OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Mayoles

Can Mayoles és una obra del municipi de Vallromanes (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil. Fou un antiga masia a la que se li ha adossat a la part dreta una moderna torre que és utilitzada com a residència. És de planta rectangular i la seva teulada és de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Tant la porta com les finestres no responen a cap eix de simetria i els murs són arrebossats.
Sobre la porta de la façana hi ha un rellotge de sol que mira a migdia i un escut esculpit en pedra amb el cap de dues àligues a la part superior.

## Referències

* 1 2 «Can Mayoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Jaume Pons Lladó

Jaume Pons Lladó (Binissalem, 1965) és un escriptor mallorquí.
Llicenciat en Història de l'Art, va completar la seva formació amb diversos cursos de tècnica narrativa a l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès. Treballa a l'Ajuntament de Calvià. Va debutar en el món de la novel·la amb Mentre el llop encara aleni (Premi Maria Antònia Oliver de Novel·la Ciutat de Manacor 2014), que gira en torn del món dels bandolers a la Mallorca del segle xvi. El 2017 va guanyar el VIII Premi Pollença de narrativa, dins els Premis Pollença de Literatura, amb Una pluja pertinaç, novel·la que se situa en la Palma de 1812, plena de refugiats peninsulars que en l'apogeu de la Guerra del Francès fugen de les tropes napoleòniques.

## Obra

* Mentre el llop encara aleni. Manacor: Món de llibres, 2014.
* Una pluja pertinaç. Pollença: El Gall Editor, 2018.

## Referències

* ↑ «Mentre el llop encara aleni, narrativa de gran qualitat». Vilaweb, 07-03-2015. [Consulta: juny 2020].
* ↑ «Jaume Pons Lladó guanya el VIII Premi Pollença de Narrativa». DBalears, 10-11-2017. Arxivat de l'original el 20 de juny 2020. [Consulta: juny 2020].
* ↑ «Dues novel·les, dos premis literaris». DBalears, 21-08-2018. Arxivat de l'original el 2020-06-21. [Consulta: juny 2020].
# Orangetree

Orangetree és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 950 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Orangetree tenia 950 habitants, 327 habitatges, i 292 famílies. La densitat de població era de 83 habitants/km².
Dels 327 habitatges en un 45% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 80,1% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 10,7% no eren unitats familiars. En el 10,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 32,6% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.645 $ i la renda mediana per família de 57.614 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.297 $ mentre que les dones 26.071 $. La renda per capita de la població era de 20.616 $. Cap de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Orangetree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Orangetree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aapir

Aapir fou un estat independent iranià pre mede situat a uns 50 km al nord de les muntanyes Bakhtiar a l'Iran, governat per Hanni, contemporani del rei d'Elam, Sutruk-Nakhunte I. Es coneix per una inscripció trobada a les excavacions arqueològiques de la zona.

## Referències

* ↑ Waele, 1972; Carter, 1984, pp. 170-71; Stolper, 1984, pp. 170-71 nn. 364, 366). Fonts disponibles a l'article Elam II. The archeology of Elam Encyclopaedia Iranica]
# Sant Andreu de Vallestàvia (església nova)

Sant Andreu de Vallestàvia és l'actual església parroquial, moderna sobre basaments romànics, del poble de Vallestàvia, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És al capdamunt de l'actual nucli urbà de Vallestàvia. El seu campanar, i altres elements constructius, provenen del Castell de Vallestàvia. La primera església es construí a la darreria de l'edat mitjana.
És d'una sola nau amb capelles laterals i capçalera poligonal; les voltes són de creueria, de tradició gòtica. La construcció sembla haver estat feta entre els darrers temps de l'edat mitjana i el 1762, any que consta a la llinda de la porta. A l'interior, a penes es reconeix res de l'obra medieval, que correspondria al castell, però a l'exterior són evidents en diferents llocs.
L'església conserva alguns retaules dels segles xvii i xviii.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Vallestàvia: Castell de Vallestàvia». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «186 - Vallestàvia». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 156. Sant Andreu de Vallestàvia». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vallestàvia». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Andreu en els ortofotomapes de l'IGN
# Protesta

