OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lepidocephalus coromandelensis

Lepidocephalus coromandelensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Andhra Pradesh (Índia).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. (Over de geslachten der Cobitinen.) Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 16. 302-304.
* ↑ Biolib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Menon, A.G.K. 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Jayaram, K.C. 1999. The freshwater fishes of the Indian region. Narendra Publishing House, Delhi - 110006, Índia. 551 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Bebi Fernández

Bebi Fernández (València, 1992), també coneguda com a Srta Bebi, és el pseudònim d'una criminòloga valenciana especialitzada en violència de gènere i delinqüència organitzada. És una escriptora i activista feminista molt influent a les xarxes socials.
Es va graduar en criminologia i es va especialitzar en violència de gènere, intervenció criminològica i victimològica i en delinqüència organitzada. El seu perfil de Twitter es va popularitzar el 2013, i des de llavors s'ha convertit, no només en una activista de gran abast, sinó en el referent de tota una generació.
Ha publicat dos poemaris —Amor y Asco i Indomable— escrits durant la seva joventut. També ha publicat Memorias de una salvaje (una biografia amb ja més de 85.000 exemplars venuts) i Reina, que denuncien el tràfic de dones per ser explotades sexualment. Al 2022 va publicar la seva última novela titulada Cuentos afilados en noches extrañas y otras puñaladas on relata contes pedagògics..
Amb l'altaveu que ha aconseguit a través d'Instagram (amb més de mig milió de seguidors) i Twitter (amb més de 700.000 seguidors) s'ha convertit en una de les figures més influents del feminisme espanyol actual, i ha fet palès la normalització d'aquest tipus de violència en contra de les dones.

## Referències

* ↑ «Bebi Fernández | Planeta de Libros» (en espanyol europeu). [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Cárceles, Silvia. «Bebi Fernández, azote de la trata de mujeres: «Si tengo que sacar el dedo, lo voy a sacar»» (en castellà), 07-12-2020. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ EFE, Agencia. «Bebi Fernández: La esclavitud sexual es un problema enraizado en la sociedad» (en castellà), 19-11-2020. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ H, Valencia Creada 23-12-2018 | 19:12 H/Última actualización 23-12-2018 | 19:12. «Bebi Fernández: «No me puedo considerar 'influencer’; yo escribo libros y hago activismo»» (en castellà), 23-12-2018. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Planeta de Libros» (en castellà). Grupo Planeta, 09-10-2023. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «Bebi Fernández: "La criminalidad no es un submundo, es el mundo real"» (en castellà), 17-12-2020. [Consulta: 29 gener 2021].
# Casa Aleix (Tremp)

La Casa Aleix és una obra racionalista de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici construït entre mitgeres i situat al carrer Peresall. Es tracta d'una construcció de quatre altures, planta baixa i tres pisos. Destaca pel joc volumètric establert a partir de l'alternança d'obertures convencionals, amb altres que projecten a l'exterior petites tribunes semicirculars, fet que pot emmarcar l'edifici dins l'estètica racionalista.

## Referències

* ↑ «Casa Aleix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Ramon Bonet i Savé

Ramon Bonet i Savé (Reus, 1870 - Barcelona, 1953) va ser un escultor català.
Va realitzar, sota la direcció de Llorenç Matamala, diverses escultures per a la façana del Naixement del Temple de la Sagrada Família. Després marxà a París, on va treballar amb Auguste Rodin i després a la joieria Cartier, que li encomanà el disseny de joies. La mateixa casa l'envià a la seva sucursal de Londres, i després a la de Nova York, on a més de les joies realitzà diverses escultures per a decorar edificis neoiorquins. Es va fer ric, però va perdre la seva fortuna i va morir a Barcelona en un asil.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 130.

## Enllaços externs

* «Ramon Bonet i Savé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Moviment Nacional de la Resistència de l'Iran

Moviment Nacional de la Resistència de l'Iran (National Movement of the Iranian Resistence, NAMIR) fou una organització supra partidària fundada per l'antic president de l'Iran Shapur Bakhtiar, per lluitar contra el règim dels ayatollas de l'Iran i establir la democràcia. Bakhtiar fou ministre amb el progressista primer ministre del xa, Mohammed Mossadeq (o Mossadigh).
Bakhtiar fou assassinat l'agost del 1991 i després de la seva mort l'organització no ha tingut gaire activitat. Els monàrquics en formen part.

