OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pinus patula

El Pinus patula és una espècie de conífera de la família Pinaceae endèmica del centre de Mèxic.

## Descripció

Arbre 20 a 40 m d'alt, escorça papiràcia, esquamosa i vermellenca. Les seves pinyes pengen en grups de tres a sis.

## Distribució i hàbitat

Creix des dels 24° a 18° de latitud nord i entre els 1800 i 2700 m sobre el nivell del mar. No suporta grans períodes de temperatures tan baixes com -10 °C, però de vegades les resisteix i encara de més baixes. És moderadament tolerant a la secada ho és més que Pinus taeda. El rang de pluviometria va des dels 750 a 2000 mm anuals.

## Cultiu i usos

Se l'explota principalment per la bona qualitat del paper que se'n fa i ha estat introduït a moltes parts del món. és plantat amb finalitats de forestació en terres abans cobertes de matollar.

## Propietats

De Pinus patula se n'extreu una oleoresina on s'ha identificat els monoterpens canfè, alcanfor, paracimen, acetat de geraniol, mircè, transtocimè, alfa i beta-felandrè, alfa i beta-pinè, sabinè, alfa-terpinè i alfa-terpineol; els triterpens àcids abiètic, eliotinoic, leucopimàric, mercúsic, palústric, pimàric, iso, i iso-delta-8-9-compost, i sandaracopimàric; els sesquiterpens cariofilè i longifolè, i el compost fenílic estragol.

## Etimologia

patula: epítet específic llatí que significa "estesa".

## Sinonímia

* Pinus longipedunculata (Loock ex Martínez) Businský

## Referències

* ↑ «Coníferas mexicanas en la provincia de San Luis, Argentina».
* ↑ «En Medicina tradicional mexicana». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 15 novembre 2017].
* ↑ En Epítets Botànics
* ↑ «Pinus patula». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 10 abril 2013].
* ↑ Pinus patula en PlantList

## Bibliografia

* Eguiluz T.1982. Clima y Distribución del género pinus en México. Distrito Federal. México.
* Rzedowski J. 1983. Vegetación de México. Distrito Federal, México.
* Richardson D.M. (Ed) 2005. Ecology and biogeography of Pinus. Department of Conservation. South Island Wilding Conifer Strategy. New Zealand.
* Chandler, N.G. Pulpwood plantations in South Africa. Proc. Aust. Paper Indus. Tech. Ass.
* Gutiérrez, Millán, W. Ladrach. 1980. Resultados a tres años de la siembra directa de semillas de Cupressus lusitanica y Pinus patula en finca Los Guaduales Departamento del Cauca. Informe de Investigación 60. Cali, Colombia. Cartón de Colombia S.A. 6 p.
* Martínez, Maximino. 1948. Los pinos mexicanos. 2ª ed. México: Ed. Botas. 368 p.
# Doubs

* Per a altres significats, vegeu «Doubs (desambiguació)».
El Doubs o Dubs (25) és un departament francès situat a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Inclou la República de Saugeais.

## Història

El departament del Doubs és un dels vuitanta-tres departaments creats l'any 1790, durant la Revolució Francesa. Va ser format a partir d'una part de l'antiga província del Franc Comtat.
L'any 1793, s'hi incorporà la república de Mandeure, annexionada per la força per França. Posteriorment, el 1816, també s'hi incorporà el antic principat de Montbéliard, que anteriorment havia format part del departament de l'Alt Rin.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Doubs
* Llista de Cantons del Doubs

## Enllaços externs

* Llista dels municipis del departament de Doubs a la xarxa Arxivat 2003-08-25 a Wayback Machine.
* http://www.chateaudejoux.com/
* http://www.besancon.fr/
# Niccolò Gaddi

Niccolò Gaddi (Florència, 1499 † Florència, 16 de gener de 1552) va ser un cardenal i bisbe italià. Fill de Taddeo Gaddi i Altoviti Antonia i l'oncle del cardenal Taddeo Gaddi.

