OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teatre Principal

«Teatre Principal o Teatro Principal» té aquests significats:
* Teatre Principal (Alacant)
* Teatre Principal (Alcoi)
* Teatre Principal (Arenys de Mar)
* Teatre Principal (Badalona)
* Teatre Principal (Banyeres)
* Teatre Principal (Barcelona)
* Teatre Principal (Castelló de la Plana)
* Teatre Principal (Lleida)
* Teatre Principal (Maó)
* Teatre Principal (Olot)
* Teatre Principal (Palma)
* Teatre Principal (Reus)
* Teatre Principal (Sabadell)
* Teatre Principal (Tarragona)
* Teatre Principal (Terrassa)
* Teatre Principal (Tortosa)
* Teatre Principal (València)
* Teatre Principal (Valls)
* Teatre Principal (Vic)
* Teatre Principal (Vilanova i la Geltrú)
* Teatro Principal (Almagro), Ciudad Real
* Teatro Principal (Andújar), Jaén
* Teatro Principal (Aranda de Duero), Burgos
* Teatro Principal (Burgos)
* Teatro Principal Manuel A. Segura de Lima
* Teatro Principal (Santander)
* Teatro Principal (Santiago de Compostel·la)
* Teatro Principal (Mora) (Toledo)
* Teatro Principal (Ourense)
* Teatro Principal (Palencia)
* Teatro Principal o Teatro Gayarre de Pamplona
* Teatro Principal (Pontevedra)
* Teatro Principal (Puebla)
* Teatro Principal (Puerto Real), Cadis
* Teatro Principal (Saragossa)
* Teatro Principal (Tui)
* Teatro Principal Antzokia (Vitoria-Gasteiz)
* Teatro Principal (Zamora)
# São Miguel de Vila Boa

Sâo Miguel de Vila Boa és una freguesia portuguesa del municipi de Sátão, amb 14,49 km² d'àrea i 1.334 habitants (al cens del 2011). La densitat de població n'és de 92,1 hab/km².

## Població

Població de la freguesia de São Miguel de Vila Boa :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1 448 | 1 573 | 1 594 | 1 498 | 1 522 | 1 430 | 1 578 | 1 565 | 1 745 | 1 839 | 1 544 | 1 553 | 1 567 | 1 479 | 1 334 |
Distribució de la població per grups d'edat :
| Ano | 0-14 Anos | 15-24 Anos | 25-64 Anos | > 65 Anos | 0-14 Anos | 15-24 Anos | 25-64 Anos | > 65 Anos |
| 2001 | 294 | 243 | 695 | 247 | 19,9% | 16,4% | 47,0% | 16,7% |
| 2011 | 203 | 175 | 695 | 261 | 15,2% | 13,1% | 52,1% | 19,6% |
Mitjana del País en el cens de 2001: 0/14 Anys-el 16,0%; 15/24 Anys-el 14,3%; 25/64 Anys-el 53,4%; 65 i més Anys-el 16,4%
Mitjana del País en el cens de 2011: 0/14 Anys-el 14,9%; 15/24 Anys-el 10,9%; 25/64 Anys-el 55,2%; 65 i més Anys-el 19,0%

## Patrimoni

* Creu de terme de Ladário, situada a la localitat veïna de Ladário (antic municipi de Sâo Salvador da Vila do Ladário)
* Paço dels Bandeira (propietat de l'Associació Portuguesa de Cases Antigues), situat a la localitat de Ladário (antic municipi de Sâo Salvador da Vila do Ladário)

### Santuari de Nossa Senhora da Esperança

El Santuari de Nossa Senhora da Esperança, que enclou un orgue del segle XVII, se situa a la localitat d'Abrunhosa (antiga Abrunhosa do Ladário). El Santuari de Nossa Senhora da Esperança fou una iniciativa del canonge Luís Bandeira Galvão, mort el 1776 i sepultat a l'església do Santuário enfront de l'altar major.
L'orgue està classificat com a Immoble d'Interés Públic des del 1978 (Decret 95/98 de 12 de setembre de 1978.) El santuari està classificat com a Immoble d'Interés Públic des del 2002 (Decret 5/2002 de 19 de febrer de 2002).
Restaurada entre 2007 i 2009, inaugurà la restauració el president de la República, Aníbal Cavaco Silva, el 14 d'agost de 2009.