## Bandera

Utilitzen l'antiga bandera monàrquica amb el lleó amb espasa i sol al centre.
# Rosa Massara de Capitani

Rosa Massara de Capitani (Pavia, 1849 - Milà, 25 de novembre 1925) va ser una poeta italiana que escriví sobretot en el dialecte milanès de la llengua llombarda.
Va néixer a Pavia i se trasllada a la capital llombarda de noia. Treballà com a ensenyant, i després inspectora, de les escoles primàries. Escriví obres per els xiquets en italià, però la seva gran producció va ser en llombard, amb la recollida "A l'ombra del Domm", i va ser autora del test de cançons llombardes com a Ah, i donnet!, Oimè!, Sô de lui!, La mia canzon i Amor.
Avui és enterrada al Cementiri Major de Milà. Té un carrer amb el seu nom a Milà, en la zona de Bovisa.

## Bibliografia

* Claudio Beretta, Letteratura dialettale milanese. Itinerario antologico-critico dalle origini ai nostri giorni, Milano 2003, Hoepli
* Ferdinando Cesare Farra, Letteratura dialettale milanese, Milano, 1952
* Ferdinando Fontana, Antologia meneghina, 1900
# Solioni (Sennoi)

Solioni - Солёный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la península de Taman. És a 28 km a l'oest de Temriuk i a 155 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Sennoi.
# Rafael Bermudo Ardura

Rafael Bermudo Ardura (19 de gener de 1881 - Càceres, 13 d'agost de 1936) va ser un agricultor, funcionari municipal i polític socialista extremeny, assassinat durant la Guerra Civil.
Resident a Trujillo (Càceres), en la dècada de 1920 va ser cofundador del sindicat local Societat Obrera "La Esperanza", que agrupava als treballadors de la barriada Huerta de Ánimas de Trujillo, lloc de la seva residència. Aquesta societat es va integrar en la Unió General de Treballadors (UGT), participant Bermudo com a delegat als congressos ugetistes de 1927 i 1928. A les eleccions municipals de 1931, que donarien lloc a la proclamació de la Segona República, va ser elegit regidor de Trujillo. Després, ja en la República, va ser membre de la Diputació Provincial de Càceres, que va presidir d'abril de 1933 a octubre de 1934, deposat pel govern de la CEDA, com gairebé tots els càrrecs públics locals d'Espanya, després de la revolució de 1934.
Membre del sector prietista del PSOE, a les eleccions generals de 1936 va ser escollit diputat a Corts en la candidatura del Front Popular per la circumscripció de Càceres, on s'havia presentat infructuosament en 1931 i 1933. En produir-se el cop d'estat que va donar lloc a la Guerra Civil es trobava a València. Immediatament va tractar d'arribar a Trujillo en un autobús de línia. No obstant això, va haver de canviar-se de vehicle a Navalmoral de la Mata en ser avisat que podien detenir-lo en arribar. Va agafar un nou autobús que fou interceptat a Torrejón el Rubio, vora Plasència, i fou traslladat a Càceres on fou assassinat en una saca de presos falangista.

## Referències

* ↑ Respecte al lloc de naixement, Martín Najera el situa a Aranjuez, mentre que altres autors, com Chaves Palacios o Vicente Ayala, ho fan a Trujillo (Càceres). Respecte al lloc de la seva mort, hi ha autors que situen l'assassinat a Trujillo, al seu barri, Huerta de Ánimas
* 1 2 Ayala Vicente, Fernando. Partidos y élites político-sociales en la provincia de Cáceres durante la Segunda República (1931-1936). Universidad de Extremadura, 2002, p. 40-41. ISBN 9788477234883.
* ↑ Entrada, al Diccionario biográfico del socialismo español.
* ↑ Martín Nájera, Aurelio. El grupo parlamentario socialista en la Segunda República: estructura y funcionamiento. Madrid: Fundación Pablo Iglesias, 2000, p. 1311. ISBN 9788485691944.
* ↑ Testimoni d'Elvira Andrada
# Lambesc

Lambesc és un municipi francès, situat al departament de les Boques del Roine i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. L'any 2004 tenia 7.934 habitants.