## Biografia

Va ser bisbe de Fermo 1521-1549 i va ser elegit cardenal diaca pel papa Climent VII li va concedir la diaconia de San Teodor, pocs dies abans que el saqueig de Roma (1527).
Després de l'assassinat del DucAlessandro de' Medici va intentar sense èxit restablir la República de Florència.
A la seva mort va ser enterrat a la Capella Gaddi de l'Església de Santa Maria Novella a Florència.
Niccolò Gaddi va participar en els conclaves següents:
* El Conclave de 1534, que va triar el Papa Pau III
* El Conclave de 1549-50, que va triar el Papa Juli III
# Lleva del Biberó

Lleva del Biberó (coneguda també com a Quinta del Biberó) fou el nom que van rebre les lleves republicanes del 1938 i 1939 durant la guerra civil espanyola. Va ser mobilitzada per ordre del president de la Segona República Espanyola, Manuel Azaña, a finals d'abril del 1938. El decret, del 12 d'abril, sortí publicat l'endemà a la Gaceta de la República signat per Negrín, que al seu càrrec de President del Govern acumulava el de Ministre de Defensa Nacional, i pel president de la República, Manuel Azaña, i el dia 14 d'abril al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, signat pel president de la Generalitat, Lluís Companys. En aquell moment havia començat l'ocupació franquista de Catalunya i l'exèrcit sublevat havien atacat Lleida, Gandesa, Balaguer, Tremp i Camarasa, fets que van suposar l'abolició de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya.
En total van ser cridats a files uns 30.000 nois nascuts el 1920. D'antuvi havien de cobrir tasques auxiliars, però el 25 de juliol de 1938 ja participaven en l'ofensiva republicana a la batalla de l'Ebre, quan alguns d'ells només tenien disset anys.
Es creu que va rebre aquest nom quan Frederica Montseny va referir-se a tots ells d'aquesta manera: Disset anys? Però si encara deuen prendre el biberó. Van estar en les cruentes batalles del Merengue i el Baladredo, les dues al front del Segre. També prengueren part en la batalla de l'Ebre. Però també hi hagué biberons en zones menys conegudes com el Pirineu de Catalunya, destinats al batalló alpí.
Acabada la guerra corregueren sorts ben diferents. Alguns als camps de concentració d'Argelers, Sant Cebrià de Rosselló i Agde. Altres a les presons franquistes i als camps de concentració de Vitòria, Miranda de Ebro i tants d'altres. Anaren a batallons de treballadors repartits per tot Espanya, feren el servei militar a Saragossa, Barcelona, l'Àfrica, etc. Alguns fins i tot lluitaren contra els maquis o foren sorpresos per l'arribada dels nazis a Paris.
Uns 307 supervivents i 412 familiars van fundar el 1983 l'Agrupació de Supervivents de la Lleva del Biberó-41.

## Referències

* ↑ Caralt Gimenez, Andreu «3.669 biberons : Agrupació de Supervivents de la Lleva del Biberó-41» (pdf). Entitats memorialistes de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament d'Afers i Relacions Institucionals i Exteriors i Transparència, 2, 2017, pàg. 21 [Consulta: 28 abril 2019].
* ↑ Aixalà i Mateu, Emma. La Quinta del biberó : els anys perduts. Barcelona: Proa, 2004 (Perfils (Proa); 45). ISBN 8484374246.
* ↑ Molero i Olivella, Esteve. Les Quintes del biberó. El Prat de Llobregat: Rúbrica, 1999. ISBN 8486441242.

## Bibliografia

* Ivern, Gemma; Rovira i Barenys, Lluís «Anar a la guerra als disset anys». Revista Cambrils, Núm. 292, 01-11-1995 [Consulta: 28 abril 2013].
* Piera González, Ester. «La quinta del biberó» (PDF). Barcelona: Universitat de Barcelona, 2006. Arxivat de l'original el 21 de juny 2012. [Consulta: 28 abril 2013].(Premi Recerca per a la Pau 2006) (veure)
# Vega de Liébana

Vega de Liébana és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Està situat en la comarca de Liébana, en l'extrem occidental de la regió. Limita al nord amb Camaleño i Potes, a l'est amb Pesaguero i Cabezón de Liébana, al sud amb la província de Palència i a l'oest amb la província de Lleó. A través del Port de Sant Glorio, comunica a Cantàbria amb Lleó.

