzar el biòtop del blauet. L'ajuntament d'Hamburg va decidir un pla d'utilització del terra, al qual el Kampbille serveix de Grünzug o corredor verd al desenvolupament del barri nou del Schleusengärten (jardins de la resclosa).
* Pont al carrer Weidenbaumsweg
* El sender en direcció ovest vers el Bille
* El sender en direcció est vers l'Schleusengraben
* Conca del Bille (Bil·le)
Haken • Oberhafen • Oberhafenkanal • Schleusenkanal • Hochwasserbassin • Rückerskanal • Billekanal • canal de Billbrook • Bullenhuser Kanal • Tiefstackkanal • Steinbrookgraben • Glinder Au o Steinbek • Havighorster Graben • Forellenbach • Schleemer Bach • Barsbek • Jenfelder Bach • Bornbek • Bornmühlenbach • Ladenbek • Kampbille • Schleusengraben • Brookwetterung • Schulenbrooksbek • Dalbek • Knollgraben • Forstgraben • Trittauer Mühlenbach • Amelungsbek • Corbek • Schwarzer Au :

## Referències

* ↑ Nabu, Gewässernachbarschaftstage Arxivat 2013-07-20 a Wayback Machine.
* ↑ Flächennutzungslpan 107, Ajuntament d'Hamburg, 15 de desembre de 2009
# Lachrymae (Leighton)

Lachrymae és una pintura a l'oli sobre tela obra de l'artista prerafaelita Frederic Leighton finalitzada el 1895. L'obra està actualment al Metropolitan Museum of Art. L'escena representa Electra a la tomba del seu pare i és una obra basada en la mateixa escena que la seva Electra a la tomba d'Agamèmnon.

## Descripció

Leighton va titular aquest treball Lachrymae, a partir de la paraula llatina que significa 'llàgrimes'. Amb ocasió de l'exposició a la Royal Academy de Londres el 1895, la premsa va descriure l'obra com un "tipus de dolor senyorial", assenyalant que la dona s'inclinava abatuda davant un monument funerari; la corona marcida als seus peus i els xiprers com a símbols de dol. Pintada cap al final de la vida de Leighton, l'escena reflecteix una passió permanent per l'antiguitat que el va convertir en la llum principal del classicisme britànic. Especialment notables són les tres peces de ceràmica (basades en prototips grecs) i l'enquadrament dins un tabernacle.
Leighton havia fet servir en diverses ocasions recipients ceràmics grecs com accessoris. Ian Jenkins (1983) ha identificat tres tipus de peces en Lachrymae: una hídria blanc-terrosa situada sobre l'estela funerària dòrica, mentre que als peus hi ha un cílix amb figures vermelles i un calpis. L'hídria, segons Jenkins, es basa en una del Museu Britànic que representa unes dones que van a buscar aigua d'una font. Dietrich von Bothmer (1973) del Metropolitan Museum va assenyalar que la font per al cílix decorat amb una figura d'Hermes és una tassa de l'estil d'Euaion al Museu del Louvre. Fins i tot és possible que tota la composició estigui inspirada en una escena de dol d'un lècit de l'Àtica blanc-terrós, un recipient destinat a contenir ofrenes d'oli en una tomba.
Seleccionada per l'artista, suggereix ser una porta d'un temple amb un trompe l'oeil d'una fulla sobre les lloses. La pintura està en un perfecte estat de conservació.

## Altres peces relacionades

Un estudi composicional dibuixat en guix així com uns dibuixos preliminars per al cap de la figura i de les robes al voltant de la columna es conserven a la Leighton House Museum de Londres; també hi ha un dibuix d'un xiprer al costat d'un claustre que Leighton va fer a Florència el 1854 i que s'utilitza aquí com a referència. Un esbós lineal del conjunt està a la Royal Academy de Londres.

## Referències

* 1 2 «The Collection Online» (en anglès). The Metropolitan Museum of Art, 2015. [Consulta: 17 desembre 2015].
# Lablabi

* Aquest article tracta sobre l'estofat de Tunis. Si cerqueu l'snack turc, vegeu «Leblebi».
El lablabi o leblebi és un plat, similar a l'hummus, popular de la cuina tunisiana a base de cigrons, pa i brou cuinats en una cassola de fang. S'amaneix amb oli d'oliva, harissa, comí, sal, i opcionalment vinagre o suc de llimona. Es pot enriquir amb ou cuit, tonyina, olives o tàperes. A Bizerte, una regió d Tunísia és típic menjar-ho en entrepà.
L'hergma n'és una versió tradicional, tot i que menys habitual, que es fa amb peus de vedella.

## Referències

* ↑ Martha Rose Shulman. Mediterranean Harvest: Vegetarian Recipes from the World's Healthiest Cuisine. Rodale, 8 juny 2010, p. 170–. ISBN 978-1-60529-619-7.
* ↑ Shyam S. Yadav; W. Chen Chickpea Breeding and Management. CABI, 2007. ISBN 978-1-84593-213-8.
# Kolo Touré