## Història

Lambesc fou una senyoria de Provença regida per diverses famílies nobles: els eldradians al segle viii, els Porcelet d'Arle (segles IX i X), i els Pontevès dels Baus fins al 1453.
El 1453 fou comprada per Renat d'Anjou i de Lorena comte de Provença als Pontevès i donada a la seva filla Iolanda i del 1453 al 1688 va pertànyer a la casa de Guisa, una branca de la casa de Lorena. Maria de Lorena (1615-1688) la va llegar per testament de 6 de febrer de 1686, al sire (senyor) d'Armagnac, gran escuder de França. La baronia estava formada per diversos llocs (La Chapusse, La Tour-de-Janet, Janet, Douau, Haut-Libran, La Font-d'Arles, Le Coussou, Les Fedons, Suès i Garandeau); el 1688 la senyoria fou elevada a principat pels Brionne branca de la casa de Lorena, que la van conservar fins a la revolució sent els prínceps Lluís d'Armagnac (+1718), el seu net Lluís (I) conegut com el príncep de Lambesc (+1743), lluís (II) de Brionne (+1761) i Carles Eugeni de Lorena (duc d'Elbeuf) que fou el darrer príncep fins a la revolució; va morir el 1825.

## Demografia

Evolució de la població EHESS :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3 636 | 4 060 | 3 800 | 3 830 | 3 898 | 3 810 | 3 587 | 4 118 | 3 747 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 425 | 3 330 | 3 340 | 3 038 | 2 829 | 2 765 | 2 740 | 2 410 | 2 352 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2 630 | 2 369 | 2 432 | 2 022 | 2 010 | 1 992 | 1 961 | 1 967 | 2 109 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 2 560 | 2 822 | 3 588 | 5 353 | 6 698 | 7 600 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1965 | Charles Serre | |
| 1965-1995 | Gilbert Pauriol | Radical |
| 1995-2008 | Bernard Ramond | UMP |
| 2008- | Jacques Bucki | PS |

## Referències

* ↑ Comptone, Luc. Lambesc (1692-1789) sous l'Ancien régime, une principauté de provence oubliée (en francès). Dumont-Castells, 2008, p. 318. ISBN 978-2352091714.
# Shigeki Morimoto

Shigeki Morimoto (japonès: 森本茂樹, nascut l'1 d'octubre del 1967) és un programador i dissenyador de videojocs que treballa a Game Freak. Ha participat en el desenvolupament de gairebé tots els jocs de la sèrie principal de Pokémon des de Pokémon Red i Pokémon Green, versions en les quals va fer de programador, inventor del sistema de batalla i creador del Pokémon Mew. Ha sigut director de jocs més recents de la sèrie. També surt com a enemic als jocs Pokémon Black i Pokémon White.

## Referències

* ↑ Satoru Iwata. «Iwata Asks : Pokémon HeartGold Version & SoulSilver Version» (en anglès). Nintendo. [Consulta: 14 març 2012].
* ↑ «Nintendo Feature: Pokémon HeartGold/SoulSilver Interview» (en anglès). Official Nintendo Magazine, 25-03-2010. [Consulta: 12 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Shigeki Morimoto a la Bulbapedia (en anglès)
# Catocala dula

Catocala dula és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae. Es troba a Rússia, Japó, Corea i la Xina.
Fa aproximadament 65 mm d'envergadura alar.

## Subespècies

* Catocala dula dula
* Catocala dula carminea (Mell, 1939)

## Referències

* ↑ http://www.taxapad.com/local.php?taxonidLC=85997648

## Enllaços externs

* Catocala d'Àsiaː Catocala dula Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
* Siberian Zoological Museumː Catocala dula
# Mugilogobius mertoni

Mugilogobius mertoni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Keith, P., G. Marquet, P. Valade, P. Bosc i E. Vigneux 2006. Atlas des poissons et des crustacés d'eau douce des Comores, Mascareignes et Seychelles Muséum national d'Histoire naturelle, París. Patrimoines naturels, 65: 250 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Almudaina (desambiguació)

