OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Maravillas de Jesús

María Maravillas de Jesús, nascuda María Maravillas Pidal y Chico de Guzmán (Madrid, 4 de novembre de 1891 - Convent de La Aldehuela, Getafe, 11 de desembre de 1974) fou una religiosa espanyola, carmelita descalça i una de les grans místiques del segle xx. És venerada com a santa per l'Església catòlica.

## Biografia

María Maravillas Pidal y Chico de Guzmán va néixer a Madrid, al solar on avui hi ha l'extensió del Congrés dels Diputats. Era filla de Luis Pidal y Mon, segon marquès de Pidal, ministre de Foment i ambaixador d'Espanya davant la Santa Seu, i de Cristina Chico de Guzmán. Fou batejada a la parròquia de San Sebastián de la vila.
Va fer vots religiosos en 1921, ingressant en les carmelites descalces. En 1923, va prendre la decisió de fundar un convent de carmelites a Getafe, al Cerro de los Ángeles, centre geogràfic d'Espanya, vora el monument al Sagrat Cor de Jesús. El bisbe de Madrid-Alcalá, Leopoldo Eijo y Garay, va donar el seu suport i en 1924 Maravillas i tres monges carmelites d'El Escorial s'instal·laren a una casa de Getafe, mentre es construïa el convent. El 30 de maig de 1924 va fer la professió solemne i en juny de 1926 fou nomenada priora del convent d'El Cerro (Madrid), inaugurat el 31 d'octubre d'aquell any. També va fundar un convent carmelita a Kottayam (Índia), obert en 1933.
Durant la persecució religiosa que començà a Espanya en 1931, Maravillas va obtenir del papa Pius XI el permís per sortir del convent amb les monges per protegir la imatge del Sagrat Cor si era profanada. El juliol de 1936 la comunitat fou expulsada del convent. Es refugiaren a un pis de Madrid, al carrer Claudio Coello, 33. Catorze mesos després, la comunitat va sortir-ne i marxà a Lorda (França). Novament a Espanya, s'instal·là a Las Batuecas (Salamanca), on fundà un nou convent carmelita. El març de 1939 Maravillas torna al Cerro de los Ángeles.
Va fundar diversos convents més: Mancera de Abajo (Salamanca, 1944), Duruelo (Àvila, 1947), Arenas de San Pedro (Ávila, 1954), San Calixto (serralada de Córdova, 1956), Aravaca (Madrid, 1958) i en 1961 el de La Aldehuela (a la carretera de San Martín de la Vega, km 7,5, Getafe, Madrid), on fou priora fins a la seva mort. A més, fundà el convent de Montemar-Torremolinos (Màlaga, 1964). A La Aldehuela va fundar també un col·legi per a nens pobres, fent construir-hi tot un barri d'habitatges i una església.
Va morir en 1974 al convent de La Aldehuela, essent-hi sebollida a l'església.

## Veneració

Beatificada a Roma per Joan Pau II el 10 de maig de 1998, i el mateix papa la canonitzà a Madrid el 4 de maig de 2003. La seva festivitat és el dia 11 de desembre.

## Bibliografia

* Madre Maravillas de Jesús, Carmelita descalza: semblanza. Getafe: Carmelitas Descalzas de La Aldehuela, 1994.
* Era así Maravillas de Jesús. Getafe: Carmelitas Descalzas de La Aldehuela, 1993.

## Enllaços externs

* Pensamientos de Santa Maravillas de Jesús Arxivat 2008-12-19 a Wayback Machine.
* Homilía de Juan Pablo II en la misa de canonización
# Etheostoma ditrema

Etheostoma ditrema és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Geòrgia, Alabama i sud-est de Tennessee.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Banu Udhra

Els Banu Udhra fou una tribu àrab de la federació dels Kudaa. La seva genealogia tradicional és Udhra ibn Sad ibn Hudhaym ibn Zayd ibn Layth ibn Sad ibn Aslum ibn al-Haf ibn Kudaa. Eren famosos pel seu cor tendre i per l'anomenat «amor dels udhra» (una mena d'amor platònic). Eren idolatres i potser alguns cristians al segle VII quan es van convertir a l'islam. Sota Umar II (Úmar ibn Abd-al-Aziz) foren afavorits i un membre de la tribu, Uthman ibn Sad al-Udhri va governar Damasc, i un altre membre en fou cadi.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 834 i 835
# Marià Llorente