## Localitats

* Bárago, 101 hab., 42 dels quals viuen al barri de Soberado.
* Barrio, 61 hab.
* Bores, 38 hab.
* Campollo, 68 hab., 9 d'ells al barri de Maredes.
* Dobarganes, 31 hab.
* Dobres, 90 hab., dels que viuen 47 a Cucayo i 43 al nucli de Dobres.
* Enterrías, 18 hab.
* Ledantes, 74 hab.
* Pollayo, 13 hab.
* Tollo, 36 hab.
* Toranzo, 41 hab.
* Tudes, 38 hab.
* Vada, 18 hab.
* Valmeo, 40 hab, dels que 4 estan al barri de Naroba.
* La Vega (Capital), 184 hab.
* Vejo, 62 hab. que se reparteixen en tres barris: El Arroyo (28 hab.), Dobares (13 hab.) i Ongayo (21 hab.).
* Villaverde, 23 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 2.388 | 2.336 | 2.431 | 2.476 | 2.427 | 2.368 | 2.017 | 1.602 | 1.148 | 1.158 | 999 | 910 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 383 | 53,49% | 4 |
| PSOE | 166 | 23,18% | 2 |
| PP | 162 | 22,63% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 324 | 46,15% | 3 |
| PP | 186 | 26,50% | 2 |
| PSOE | 169 | 24,07% | 2 |
# Menno Meyjes

Menno Meyjes (Eindhoven, 1954) és un guionista neerlandès.
Es va mudar als Estats Units en 1972, on va estudiar en l'Institut d'Arts de Califòrnia, a San Francisco, on va conèixer a George Kuchar, James Broughton, Larry Jordan. Va ser nominat a diversos premis pel seu guió per a la pel·lícula El color púrpura (1985), adaptada de la novel·la homònima d'Alice Walker. En 1989 va obtenir reconeixement per haver coescrit Indiana Jones i l'última croada juntament amb George Lucas, així com per obtenir un premio Goya per El sueño del mono loco. El 1991 va compondre el guió de la pel·lícula Ricochet de Denzel Washington i el 1998 el de The Siege d'Edward Zwig.
El 2002 va dirigir les seves primeres pel·lícules, Max i Martian Child, protagonitzades per John Cusack. En 2007 va escriure el guió i dirigir el biopic sobre Manolete protagonitzada per Penélope Cruz i Adrien Brody. També va escriure el guió de l'èpica Black Gold al Pròxim Orient, dirigida per Jean-Jacques Annaud i protagonitzada per Antonio Banderas i Mark Strong.

## Filmografia

| Any | Títol | Director | Guionista | Notes |
| 1985 | Amazing Stories | No | Sí | Episodi 'The Mission' |
| 1985 | El color púrpura | No | Sí | |
| 1987 | Lionheart | No | Sense acreditar | |
| 1989 | Indiana Jones i l'última croada | No | Història | |
| 1989 | El sueño del mono loco | No | No acreditat | |
| 1991 | Ricochet | No | Història | |
| 1994 | Foreign Student | No | Sí | També coproductor |
| 1998 | The Siege | No | Sí | |
| 2002 | Max | Sí | Sí | Pel·lícula de debut |
| 2007 | Martian Child | Sí | No | |
| 2008 | Manolete | Sí | Sí | |
| 2011 | Black Gold | No | Sí | |
| 2013 | Het Diner | Sí | Sí | |
| 2015 | De Reünie | Sí | Sí | |
| 2016 | De Held | Sí | Sí | |
| TBA | Close Enough | No | Sí | |