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.
* ↑ EUSÉBIO, Maria de Fátima. A Capela de Nossa Senhora da Esperança - A obra de Arte Total num depoimento de Fé, Prefácio Vítor Serrão, Sacre/Fundação Mariana Seixas, António José Coelho (editor), Viseu, 2006
# Tagomago

Tagomago Localització a les illes Pitiüses :
Tagomago és un illot situat a l'extrem nord-oriental de l'illa d'Eivissa, davant de la punta d'en Valls, al municipi de Santa Eulària des Riu. Una etimologia popular ha volgut que tagomago fos 'penyal de Magó' en referència a Magó Barca, general cartaginès germà d'Hanníbal. Segons Joan Coromines probablement és un element lingüístic preromà.
Té 1.525 m de llargària i una alçada màxima de 113 m. La geografia hi és abrupta, amb un port a ponent i un far a l'extrem sud-est. Aquest far es va construir el 1913 i és un punt de referència per a les rutes navals des de la ciutat d'Eivissa cap a Palma i Barcelona. Es troba a 86,3 m sobre el nivell del mar i l'alçada de la torre és de 20,4 m després de l'ampliació que es va fer el 1975.
És una de les poques illes privades de la Mediterrània, pertanyent actualment a l'empresari Matthias Kühn (actual parella de la vedet Norma Duval), qui la comprà a un príncep alemany. Disposa d'una petita instal·lació turística que es lloga per uns 100.000 euros la setmana. Els seus clients són, habitualment, empresaris del nord d'Europa.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Tagomago
# Tanja Fajon

Tanja Fajon (Ljubljana, 9 de maig de 1971) és una política eslovena. És eurodiputada des de 2014. És membre dels Socialdemòcrates eslovens, que forma part del Partit dels Socialistes Europeus.
És la cap de la delegació eslovena del grup polític de l'Aliança Progressista de Socialistes i Demòcrates i vicepresidenta dels Socialdemòcrates. És també l'autora de diversos documentals, incloent-hi Rise of the extreme right in Europe, Human tragedies at the doorstep of Europe, and Constitution of European Union.

## Referències

* ↑ «Tanja Fajon - PES Arxivat 2021-11-20 a Wayback Machine.». Party of European Socialists.
* ↑ «Tanja Fajon - EU40». Network of MEPs under 40.
* ↑ «Tanja FAJON, Curriculum Vitae». Bled Forum.

## Enllaços externs

* Tanja Fajon - Lloc web oficial
# Stoned

Stoned és una pel·lícula britànica dirigida per Stephen Woolley, estrenada l'any 2005. Ha estat doblada al català.

## Argument

Els últims dies de la vida de Brian Jones relatats d'una manera novel·lada. Tom Keylock, el manager dels Rolling Stones, intranquil amb els abusos de droga de Jones, contracta Frank Thorogood per fer reparacions a la seva casa però també per vigilar el músic.

## Repartiment

* Leo Gregory: Brian Jones
* Paddy Considine: Frank Thorogood
* David Morrissey: Tom Keylock
* Ben Whishaw: Keith Richards
* Tuva Novotny: Anna Wohlin
* Amelia Warner: Janet
* Monet Mazur: Anita Pallenberg
* Luke de Woolfson: Mick Jagger
* Alfie Allen: Harry

## Rebuda

El film es va presentar en competició al Festival internacional de cinema de Chicago i al Festival de cinema britànic de Dinard. Ha aconseguit aproximadament 30.000 entrades a Europa de les quals 15.000 al Regne Unit.
Obté un 15 % de crítiques positives, amb una nota mitjana de 4/10 i sobre la base de 48 crítiques recollides, en el lloc Rotten Tomatoes
En l'11a cerimònia dels premis Empire, Stoned va ser nominat a la categoria a la millor pel·lícula britànic i Leo Gregory a la de la millor esperança.

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Stoned». [Consulta: 6 febrer 2019].
* 1 2 «Stoned (2005)» (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «LUMIERE : Film: Stoned». [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ Stoned a Internet Movie Database (anglès)
# Team Sparebanken Sør

El Team Sparebanken Sør (codi UCI: TSS), conegut anteriorment com a Plussbank, és un equip ciclista noruec de categoria continental. Creat el 2010, competeix principalment als circuits continentals de ciclisme.
No s'ha de confondre amb el Team Sparebanken Vest.