Una protesta és una expressió de testimoniatge per una causa concreta a través d'accions o paraules, en relació amb esdeveniments, polítiques o situacions. Les protestes poden ser de formes molt diverses, des de declaracions individuals fins a manifestacions massives. Els protestants poden organitzar una protesta com a manera de fer que les seves opinions tinguin ressò, per tal d'influenciar l'opinió pública o les polítiques del govern, o poden prendre acció directa per implementar ells mateixos els canvis que desitgen. Quan les protestes formen part d'una campanya sistemàtica i pacífica per aconseguir un objectiu concret, i fan ús de pressió i persuasió, les protestes es descriuen millor com a casos de resistència civil o resistència no-violenta.
Hi ha diverses formes d'expressió pública i protesta regulades per lleis del govern (com el requeriment de permisos de protesta), circumstàncies econòmiques, l'ortodòxia religiosa, estructures socials o monopoli de la premsa. Una reacció de l'estat és l'ús de policia antiavalots. Els observadors han trobat un increment en la militarització de la policia antiavalots. Quan ocorre, les protestes poden assumir la forma de desobediència civil, formes més subtils de resistència contra les restriccions, o pot passar a altres àrees com cultura i emigració.
Una protesta pot ser subjecte d'una contraprotesta. En aquest cas, els contraprotestants es manifesten en suport de la persona, política, acció, etc. que era subjecte de la protesta inicial. En algusn casos, pot haver-hi violència entre aquests grups de protestants.

## Referències

* ↑ St. John Barned-Smith, "How We Rage: This Is Not Your Parents' Protest," Current (Winter 2007): 17-25.
* ↑ Adam Roberts, Introduction, in Adam Roberts and Timothy Garton Ash (eds.), Civil Resistance and Power Politics: The Experience of Non-violent Action from Gandhi to the Present, Oxford University Press, 2009, pp. 2-3, where a more comprehensive definition of "civil resistance" may be found.
* ↑ Daniel L. Schofield, S.J.D. «Controlling Public Protest: First Amendment Implications». in the FBI's Law Enforcement Bulletin, 01-11-1994. [Consulta: 16 desembre 2009].
# Javier Beltrán

Javier Beltrán (Barcelona, 18 de maig de 1983) és un actor de teatre i cinema català. Va cursar els seus estudis d'Humanitats a la Universitat Pompeu Fabra, i també va estudiar quatre anys d'art dramàtic a l'escola d'actors Nancy Tuñón entre el 2004 i el 2008. Va treballar en obres de teatre com History Boys d'Alan Bennett, i el 2008, amb Sense límits, va passar del teatre a la gran pantalla.

## Teatre

* 2008: Els nois d'Història (History Boys) d'Alan Bennett, dirigida per Josep Maria Pou. Teatre Goya (Barcelona).
* 2010: Los chicos de Historia (History Boys) d'Alan Bennett, dirigida per Josep Maria Pou. Sala Roja (Madrid).
* 2014: Victòria d'Enric V, adaptació de l'obra Enric V de Shakespeare dirigida per Pau Carrió, amb La Kompanyia Lliure. Teatre Lliure (Barcelona).
* 2017: L'hostalera, de Carlo Goldoni dirigida per Pau Carrió, amb La Perla 29. Biblioteca de Catalunya (Barcelona).
* 2018: Sol solet, d'Àngel Guimerà, dirigida per Carlota Subirós. Teatre Nacional de Catalunya (Barcelona).
* 2019: La tendresa, escrita i dirigida per Alfredo Sanzol, amb Dagoll Dagom i T de Teatre. Teatre Poliorama (Barcelona).