## Referències

* ↑ «Menno Meyjes». The New York Times. Arxivat de l'original el 2007-11-10. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ El Color Púrpura al web del Festival de Canes
* ↑ Stephen Holden. «Hitler Before the Führer: An Anxious Young Painter». The New York Times, 27-12-2002.
* ↑ La vida de un mito del toreo, EL País, 31 de març de 2006

## Enllaços externs

* Entrevista de la BBC a Max amb Menno Meyjes
# Pierre Sanfourche-Laporte

Pierre Sanfourche-Laporte (Sarlat e la Canedat, 24 de març de 1774 – Sarlat e la Canedat, 9 de juliol de 1856) fou un jurista francès. La seva obra principal, Le Nouveau Valin (1809), fa referència a René Josué Valin i al seu comentari sobre l’Ordonnance de la Marine de 1681.

## Referències

* ↑ Congress, The Library of. «LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies (Library of Congress)». [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ Sanfourche-Laporte, Pierre (1774-1856) | IdRef
* ↑ Vincent Bernaudeau. Les praticiens du droit du Moyen Âge à l'époque contemporaine: Approches prosopographiques (Belgique, Canada, France, Italie, Prusse). Presses universitaires de Rennes, 2008, p. 231–. ISBN 978-2-7535-0578-0.
# Polina Dàixkova

Polina Dàixkova rus: Поли́на Да́шкова (nom real Tatiana Víktorovna Poliatxenko rus: Татья́на Ви́кторовна Поляче́нко (nascuda el 14 de juliol de 1960 a Moscou) és una popular escriptora russa de novel·la negra.

## Vida

Dàixkova wva néixer a Moscou el 1960. Va estudiar a l'Institut de Literatura Maksim Gorki i després va treballar com a periodista i com a traductora d'anglès. La seva primera novel·la va ser publicada el 1996. Des de llavors, ha publicat una línia de llibres que es basen en contra de la recent època de canvis a Rússia. Els seus llibres han aconseguit fins a la data un tiratge total de 25 milions de còpies.
Ha venut 300,000 llibres a Alemanya i va guanyar el premi literari Krimipreis atorgat per Radio Bremen el 2006. Almenys una dotzena dels seus llibres han estat traduïts a l'alemany. Alguns dels seus llibres han estat traduïts al xinès, holandès, francès, alemany, polonès i castellà.
El seu pseudònim l'escollí pel nom de la seva filla més jove, Daixa (Dàixkova) i un derivat del seu nom (Polina). A vegades sembla que es digui Dàixkova Polina Víktorovna.

## Llibres

* Кровь нерождённых (1996) ("La sang dels no nascuts")
* Место под солнцем (1999) ("Un lloc al Sol")
* Золотой песок (1999) ("Sorra daurada")
* Эфирное время (2000) ("Temps d'aire")
* Чеченская марионетка, или Продажные твари (2000) ("El titella de Txetxènia o criatures corruptes")
* Питомник (2000) ("Viver")
* Образ врага (2000) ("La imatge de l'enemic")
* Лёгкие шаги безумия (2000) ("Passos fàcils de bogeria")
* Никто не заплачет (1998) ("Ningú no plorarà")
* Чувство реальности (2002) ("El sentit de la realitat")
* Херувим (2003) ("Querubí")
* Качели (2003) ("Balanceig")
* Приз (2004) ("Premi")
* Игра во мнения (2006) ("Joc d'opinió")
* Вечная ночь (2006) ("Nit eterna")
* Источник счастья (2007) ("La font de la felicitat")
* Источник счастья. Llibre 2. Misterium Tremendum. Тайна, приводящая в трепет (2008) ("La font de la felicitat. Llibre 2. Misterium tremendum. Misteri, el que resulta en palpitacions")
* Источник счастья. Llibre 3. Небо над бездной (2009) ("La font de la felicitat. Llibre 3. El cel sobre l'abisme")
* Точка невозврата (2010) ("Punt de no retorn")
* Пакт (2012) ("Pacte")
* Соотношение сил: роман (2015) ("La correlació de forces: novel·la")