## Principals victòries

* Roserittet: Bjørn Tore Hoem (2012)
* Fyn Rundt: Andreas Vangstad (2015)
* Sundvolden GP: Andreas Vangstad (2016)
* Gran Premi Ringerike: Trond Håkon Trondsen (2016)
* Baltic Chain Tour: Herman Dahl (2017)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2015 :
2016 :
2017 :

## Classificacions UCI

A partir del 2010 l'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 49è | Sondre Holst Enger (39è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2010 | 94è | Øystein Stake Laengen (479è) |
| 2011 | 105è | Lorents Ola Aasvold (821è) |
| 2012 | 106è | Bjørn Tore Hoem (622è) |
| 2013 | 67è | Sondre Holst Enger (73è) |
| 2014 | 102è | Bjørn Tore Hoem (450è) |
| 2015 | 82è | Andreas Vangstad (159è) |
| 2016 | 70è | Andreas Vangstad (573è) |
| 2017 | 67è | Andreas Vangstad (252è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Team SmartStop

El Team SmartStop, conegut anteriorment com a Mountain Khakis, (codi UCI: SSC) va ser un equip ciclista professional dels Estats Units de categoria Continental que va competir professionalment de 2008 a 2015. El 2011 ho va fer de forma amateur.

## Principals victòries

* Winston Salem Cycling Classic: Travis McCabe (2014)
* Gran Premi ciclista de Saguenay: Jure Kocjan (2014)
* Bucks County Classic: Zachary Bell (2014)
* Tour de Gila: Rob Britton (2015)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Amèrica Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 24è | Bobby Lea (120è) |
| 2014 | 1r | Jure Kocjan (3r) |
| 2015 | 6è | Rob Britton (11è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2015 | 76è | Rob Britton (288è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 121è | Jure Kocjan (801è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats 2 a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Teatre romà de Cartagena

El teatre romà de Carthago Nova, actual Cartagena, (Múrcia) va ser descobert l'any 1988 i és un dels més grans de tota la Hispània romana. El teatre va començar a construir-se en temps de l'emperador August, entre els anys 5 i 1 a C. El diàmetre de la càvea és de 87,6 metres, amb una capacitat per a uns 6.000 espectadors.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre
# Teatre romà de Benevent

El Teatre romà de Benevent va ser construït el segle ii, sota l'emperador Hadrià. Està situat a la població italiana de Benevent, (Campània). La planta del teatre és semicircular i presenta unes dimensions grans: diàmetre de 90 metres i amb una capacitat d'uns 15.000 espectadors.
# Teatre romà de Cadis

El teatre romà de Cadis (Theatrum Balbi) està situat en el barri del Pòpulo, (Gades), l'actual Cadis. Va ser construït per encàrrec de Luci Corneli Balb Menor "el petit", al segle I a C. És un dels més grans del món romà. El diàmetre de la càvea és de 120 m. Va ser trobat el 1980, arran d'un incendi que es va produir en uns magatzems.

## Referències

* ↑ Cádiz se reencuentra con el escenario más antiguo de Hispania, El País (21 de junio de 2016).

## Enllaços externs

* Història del teatre Arxivat 2009-09-21 a Wayback Machine.
# Taula de nombres aleatoris

La taula de nombres aleatoris es fa servir en estadística per a operacions com les de seleccionar mostres aleatòries. Les taules són més efectives que la selecció manual de mostres aleatòries (amb daus, naips, etc.). Actualment les taules de nombres aleatoris han estat substituïdes pels generadors de nombres aleatoris per ordinador.
Les taules de nombres aleatoris tenen les propietats desitjades sense importar com s'escullen dins la taula: per filera, columna, en diagonal o de forma irregular. La primera d'aquestes taules va ser publicada per L.H.C. Tippett l'any 1927, i després se'n van fer moltes altres. A la meitat de la dècada de 1940 la RAND Corporation va fer una gran taula de nombres aleatoris per a ser usada amb el Mètode Monte Carlo, i fent servir un maquinari de generador de nombres aleatoris va fer la A Million Random Digits with 100,000 Normal Deviates. Aquesta taula RAND feia servir una simulació electrònica amb una ruleta connectada a l'ordinador. A la dècada de 1950 es va fer servir la generació de nombres aleatoris mitjançant ERNIE.
Les primeres proves per investigar l'aletorietat estadística van ser desenvolupades a finals de la dècada de 1930 per M.G. Kendall i B. Babington Smith. Després es van fer tests més complicats i els mateixos Kendall i Smith crearen el concepte d'aleatorietat local.