Kolo Habib Touré (Bouaké, Costa d'Ivori, 19 de març del 1981) és un futbolista professional ivorià que juga com a defensa, actualment al Celtic FC.
Kolo Touré amb Costa d'Ivori - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Costa d'Ivori – Copa del Món de futbol 2006
1 Tizié •
2 Akalé •
3 Boka •
4 K. Touré •
5 Zokora •
6 Kouassi •
7 Faé •
8 Kalou •
9 A. Koné •
10 Yapi Yapo •
11 Drogba •
12 Méïté •
13 Zoro •
14 B. Koné •
15 Dindane •
16 Gnanhouan •
17 Domoraud •
18 Keïta •
19 Y. Touré •
20 Demel •
21 Eboué •
22 Romaric •
23 Barry •
Seleccionador: Michel
Selecció de futbol de Costa d'Ivori – Copa del Món de futbol de 2010
1 Barry •
2 Angoua •
3 Boka •
4 K. Touré •
5 Zokora •
6 Gohouri •
7 Doumbia •
8 Kalou •
9 Tioté •
10 Gervinho •
11 Drogba (c) •
12 Gosso •
13 Romaric •
14 E. Koné •
15 Dindane •
16 Zogbo •
17 Tiéné •
18 Keïta •
19 Y. Touré •
20 Demel •
21 Eboué •
22 Bamba •
23 Yeboah •
Seleccionador: Eriksson
Selecció de futbol de Costa d'Ivori – Copa del Món de Futbol de 2014
1 Barry •
2 Viera •
3 Boka •
4 K. Touré •
5 Zokora •
6 Bolly •
7 Akpa-Akpro •
8 Kalou •
9 Tioté •
10 Gervinho •
11 Drogba •
12 Bony •
13 Ya Konan •
14 Diomandé •
15 Gradel •
16 Gbohouo •
17 Aurier •
18 Djakpa •
19 Y. Touré •
20 Die •
21 Sio •
22 Bamba •
23 Mandé •
Seleccionador: Lamouchi :
# Lance

«Lance» té aquests significats:
* Lance (ciutat) (Lance o Lancia o Lanciatum), fou la capital de la tribu àstur dels làncits (lanceati) a la Tarraconense.
* Lance (Pokémon), personatge de Pokémon i de l'anime Pokémon.
# La Frau (Granera)

La Frau, de vegades escrit l'Afrau, és un indret del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès. Es tracta d'una fondalada molt profunda en la unió dels torrents de Puigdomènec i Salvatges, amb el de la Riera. Està situat en el racó sud-occidental del terme, a la dreta del torrent de les Fraus de l'Otzet, al nord del Serrat dels Tres Senyors i a ponent de l'extrem meridional del Serrat del Vent.

## Referències

* ↑ Garcia-Pey, Enric; Barrett, A. S.; Vinogradov, S. N.. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Institut Cartogràfic de Catalunya, 2004. ISBN 84-393-6526-8.
# La Roureda (Sant Quirze Safaja)

La Roureda és un serrat i un bosc de roures del terme municipal de Sant Quirze Safaja, de la comarca del Moianès.
Està situat en el sector nord-occidental del terme de Sant Quirze Safaja, al nord-oest del Maset i del Serrat del Maset, al nord dels Camps de l'Escaiola i al nord-oest del Cucut, a l'esquerra del torrent de la Font del Boix i a la dreta del torrent de les Vinyes. També queda al sud-oest de la Teuleria.
# La Roureda (Sant Pere de Vilamajor)

La Roureda és una masia al veïnat del Bruguer al sud-oest del terme de Sant Pere de Vilamajor (al Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local. La masia inicial és del tipus II, datada del segle xvi i conreaven en un origen cereals. La masia original, encara que ha sofert alguna ampliació donat que el carener està descentrat, es desenvolupa en planta baixa, planta primera i planta sota, amb un porxo d'entrada i un cobert utilitzat com a magatzem. Les parets de càrrega són de pedra i morter de calç.
A principis del segle XX es van fer algunes ampliacions: una galeria d'arcades de mig punt de fàbrica de maó i una torre.
A l'any 2000 es va fer una ampliació per a ubicar-hi un espai per realitzar càterings.

## Referències

* 1 2 3 «Masia la Roureda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
# Laurent Mangel

Laurent Mangel (Vesoul, 22 de maig del 1981) és un ciclista professional francès des del 2005 al 2014.
En el seu palmarès destaca la victòria a la Clàssica Loira Atlàntic de 2010.

## Palmarès

* 2004
** 1r al Tour Nord-Isère i vencedor d'una etapa
** 1r a la Ruban Granitier Breton i vencedor de 2 etapes
* 2005
** Vencedor d'una etapa dels Boucles de la Mayenne
* 2006
** Vencedor d'una etapa del Tour de Langkawi
* 2009
** Vencedor d'una etapa del Tour de Bretanya
** Vencedor d'una etapa del Tour de Gévaudan
* 2010
** 1r a la Clàssica Loira Atlàntic
** Vencedor d'una etapa dels Boucles de la Mayenne
** Vencedor d'una etapa del Tour de Valònia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2007. 112è de la classificació general
* 2008. 93è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2011. 122è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. Abandona (13a etapa)
* 2014. 153è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a www.sitiodeciclismo.net
# Lekorne

Lekorne (en francès i oficialment Mendionde) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània).
Mendionde, de l'euskera Mendi Ondo, al costat de la muntanya, limita al nord amb Hazparne, al nord-est amb Aiherra i Lekuine, a l'est amb Heleta, a l'oest amb Makea, al sud-oest amb Ortzaize i al sud-est amb Irisarri.

## Demografia

Dades de població :
| 1896 | 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1040 | 1040 | 749 | 732 | 744 | 723 | 720 | 707 |
# Li Yang

Li Yang (17 d'octubre de 1993) és una esportista xinesa que competeix en judo, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Asiàtic de Judo de 2013 en la categoria de +78 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2013 | Bangkok ( Tailàndia) | 3 | +78 kg |

## Referències

* ↑ Li Yang en Judoinside.com (anglès)