## Referències

* 1 2 3 Polina Daschkowa, rus-lit.org, consultat l'abril del 2014
* ↑ «Polina Dashkova». Goodreads. [Consulta: 21 maig 2020].
* 1 2 Polina Daschkowa Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Radio Bremen, consultat el 5 d'abril del 2014
* ↑ Krimi Couch, consultat el 6 de febrer del 2016.
* ↑ OCLC WorldCat, consultat el 7 de febrer del 2016
* ↑ En llatí en la versió original

## Enllaços externs

* Polina Dàixkova - nous llibres (rus)
# Ilke Noyan

Ilke Noyan fou un general mongol al servei d'Hulagu. Rashid al-Din i Ibn al-Fuwatí l'anomenen Ilge o Ilka Noyan, mentre Bar Hebraeus l'anomena Köke-Ilge (Kukalakay).
Va dirigir l'expedició contra els mamelucs per ordre d'Hulagu, a finals del 1260. Encara que els historiadors mongols no ho esmenten i parlen d'una incursió a la zona d'Àlep (o fins i tot Damasc) seguida d'una retirada cap a Rum a l'arribada de Bàybars I, les fonts musulmanes esmenten la gran victòria mameluca a Homs (10 de desembre de 1260).
El seu fill Aq Buqa (Boka) Jalayr va ser l'ancestre de la dinastia jalayírida.

## Referències

* ↑ Mongols and Mamluks: The Mamluk-Ilkhanid War, 1260-1281, per Reuven Amitai-Preiss
# Eddy Treijtel

Eduard ("Eddy") Willem Treijtel (Rotterdam, 28 de maig de 1946) és un porter de futbol retirat dels Països Baixos, que va guanyar la Copa de la UEFA amb el Feyenoord de Rotterdam la temporada 1973-74.
# Atea

* Aquest article tracta sobre el municipi espanyol. Si cerqueu el cràter de l'asteroide (243) Idea, vegeu «Atea (cràter)».
Atea és un municipi de la província de Saragossa, a la comunitat autònoma d'Aragó i enquadrat a la comarca del Camp de Daroca.

## Referències

Viccionari
# Laukiz

Laukiz és un municipi de la província de Biscaia, País Basc, pertanyent a la comarca d'Uribe. Està format pels barris de:
* Elizalde (nucli de la capitalitat)
* Aurrekoetxe
* José Antonio Agirre
* Mentxakaetas
* Mendiondo

## Personatges il·lustres

* Esteban Urkiaga Lauaxeta
# Variable R Coronae Borealis

Els estels variables R Coronae Borealis (variables R CrB o RCB) són un tipus de variables eruptives supergegants de tipus espectral F o G. Són riques en carboni i pobres en hidrogen, i es caracteritzen per una dràstica disminució en la seva lluminositat. Es pensa que aquests mínims són causats per material ric en carboni expulsat per l'estel durant un cicle de pulsació. A mesura que el núvol s'expandeix, aquesta es refreda i es condensa en partícules de carboni que absorbeixen gran part de la llum emesa per la fotosfera de l'estel. Solament quan la pols és desplaçada per la pressió de radiació, l'estel torna a la seva lluentor normal.
A més s'ha observat que en la seva lluentor màxima les variables R Coronae Borealis mostren petites variacions en la seva lluentor (com les cefeides) de diverses dècimes de magnitud en períodes de 20 a 100 dies.
Es pensa que l'etapa variable R CrB és molt curta en comparació de la vida d'un estel, de l'ordre de 1000 anys, doncs poc més de 50 estels d'aquest tipus es coneixen.
L'estel prototípica és R Coronae Borealis, supergegant groc la magnitud habitual de la qual és al voltant de 6, però en intervals irregulars la seva lluentor descendeix fins a magnitud 14 al llarg de diverses setmanes. Pot trigar diversos mesos o fins a un any a recuperar la lluentor inicial.