«Almudaina» té aquests significats:
Almudaina és un terme procedent de l'àrab المدينة (al-mudaina) 'la ciutadella', diminutiu de مدينة (madina) 'ciutat'. Ha deixat diversos rastres en català, entre els quals:
* Almudaina, vila valenciana del Comtat.
** La Serra d'Almudaina, serra que separa aquesta vila de la Vall de Seta.
** La Torre d'Almudaina, torre de guaita d'època almohade de la dita vila.
* L'Almudaina, barri de Palma on es trobava l'antiga ciutadella musulmana.
** Castell de l'Almudaina, castell que defensa aquesta ciutat i residència reial.
** La Almudaina, diari en castellà de la ciutat de Palma que en pren el nom.
* L'Almudaina d'Artà, antiga ciutadella islàmica de la vila mallorquina d'Artà on es troba el Santuari de Sant Salvador.
# Lina Pasini-Vitale

Carolina Pasini-Vitale, coneguda com a Lina Pasini Vitale, (Roma, 8 de novembre de 1872 – 23 de novembre de 1959) fou una soprano italiana.
Fou germana de la soprano operística Camilla Pasini. Va estudiar a Roma abans de debutar al Teatro Dal Verme de Milà en l'òpera Tilda de Francesco Cilea. Va obtenir un èxit inicial a La Scala de Milà, a Roma i a Turí cantant Iris i L'amico Fritz de Pietro Mascagni. Va aparéixer també fent els papers de Micaëla a Carmen de Bizet, Mimi de La bohème de Puccini, i Gretel de Hänsel und Gretel d'Engelbert Humperdinck. El 1897 es va casar amb el director Edoardo Vitale.
A partir de 1907 1914 es va donar a conèixer com a intèrpret d'obres de Richard Wagner. Al Gran Teatre del Liceu de Barcelona va interpretar Tannhäuser en la temporada 1907-1908, sota la direcció de Franz Beidler. Va interpretar el paper de Kundry a Buenos Aires en l'estrena a Sud-amèrica de Parsifal. En 1926 va aparèixer fent la Brünnhilde a Roma; en 1928 va cantar Kundry a Nàpols i després es va retirar.
Va enregistrar nombrosos extractes de diverses òperes al llarg de la seva carrera. Una altra germana seva, Enrica Pasini, va tenir una breu carrera com a mezzosoprano. El fill de Lina Pasini fou Riccardo Vitale, qui esdevindria director del Teatre d'Òpera de Roma entre les dècades del 1940 i del 1970.

## Referències

* ↑ Laura Williams Macy. Oxford University Press. The Grove Book of Opera Singers, 2008. ISBN 978-0-19-533765-5.
* ↑ Arakelyan, Ashot. «FORGOTTEN OPERA SINGERS: Lina Pasini-Vitale (Soprano) (Rome 1872 – Rome 1959)», 30-08-2011. [Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ «OPERISSIMO Arxivat 2018-11-12 a Wayback Machine.». [Consulta: 5 juliol 2017].
# Silver Lake (Kansas)

Silver Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 1.358 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Silver Lake tenia 1.358 habitants, 538 habitatges, i 394 famílies. La densitat de població era de 953,3 habitants/km².
Dels 538 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 26,6% no eren unitats familiars. En el 24,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.788 $ i la renda mediana per família de 59.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.847 $ mentre que les dones 28.438 $. La renda per capita de la població era de 20.290 $. Entorn del 2,2% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Silver Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Silver Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa Labra

La Casa Labra és un bar-restaurant de Madrid situat molt prop de la Puerta del Sol (carrer de Tetuán, 12). Una placa situada a l'entrada afirma la seva existència des de 1860. És famosa per haver estat protagonista de la fundació del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) per Pablo Iglesias el 2 de maig de 1879, la qual cosa es recordada per una altra placa.