## Filmografia

| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 2008 | Zoo | Pep | sèrie de TV |
| 2008 | Sense límits (Little Ashes) | Federico García Lorca | pel·lícula |
| 2008 | El paso | Álex | curtmetratge |
| 2012 | Tornarem | García jove | minisèrie |
| 2011-12 | La Riera | Lluc | sèrie de TV |
| 2012 | Animals | Llorenç | pel·lícula |
| 2013 | Ruleta | Santi | curtmetratge |
| 2014 | Solitarios | Santi | curtmetratge |
| 2015 | Tercer grado | Toni Rodríguez | pel·lícula |
| 2016 | Forma/Shape | Javi | curtmetratge |
| 2017 | Hasta mañana | | curtmetratge |
| 2018 | El día de mañana | Xavi Castellnou | sèrie de TV |
| 2018 | La dona del segle | Juli Vallmitjana | telefilm |
| 2018 | Si no t'hagués conegut | Òscar | sèrie de TV |
| 2019 | Com si fos ahir | Bruno | sèrie de TV |
| 2020 | L'hèroe | Hèroe | obra de teatre |
| 2021 | El inocente | Oscar Crespo | |
| 2021 | Las leyes de la frontera | | pel·lícula |
| 2021 | La templanza | Gustavo Zayas | sèrie de TV |
| 2022 | Modelo 77 | Arnau Solsona | pel·lícula |
| 2022 | Los renglones torcidos de Dios | Dr. César Arellano | pel·lícula |
| 2023 | La mesías | Ricardo | sèrie de TV |

## Referències

* 1 2 «els intèrprets». Teatre Lliure. [Consulta: 31 agost 2018].
* ↑ Els nois d'Història a Barcelona
* ↑ Los chicos de Historia a Madrid
* ↑ «Victòria d'Enric V al Teatre Lliure». Arxivat de l'original el 2019-10-26. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ L'hostalera a la Biblioteca de Catalunya
* ↑ Sol solet al TNC
* ↑ La tendresa al Poliorama
# Camille Paglia

Camille Anna Paglia (Endicott, Nova York, 2 d'abril de 1947) és una crítica social, professora universitària i escriptora estatunidenca. És professora d'humanitats i d'estudis sobre mitjans de comunicació a la Universitat de les Arts de Filadèlfia. Ha estat considerada "una feminista postfeminista", "una dels 100 intel·lectuals més importants del món" al 2005 per la revista Prospect del Regne Unit. Ella es defineix com "una egomaníaca feminista bisexual".

## Carrera

Paglia es feu famosa al 1990 quan publicà Sexual Personae: art i decadència de Nefertiti a Emily Dickinson. Això li facilità poder escriure sobre cultura popular i feminisme en els principals diaris i revistes del món.
Tot i que es declara atea, és molt crítica amb Richard Dawkins i Christopher Hitchens.

## Referències

* ↑ «List of top 100 intellectuals includes only 10 women» (en anglés). The Guardian, 30-09-2005. [Consulta: 10 agost 2017].
* ↑ «Camille Paglia takes on Jon Stewart, Trump, Sanders: “Liberals think of themselves as very open-minded, but that’s simply not true!”» (en anglés). salon.com, Jul 29, 2015. [Consulta: 27 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Entrevista a Camille Paglia» (en castellà). El Mundo, 09-04-2018. [Consulta: 10 abril 2018].
* Ressenya de Free Women Free Men (castellà)
* Dossier de Camille Paglia, al blog de Ramon Alcoberro (castellà)
# Marc Saufeu

Marc Saufeu (en llatí Marcus Saufeius) va ser un polític romà del segle i aC.
Era company de Miló i va prendre part destacada en l'assassinat de Publi Clodi Pulcre l'any 52 aC. Després de la condemna de Miló va ser acusat en virtut de la lex Pompeia de vi, i es va escapar a la condemna per només un vot. Uns dies després va tornar a ser acusat en virtut de la lex Plautia però va ser altre cop absolt. L'orador i ex cònsol Ciceró el va defensar les dues vegades.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Parc Nacional de Tarangire