## Principals variables R Coronae Borealis

En la taula següent figuren les variables R Coronae Borealis més brillants, ordenades d'acord amb la seva magnitud màxima.
| Nom | Magnitud màxima | Magnitud mínima | Tipus espectral |
| R Coronae Borealis | 5,71 | 14,8 | C0,0(F8pep) |
| RY Sagittarii | 5,8 | 14 | G0Iaep(C1,0) |
| V0854 Centauri | 7,13 | 14,1 | |
| XX Camelopardalis | 8,09 | 9,8 | G1I(C0-2,0) |
| LV Trianguli Australis | 8,28 | 8,35 | |
| V Coronae Australis | 8,3 | 16,5 | C(R0) |
| RS Telescopii | 9 | 14 | C(R0) |
| UW Centauri | 9,1 | 14,5 | K |
Font: Variables R Coronae borealis type (Alcyone)

## Enllaços externs

* Variable stars. SEDS (en anglès)

## Referències

* R Coronae Borealis star. The internet Encyclopedia of Science (en anglès)
# Pic de Mar

El Pic de Mar és una muntanya de 2.845 metres d'altitud situada en el límit dels termes municipals de la Torre de Cabdella (en el seu terme primitiu), del Pallars Jussà, i Espot, del Pallars Sobirà.
Forma part de la carena que delimita tot el sector nord del terme municipal de la Torre de Cabdella, amb muntanyes que s'aproximen als 3.000 metres. És a ponent del Pic de Peguera, a l'extrem sud-est del Sobremonestero, i al nord del Pic dels Vidals i de la zona lacustre a l'entorn de l'Estany Gento. Separa la vall de Monestero de la conca de l'Estany Tort.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Ill

* No s'ha de confondre amb les xifres romanes iii.
«Ill (i majúscula, ela, ela)» té aquests significats:
* Ill (Alsàcia), riu d'Alsàcia afluent del Rin per l'esquerra.
* Ill (Àustria), riu d'Àustria afluent del Rin per la dreta.
* Ill, nom bretó del riu Ille.
* Ill., abreviatura de l'estat nord-americà d'Illinois
Viccionari
# Dubravni (Calmúquia)

* Per a altres significats, vegeu «Dubravni».
Dubravni (en rus: Дубравный) és un poble (un possiólok) de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2014 tenia 13 habitants. Pertany al districte municipal de Tróitskoie.

## Referències

* ↑ «Калмыцкие топонимы Астраханской области — автореферат и диссертация по филологии.». Arxivat de l'original el 2014-10-09.
* ↑ «Карты Генштаба L-38 (А) 1:100000. Республика Калмыкия и Ростовская область.». Arxivat de l'original el 2015-02-04.
* ↑ Бага-Чоносовское сельское муниципальное образование (История)
# Bandera gitana

La bandera gitana es va establir en el Primer Congrés Gitano celebrat a Londres l'any 1971, durant el qual es va perfilar també el que seria l'himne gitano, anomenat Gelem Gelem.
És una adaptació de la bandera de l'Índia. Es divideix en dues franges horitzontals, blava i verda, amb una roda roja en el centre. La part superior, blava, simbolitza el cel, que és el sostre de la llar del poble romaní. La inferior, de color verd, simbolitza el sòl, el món pel qual transiten. La roda, també present en la bandera de l'Índia, expressa els desitjos de llibertat de circulació més enllà de les fronteres establertes, degut a la seva condició de poble nòmada.
La bandera gitana és un senyal d'identitat de la comunitat romaní disgregada per tot el planeta. Com a tal va ser emprada durant el funeral del cantaor flamenc andalús Camarón de la Isla (1950-1992), el fèretre del qual va ser cobert amb aquesta ensenya.