## Enllaços externs

* Dades de A Million Random Digits With 100,000 Normal Deviates per la RAND Corporation
# Teal'c

Teal'c és un personatge de ficció de l'univers Stargate, interpretat per Christopher Judge.

## Biografia

En la sèrie televisiva Stargate SG-1, Teal'c és un guerrer jaffa que havia servit tota la seva vida al goa’uld Apophis, considerat un déu entre els de la seva raça, fins que va trair-lo al salvar Jack O’Neill, Daniel Jackson i Samantha Carter (capturats durant una missió) d'una mort segura, desobeint així les ordres que tenien ell i els seus homes d'executar-los. El Coronel O’Neill li ofereix refugi a la Terra com a mostra de gratitud pel seu gest, i a partir d'aquest moment es converteix en un membre més de l'SG-1, aportant no només la seva gran vàlua com a guerrer, sinó també els seus coneixements sobre els goa’uld.
Té un fill, anomenat Rya’c, i una dona, anomenada Drey'auc, i les seves habilitats com a guerrer les deu en gran part als ensenyaments del seu mestre, Bra’tac. Tot i la seva aparença, té una edat de 97 anys en començar la sèrie, a causa de la gran longevitat de què gaudeixen els Jaffa pel simbió de goa’uld que duen a l'interior.

## Enllaços externs

* Teal'c a GateWorld Arxivat 2007-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Teages

Teages (Theages, Θεάγης) fou un filòsof pitagòric grec.
Va escriure una obra sobre la virtut titulada Περὶ ἀρετῆς) de la qual Estobeu va conservar alguns extractes. Fabricius l'identifica amb el Teages esmentat per Iàmblic a la seva "Vida dels Filòsofs", però no es pot afirmar amb seguretat.
# Teia Moner

Teia Moner (Barcelona, 1958) és una actriu, titellaire i pedagoga que forma part de la segona promoció de titellaires independents.

## Biografia

Provinent del món del teatre amateur, a finals dels anys setanta va entrar en contacte amb els grups de titelles que actuaven a la plaça del Pi de Barcelona. Després d'uns anys de formació autodidacta, va aprofundir en les tècniques del teatre de titelles amb Harry V. Tozer, Henryk Jurkowski, Albrecht Roser i el Teatro Laboratorio di Figura (Florència). També va treballar la tècnica del teatre còmic amb els clowns Fritello i Roy Bossier, l'animació i el cinema amb plastilina amb Albert Gil, i la màgia amb el Màgic Andreu.
Del 1979 al 1987 va formar part, amb Jordi Bertran i, durant un quant temps, Toni Zafra, del grup Els Farsants que en els seus espectacles combinava el teatre, els titelles, la màgia, la música i els pallassos. D’aquesta època són Anant a la babalà li han esquitxat la bufanda, Els còmics de Totiteia, Cabaret elàstic, Bugada en sol major i Farsa de farsants.
A partir de 1987, va fundar, amb Pau Sampietro i Marta Alemany, Nessun Dorma, una formació del teatre de titelles de finals dels vuitanta i principis dels noranta, amb la qual va estrenar Ninotarium (1988), basat en l'estètica mironiana, i Con Quijote hemos topado (1990), sobre l'obra mestra de Cervantes.
Immediatament després d'aquest espectacle, va fundar la Cia. Teia Moner amb la col·laboració del músic Miquel Espinosa. La nova formació va iniciar les seves activitats amb l'espectacle de titelles per a adults Que n’ets de bèstia (1993), un cabaret esperpèntic amb ninots-actors, al qual va seguir Els fills del sol (1994), dirigit als espectadors més menuts. L'èxit d'aquest muntatge, que va obtenir el Premi Rialles, va propiciar que d'aleshores ençà l'atenció prioritària de la companyia fos cap al públic infantil i familiar.
El seu repertori inclou títols tan emblemàtics com Receptari (1995); Contes tel·lúrics (1999); Somni d'una nit d'estiu (2000), Premi Xarxa del mateix any; i No em prenguis el número (2002). Dels seus últims muntatges destaquem Amb lletra menuda (2011) i Contes del cel (2015).
La companyia ha girat per Catalunya, Espanya, Bèlgica, Portugal, França, Itàlia, Suïssa i Àustria. Al marge d'això, Teia Moner també ha treballat a la televisió (TV3, TV2, TV1, Euskal Televista TV i a la japonesa Fuji Project Incorporated 92).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Auseller i roquet, Jordi. «Teia Moner». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement).