El Parc Nacional de Tarangire és el sisè parc nacional més gran de Tanzània, es troba a la regió de Manyara. El nom del parc s'origina en el riu Tarangire que travessa el parc. El riu Tarangire és la principal font d'aigua dolça per als animals salvatges en l'ecosistema de Tarangire durant la temporada seca anual. L'ecosistema de Tarangire està definit per la migració de llarga distància de nyus i zebres. Durant l'estació seca milers d'animals es concentren al Parc Nacional de Tarangire.
Cobreix una àrea d'aproximadament 2.850 km². El paisatge es compon de crestes granítiques, valls amb el riu i pantans. La vegetació és una barreja boscos d'Acacia de Commiphora-Combretum boscos i de pastures inundades estacionalment, així com dels arbres baobab.

## Flora i Fauna

El parc és famós per la seva alta densitat d'elefants i d'arbres baobab. Els visitants del parc a l'estació seca, de juny fins a novembre, poden esperar veure grans ramats de milers de zebres, nyus i búfals. Altres animals residents comuns inclouen l'antílops aquàtics, les girafes, els Dic-dic, l'impala, l'antílop, la gasela de Grant, la granota verda, la Mangosta ratllada, i el Papió anubis. Els depredadors del parc nacional inclouen el lleó africà, el lleopard, el guepard, el caracal, el Ratel, i el gos salvatge africà.

## Enllaços externs

* Parc Nacional de Tarangire - Lloc web oficial
* World Conservation Monitoring Centre Arxivat 2007-05-01 a Wayback Machine.
# Aaneterire

Aaneterire fou un faraó que va governar a algun lloc de l'antic Egipte però no es pot ubicar cronològicament. Pot correspondre a qualsevol de les dinasties entre la dinastia XIII i la dinastia XVII, però el més probable és que sigui de la dinastia XIV.
No es coneix el seu nom personal; Aaneterire fou el seu nom de regne o nesut biti. El seu nom apareix a un escarabat, única prova de la seva existència.

## Referències

* ↑ «Egyptian Pharaohs : Second Intermediate Period : Dynasty 16 :». [Consulta: 17 juny 2012].
* ↑ admin. «Egyptian Dynasties» (en anglès americà), 24-06-2010. [Consulta: 15 març 2024].
# Ingrid (cràter)

Ingrid és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 11,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim escandinau, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Ingrid». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Camille Razat

Camille Razat és una actriu francesa que es feu conèixer interpretant el paper de Lea Morel a la sèrie Disparue del canal France 2 però la seva revelació internacional va ocórrer el 2020 gràcies al rol de Camille a la sèrie de Netflix protagonitzada per Lily Collins, Emily in Paris.

## Treballs

Papers :
| Any | Títol | Rol | Notes |
| 2015 | Disparue | Léa Morel | Paper principal role |
| 2015 | Capitaine Marleau | Salomé Delevigne | 1 episodi |
| 2017 | Rock'n Roll | Noia a la discoteca | Pel·lícula |
| 2018 | Girls with Balls | Lise | Pel·lícula |
| 2020 | Emily in Paris | Camille | rol principal |

## Referències

* ↑ «Camille Razat, actrice toulousaine : «En dehors des plateaux, j'aime les sports de mecs»». La Depeche, 20-09-2018 [Consulta: 25 octubre 2020].
# Marc Seguí