Marià Llorente (València, 4 de gener de 1752 - Bolonya, 18 de maig de 1816) va ser un religiós, historiador, escriptor, filòsof i naturalista valencià. Entrà a formar part de la Companyia de Jesús l'any 1766, i el 1767 s'exilià a Bolonya arran de l'expulsió dels jesuïtes decretada per Carles III d'Espanya, tot i que entre els anys 1798 i 1801 tornà a València. Intervingué en les polèmiques americanistes del seu temps, motiu pel qual escriví Saggio apologetico degli storici e conquistatori spagnuoli dell'America (Parma, 1804), on defensà la tasca dels espanyols a Hispanoamèrica. També escriví Ricerche storico-apologetiche sulla prigionia e morte del Principe D. Carlo, Figliolo de Filipo secondo Re di Spagna (1815); Storia d'un filosofo disingannato (1815), en forma epistolar, en reacció contra el que considerà els excessos de la Revolució Francesa, i s'encarregà de la traducció de l'obra d'Antoni Ponç i Piquer Viaggi fuori di Spagna (Venècia, 1815), de la qual suprimí els passatges que segons ell no feien justícia a alguna població espanyola.

## Referències

* 1 2 Cerdà Pérez, Manuel «Marià Llorente». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 9 juliol 2020].
* 1 2 «Montserrat Llorens i Serrano». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ Astorgano Abajo, Antonio «Mariano Llorente». Reial Acadèmia de la Història [Consulta: 11 juliol 2020].

## Bibliografia

* Batllori i Munné, M. «Llorente, Mariano». A: Diccionario Histórico de la Compañía de Jesús. Madrid: Universitat Pontifícia de Comillas, 2001, pàg. 2152.
# Ida Ou Gougmar

Ida Ou Gougmar (àrab إد أو ڭوڭمار) és una comuna rural de la província de Tiznit de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.792 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Juanjo Ciércoles Sagra

Juan José Ciércoles Sagra (L'Hospitalet de Llobregat, 4 de maig de 1988), més conegut com a Juanjo Ciércoles és un exfutbolista català que jugava com a migcampista.

## Trajectòria

Sortit del planter de l'Espanyol, on militaria quatre anys al segon equip, vivint fins i tot el descens del filial espanyolista a Tercera divisió, fou cedit al CE Sabadell la temporada 2010/11, on es va convertir en un dels pilars de l'equip, que ajudarien al conjunt vallesàa aconseguir l'anhelat ascens a Segona divisió. Després de tornar al seu club d'origen, acabaria negociant una rescissió del contracte amb l'Espanyol, per fitxar pel CE Sabadell per dues temporades, complint així la promesa que va fer a l'afició després d'aconseguir l'ascens de l'equip.

## Clubs

| Club | País | Temporada | Partits | Gols | | |
| Espanyol B | Catalunya | 2006-2007 | 4 | 0 | 1 | 0 |
| Espanyol B | Catalunya | 2007-2008 | 26 | 1 | 9 | 0 |
| Espanyol B | Catalunya | 2008-2009 | | | | |
| Espanyol B | Catalunya | 2009-2010 | 30 | 3 | 13 | 0 |
| CE Sabadell | Catalunya | 2010-2011 | 26 | 0 | 10 | 0 |
| CE Sabadell | Catalunya | 2011-2012 | 25 | 0 | 13 | 0 |

## Referències

* ↑ http://www.vavel.com/futbol/segunda/sabadellcf/11596.html Arxivat 2012-04-24 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Juanjo Ciércoles Sagra a BDFutbol
* Juanjo Ciércoles Sagra, Fitxa a Soccerway
# Clarín (diari)

* Aquest article tracta sobre el diari. Si cerqueu l'escriptor, vegeu «Leopoldo Alas».
Clarín és un periòdic en castellà editat a la ciutat de Buenos Aires. Va ser fundant per Roberto Noble el 28 d'agost de 1945, actualment el seu director és Héctor Magnetto. Té un tiratge diari de més de 300.000 exemplars, estant el periòdic amb més tiratge de l'Argentina i un dels periòdics en castellà amb més difusió a nivell global. El diari s'editava en els tallers de Noticias Gráficas.