## Característiques

Es tracta d'un local en el qual es pot menjar dempeus (compta amb molt poques taules a la zona de bar). És especialment conegut per les tapes de bacallà fregit o tonyina amb tomàquet. Manté el servei separat: el menjar (tapes) es demana en una espècie de taquilla amb mostrador, i la beguda a la barra. Destaca un gran mirall de l'època on hi ha un cartell que resa "El que bien bebe hace lo que debe" ("El que beu bé fa el que deu"), recordant l'obligació d'abonar la consumició. En un apartat interior del local es pot seure i hi ha servei de taula. El local manté la decoració del segle xix. Adjacent hi ha el restaurant on es poden provar especialitats de la gastronomia de Madrid. Es pot accedir des de l'interior. Des de començaments del segle xxi s'ha habilitat una terrassa exterior que dona al carrer, això evita menjar dempeus.

## Especialitats

Aquest lloc de reunió s'ha especialitzat a servir «Soldaditos de Pavía» (bacallà arrebossat i fregit), croquetes de bacallà i daus de tonyina. Com beguda el típic es pendre cerveses (canyes) o vi (Valdepeñas). El restaurant posseeix bones especialitats en bacallà.

## Referències

* ↑ Tezanos, José Félix. Historia ilustrada del socialismo español (en castellà). Madrid: Ed. Sistema, 1993. ISBN 9788486497262 [Consulta: 29 març 2017].
* ↑ «Así es cómo sobreviven los bares tradicionales de Madrid» (en castellà). El Pais. [Consulta: 29 març 2017].
* ↑ GONZÁLEZ DE HEREDIA GARAYGORDOBIL, FERNANDO. El estado de las gastronomías (en castellà). Madrid: Paranimfo, 2015. ISBN 9788484597247 [Consulta: 29 març 2017].

## Enllaços externs

* Pàginaweb
* Video del local
# Mustafà Paixà al-Naixxar

Mustafà Paixà al-Naixxar (El serrador) fou per dues vegades beglerbegi (governador) otomà del Iemen al segle xvi.
Era oficial de l'exèrcit que va conquerir Egipte el 1517; quan el governador Khain Ahmed Pasha (1523-1525) es va revoltar i va haver de fugir, va participar en el saqueig del seu palau i amb les riqueses així obtingudes va comprar els favors de Dawud Pasha que després fou governador (1538-1549) el qual el 1539 el va designar cap del pelegrinatge per un any. El malnom d'al-Naixxar (al-Nashshar) se li va donar perquè feia serrar per la meitat als bandits que capturava atacant a les caravanes de pelegrins. El 1540 Dawud Pasha el va enviar com a governador al Iemen amb seu a Zabid sent el primer que va portar el títol i rang de beglerbegi i de paixà.
Va governar cinc anys. El 1542 va donar suport amb armament i tropes als musulmans somalis d'Adal dirigits per Ahmad ben Ibrahim al-Ghazi que lluitaven contra Abissínia que començava a rebre suport portuguès; amb el seu ajut el sobirà d'Adal va poder derrotar els portuguesos (agost del 1542) però després de la victòria, els mosqueters otomans van sortir del país. El 1543 va ocupar la Tihama septentrional de mans d'un fill de l'imam zaidita; i el 1544 va fer un atac a Sanà que no va reeixir. Va retornar a Egipte el 1545. La seva experiència com a cap de la caravana de pelegrins egipcis li va servir per establir la caravana de pelegrins iemenites.
Entre 1546 i 1548 fou altre cop cap del pelegrinatge egipci. El 1549 fou caicaman (vicegovernador) d'Egipte i el 1551 va retornar al Iemen amb una missió especial que, tot i les complicacions de Mustafà amb el governador otomà Özdemir Pasha (1549-1554), va permetre el 1552 el reconeixement de la sobirania otomana per part de l'imam zaydita al-Mutahhar ibn al-Mutawàkkil. A finals del 1554 fou nomenar beglerbegi del Iemen per segona vegada però va morir abans de final d'any a Zabid.

## Referències

* ↑ Blackburn, J.R.. «Muṣṭafā Pas̲h̲a al-Nas̲h̲s̲h̲ār.». A: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Encyclopaedia of Islam. segona edició.. Brill Online, 2012. ISBN 9789004161214.

## Bibliografia

* Wüstenfeld, Ferdinand. Jemen im XI (XVII) Jahrhundert die Kriege der Türken, die Arabischen Imâme und die Gelehrten (en alemany). Göttingen: Dieterichsche Verlags-Buchhandlung, 1884.