Marc Seguí Cordero (Palma, Mallorca, 1998), més conegut com Marc Seguí, és un cantant mallorquí.
Marc va néixer a Palma, on va viure la seva joventut fins que es va traslladar a Llucmajor. Els seus pares es van separar quan ell tenia 3 anys i es va quedar amb la seva mare. Després de deixar els estudis, va treballar en un restaurant de la ciutat, en un de Londres i per acabar en una botiga de roba. Va començar a produir música l'any 2019 amb la cançó Si nos vamos, i és va convertir en una de les més escoltades d'Espanya. Va seguir publicant cançons, però l'èxit va vindre amb la cançó Tiroteo amb Pol Granch, arribant a les 45 milions de reproduccions. El febrer de 2021 va remixar aquest últim èxit amb el cantant porto-riqueny Rauw Alejandro, arribant a les 2 milions de reproduccions en poc més de quaranta-vuit hores i passat un any acumula 150 milions. Es va convertir en el vuité cantant espanyol més escoltat de l'any 2021 en la plataforma Spotify.

## Discografia
### Àlbums

* EP Thermo Mix (2021)
* Pinta y colorea (2021)
* AAAAA (2023)

### Senzills

* Si nos vamos (2019)
* No queda na (2019)
* A cuestas (2020)
* Haciendo na (2021)
* Tiroteo (2021) - x1
* Tiroteo Remix (2021) - x6

## Referències

* 1 2 Tarragó, Alba. «“El dia que em vulgui vendre, ho faré; però de moment no ho tenc pensat”», 18-06-2021. [Consulta: 30 desembre 2021].
* 1 2 3 Marcos, Carlos. «Marc Seguí: la joven estrella del pop español con el reto de hacer olvidar unos tuits malditos» (en castellà), 26-12-2021. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ LOS40. «Conoce mejor a Marc Seguí, el autor de ‘Tiroteo’» (en castellà), 30-05-2021. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Marc Seguí» (en anglès). [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ lectura, KLUID MAGAZINE·Música·3 Minutos de. «Las 10 curiosidades de Marc seguí que necesitas conocer» (en castellà), 05-05-2021. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Marc Seguí - Tiroteo Remix ft. Rauw Alejandro y Pol Granch (Videoclip Oficial)». [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Marc Seguí» (en anglès). Genius. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ Música, El portal de. «Tiroteo - Marc Seguí y Pol Granch | EPDM» (en anglès americà). [Consulta: 30 desembre 2021].
# Parc de Garraf

El Parc de Garraf és un espai d'interès natural de 12.376 hectàrees que forma part de la Xarxa de Parcs Naturals protegits, promoguts i gestionats per la Diputació de Barcelona a través de l'Àrea d'Espais Naturals i Infraestructura Verda. El parc està repartit entre els termes municipals d'Avinyonet del Penedès, Begues, Castelldefels, Gavà, Olesa de Bonesvalls, Olivella, Sant Pere de Ribes, Sitges i Vilanova i la Geltrú. Està agermanat amb els parcs italians de Riserva Naturale Monte Soratte (2000) i el Parco Naturale della Maremma (2001)

## Geografia

En el parc hom troba restes d'antiga ocupació humana (com el castell d'Eramprunyà i els poblets abandonats de Campdàsens i Jafre) i masies que encara es dediquen a l'agricultura o a serveis del parc (com Can Planes i La Pleta). Just en la frontera del parc també hi ha la Creu de Sant Isidre, en el Puig d'en Boronet, molt apreciada pels sitgetans.

## Clima

La situació costanera determina un clima típicament mediterrani, amb escasses però torrencials pluges de primavera i tardor, suaus i temperats hiverns, i calorosos i eixuts estius. Aquesta última característica delimita el nombre d'espècies animals capaces d'assentar-s'hi. Les plantes, per tal de resistir aquestes condicions, desenvolupen una sèrie d'adaptacions encaminades a la supervivència i a la millora de l'efectivitat en la competència amb altres vegetals.
El caràcter torrencial de les pluges provoca una erosió mecànica extraordinàriament potent que arrossega tota mena de materials; si hi afegim l'erosió química, que dissol la roca calcària, l'efecte és impressionant: valls i rieres profundes i escarpades, d'un tortuós i bell traçat que la gent del país anomena fondos.