## Vegeu també

* Gitanos

## Referències

* ↑ «MULTITUDINARIO ADIÓS» (en castellà). elmundo.es, 01-07-2002. [Consulta: 28 juny 2018].
# Leucocòria

La leucocòria és un reflex blanc i anormal d'un cos blanc a través de la pupil·la; llavors l'àrea negra pupil·lar és blanquinosa. La leucocòria s'assembla a la llum reflectida pel tapetum lucidum, però que l'home no posseeix.
La leucocòria és un signe mèdic per a diverses trastorns en edat pediàtrica, com cataracta congènita, fibroplàsia retrolenticular (o retinopatia dels prematurs), retinoblastoma, malaltia de Coats, cicatrius de la còrnia, melanoma del cos ciliar, malaltia de Norrie, toxocarosi ocular, persistència de la túnica vasculosa lentis (o vítri primari hiperplástic persistent).
És important vigilar la possible aparició d'una leucocòria pel perill mortal del retinoblastoma. S'ha comercialitzat una aplicació de mòbil per a la seva detecció (CRADLE).

## Referències

* ↑ «Leucocoria as the presenting sign of a ciliary body melanoma in a child». The British Journal of Ophthalmology, 85, 1, 01-01-2001, pàg. 115–6. PMC: 1723667. PMID: 11201946.
* ↑ Haddad, R.; Font, R. L.; Reeser, F. «Persistent hyperplastic primary vitreous. A clinicopathologic study of 62 cases and review of the literature». Survey of Ophthalmology, 23, 2, 01-10-1978, pàg. 123–134. DOI: 10.1016/0039-6257(78)90091-7. ISSN: 0039-6257. PMID: 100893.
* ↑ Vagge, Aldo; Wangtiraumnuay, Nutsuchar; Pellegrini, Marco; Scotto, Riccardo; Iester, Michele; Traverso, Carlo Enrico «Evaluation of a Free Public Smartphone Application to Detect Leukocoria in High-Risk Children Aged 1 to 6 Years». Journal of Pediatric Ophthalmology and Strabismus, 56, 4, 01-07-2019, pàg. 229–232. DOI: 10.3928/01913913-20190516-01. ISSN: 1938-2405. PMID: 31322712.
# Pierre Marc Johnson

Pierre-Marc Johnson (Montreal, 5 de juliol 1946), advocat, metge i polític quebequès ex Primer Ministre del Québec pel Partit Quebequès (3 d'octubre 1985 - 12 de desembre de 1985).
El seu pare, Daniel Johnson Sr., va exercir com a Primer Ministre del Quebec de 1966 a 1968. El seu germà, Daniel Johnson Jr, va ser premier del Quebec durant 9 mesos el 1994. Crida l'atenció que els Johnson fossin dirigents de diferents (antagònics) partits polítics: Daniel Sr va ser líder del conservador Partit Unió National, que ha tingut una ambigua posició sobre la independència del Quebec, Pierre-Marc va ser líder del separatista Partit Quebequès, i Daniel Jr va ser líder del federalista Partit Liberal del Québec.
Pierre-Marc va passar al fundador del Partit Quebequès, René Lévesque com a cap del partit i com a premier del Quebec, però va ser derrotat pels Liberals, liderats per Robert Bourassa, en l'elecció provincial de 1985.
Va ser membre fundador del Consell de Direcció de l'Institut Internacional de Desenvolupament Sostenible entre 1990 i 1995. El juny de 2006 exercia com a professor a la Facultat de Dret de la Universitat McGill, a Montreal.
# Pic de Mollet

El Pic de Mollet és una muntanya de 2.287 metres d'altitud situada al Massís del Carlit, a la seva zona meridional, al límit entre els termes comunals de Dorres i d'Enveig, tots dos de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona central del límit occidental del terme de Dorres i al terç septentrional del terme d'Enveig.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme del sud del Massís del Carlit.
El Pic de Mollet és un dels escenaris en què discorre la novel·la Une nuit en juin, de l'escriptor francès Georges-Patrick Gleize, ambientada a Dorres i els seus entorns.

## Referències

* ↑ El Pic de Mollet en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ El Pic de Mollet en una ruta de Pitote
* ↑ Una ruta de Wikiloc
* ↑ Gleize, 2012.