## Bibliografia complementària

* Martín, Josep A. El teatre de titelles a Catalunya: aproximació i diccionari històric. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998.
# Tantō

El tantō és una arma curta de fil similar a un punyal. A primera vista es pot confondre amb una 'petita katana', però el seu disseny és diferent. Tot i que estèticament és idèntica, el disseny de la fulla, i la tsuka (mànec) són substancialment més senzills.
Generalment, per raons d'etiqueta es porta a l'obi (cinturó), tot i que certament se podria amagar amb relativa facilitat. Tot i ser una arma secundària del samurais era el wakizashi (versió més curta que la katana) o el kodachi (versió més curta que el tachi), alguns samurais preferien el Tanto per la facilitat del seu maneig i com a complement de les seves arts marcials cos a cos.
Com a objecte cerimonial es va estendre durant la nova era, substituint al wakizashi o el kodachi en el ritual del seppuku o harakiri (una cerimònia on el samurai se suïcidava amb l'objectiu de recuperar el seu honor després una deshonra).
# Telines

Telines (Τηλίνης) fou un sacerdot hereditari de Gela, d'una de les principals famílies de la ciutat que havien fundat Gela vers el 690 aC.
Va viure al segle vi aC. Va participar en lluites entre Gela i altres ciutats o pobles veíns, els detalls de les quals no es coneixen. En una ocasió en què un grup de gent de Gela havia estat desterrada pel partit oposat, va aconseguir la seva readmissió apel·lant a la religió i al temor inspirat per les deïtats infernals (Demèter i probablement Proserpina). Per aquest fet fou nomenat hierofanta de la deessa Proserpina, dignitat que va transmetre al seu fill. Heròdot diu que Telines tenia fama de ser un home efeminat. Fou ancestre del tirà Geló I de Gela.

## Referències

* ↑ Elder, Edward. «Te'lines». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Telipogon falcatus

Telipogon falcatus és una espècie d'orquídia epífita, originària de Colòmbia.

## Descripció

És una orquídia petita, amb hàbits d'epífita. Floreix a la tardor, estiu i hivern.

## Distribució i hàbitat

Es troba a Colòmbia en elevacions de 2.750 m.

## Taxonomia

Telipogon falcatus fou descrita per Limitin & Rchb.f. i publicada en Bonplandia 2: 280. 1854.

### Etimologia

Telipogon: nom genèric que deriva de les paraules gregues: "telos", que significa 'final' o 'punt', i "pogon" igual a 'barba', referint-se als pèls de la columna de les flors.
falcatus: epítet llatí que significa 'amb forma de falç'.

### Sinonímia

* Hofmeisterella falcata (Limitin & Rchb.f.) Nauray & A. Galán.

## Vegeu també

* Història de la botànica.
* Pol·linització en orquídies.
* Característiques de les orquídies.

## Referències

* ↑ Jay Pfahl. «Telipogon falcatus». Internet Orchid Species Photo Encyclopedia. [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ «Telipogon falcatus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ En Epítets botànics.
* ↑ «Telipogon falcatus». The Plant List. [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ «Telipogon falcatus». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 13 agost 2015].

## Bibliografia

* Bonplandia Rchb.f 1854;
* Native Colombian Orchids Vol 4 1992 photo fide;
* Die Orchideen lieferung 30 Schlechter/Brieger 1994 photo fide;
* Orchid Species Of Peru Zelenko & Bermúdez 2009 photo as T [Stellilabium] sp pg 351 fide
# Tensta

Tensta és un districte del barri Spånga-Tensta d'Estocolm. Té 17.083 habitants a desembre de 2007, així com un 6.000 habitatges.
El Tensta modern va ser construït en 1960, amb els seus edificis d'apartaments d'estil Plattenbau. Prop de Rinkeby i Hjulsta, va ser part del Million Programme, i es va fer conegut en Suècia a la dècada dels 60. Un bon nombre de gent es va traslladar a aquest districte s'estava alçant.
Al centre de Tensta hi ha un petit mercat de fruites. La galeria d'art Tensta Konsthall està també prop del centre i gaudeix de cert renom a escala nacional.
El districte té una alta concentració d'immigrants, altes taxes d'atur i de persones sota protecció social. De fet, els immigrants suposen en 66% de la població així com el 95-100% dels escolars.

## Enllaços externs

* accessdate=2008-06-08
* Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.