## Rutes a peu

Senders de gran recorregut:
* GR 5 (Sender dels miradors)
* GR 92 (Sender del Mediterrani)
* GR 92-3a (la Clota - l'Arboçar)
* GR 92-3b (l'Arboçar - Castellet)
* GR 92-4 (pla de Querol - camí del mas de l'Artís)

## Vegeu també

* Parcs Naturals de la Diputació de Barcelona

## Referències

* ↑ Lorenzo, Cecília; Fernández, Isaac. Diputació de Barcelona. Rutes de Patrimoni Arquitectònic. Xarxa de Parcs Naturals de la Diputació de Barcelona. 1a edició. Barcelona: Ormobook serveis editorials, novembre 2009, p. 46-51. B-38.667-2009.

## Enllaços externs

* Parc del Garraf
# Ratpenat cuallarg del Mato Grosso

El ratpenat cuallarg del Mato Grosso (Molossops mattogrossensis) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids que es troba al Brasil, Veneçuela, Guaiana i Colòmbia.

## Referències

* ↑ Molossops mattogrossensis a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)
* ↑ Distribució (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Arpa (desambiguació)

«Arpa» té aquests significats:
* arpa, instrument musical de corda
* .arpa, domini de primer nivell genèric d'Internet utilitzat exclusivament per a la infraestructura d'Internet
* ARPA, acrònim d'Agència d'Investigacions de Projectes Avançats de Defensa, organització creada pel Departament de defensa dels Estats Units el 1958
* Miquel Arpa, diversos personatges
* Arpa (riu), riu d'Armènia.
# Protesta-desesperació

El comportament de protesta-desesperació, o de protesta de desesperació, és el que tenen tots els nounats mamífers si se'ls separa de les seves mares en néixer i que consisteix a que el nadó plora ininterrumpudament fins que torna a estar al costat de la mare, i només para quan ja no li queden forces físiques per a continuar. La separació de la mare i el nounat just després del naixement es considera un cas de violència obstètrica, un tipus de violència, delicte en alguns països, contra la dona i l'infant.
El plor perllongat li provoca primer estrès, i més tard desesperació. Un nadó separat de la mare en néixer té el doble d'hormones d'estrès al cap de sis hores que un que hagi estat pell a pell amb la seva mare després de néixer. La seva fisiologia reacciona davant el "perill" (indicat per l'estrès) d'enfrontar-se sol al món, per a poder sobreviure més temps sol necessita estalviar energia, per la qual cosa baixa la seva temperatura corporal, la seva freqüència cardíaca es torna inestable i la seva respiració en irregular.
Un estudi fet a l'Hospital Doce de Octubre de Madrid va mostrar que els nounats separats de la mare havien tingut una mitjana de 41 episodis de plor, gairebé un cada dos minuts de mitjana, al cap d'una hora i mitja d'haver nascut. En canvi, els que havien estat en contacte amb la mare ploraven deu vegades menys. A més, la temperatura corporal era més alta en el cas dels que havien estat sobre la mare, 37,1 °C davant dels 36,8 °C del que n'havien estat separats.

## Referències

* ↑ Recomendaciones para el cuidado y atención del recién nacido sano en el parto y en las primeras horas después del nacimiento Arxivat 2010-10-02 a Wayback Machine. pàgs. 352-354, de M. Sánchez Luna, C.R. Pallás Alonso, F. Botet Mussons, I. Echániz Urcelay, J.R. Castro Conde, E. Narbona i la Comissió d'Estàndards de la Societat Espanyola de Neonatologia. Associació Espanyola de Pedriatria. Publicat per Elsevier España, a Barcelona, en 2009. 71(4):349–361 (castellà)
* 1 2 3 Cómo funciona el metabolismo del bebé Arxivat 2010-03-30 a Wayback Machine. (castellà)