## Referències

* ↑ Cayeron las ventas de Clarin y La Nación (castellà)

## Enllaços externs

* Clarín - Lloc web oficial
Viccionari
# Etheostoma douglasi

Etheostoma douglasi és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nord-amèrica: Alabama.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W.N., Editor, 2004. Catalog of fishes. Updated database version of January 2004. Catalog databases as made available to FishBase in January 2004.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Automolus

Automolus és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habiten entre Centreamèrica i Sud-amèrica

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 11 espècies:
* Automolus rufipileatus (Pelzeln, 1859) - plegafulles de capell bru.
* Automolus melanopezus (Sclater, 1858) - plegafulles emmascarat.
* Automolus ochrolaemus (Tschudi, 1844) - plegafulles gorjagroc.
* Automolus exsertus (Bangs, 1901)- plegafulles de Chiriquí.
* Automolus subulatus (Spix, 1824) - plegafulles boscà oriental.
* Automolus virgatus (Lawrence, 1867) - plegafulles boscà occidental.
* Automolus infuscatus (Sclater, 1856) - plegafulles olivaci.
* Automolus paraensis (Hartert, EJO, 1902) - plegafulles de Pará.
* Automolus lammi (Zimmer, JT, 1947) - plegafulles de Pernambuco.
* Automolus leucophthalmus (Wied-Neuwied, 1821) - plegafulles ullblanc.
* Automolus cervinigularis (Sclater, 1857)

## Referències

* ↑ «Automolus Reichenbach, 1853» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ «BOW (Birds of the World) – IOC World Bird List». [Consulta: 18 setembre 2024].
# Marià Josep Savé

Marià Josep Savé (Barcelona, 1747 - Montserrat, 4 d'abril de 1807) va ser un ermità català.
Va vestir l'hàbit el 18 de desembre de 1789, i professà el 21 de desembre de 1790. Hi ha constància que va viure a l'ermita de Santa Magdalena i, posteriorment, des de 1806, a l'ermita de la Santíssima Trinitat, on va morir el 4 d'abril de 1807.

## Referències

* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest «Catàleg dels ermitans de Montserrat: (segles XI-XIX)». Studia Monástica, Vol. 60, Fasc.2, 2018, pàg. 353-380. ISSN: 0039-3258.
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest. Els ermitans de Montserrat: història d'una institutció benedictina singular. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, p. 54. ISBN 84-7826-398-5.
# Ida Panahandeh

Ida Panahandeh (Teheran, 17 de setembre de 1979) és una cineasta i guionista iraniana.

## Carrera

Ida Panahandeh va realitzar els seus estudis a l'Escola de Cinema i Teatre de la Universitat de Teheran. Ha dirigit, escrit i produït diversos guions de curtmetratges de ficció i documentals. La seva carrera en llargmetratge es va iniciar en 2015 amb la pel·lícula Nahid, la qual va obtenir el premi de Futura Promesa atorgat pel jurat del Festival de Cinema de Canes.
La temàtica de la majoria dels seus llargmetratges se centra en l'evolució de la dona en la societat iraniana, representant-se en la pel·lícula Nahid.
| « | La censura és un tema complicat. El que no els agrada és que es tergiversi la realitat. Jo he optat per abordar un tema més universal. Moltes dones estan oprimides a tot el món, sigui d'una manera o altra, i jo volia plasmar les dificultats que poden aparèixer en un cas concret. | » |
| — Ida Pananhandeh |||

## Filmografia

* Israfil (2017)
* Nahid (2015)
* The Story of Davood and the Dove (2011)

## Premis i distincions
### Festival Internacional de Cinema de Canes

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2015 | Un Certain Regardː Premi especial per un futur prometedor | Nahid | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «AWARDS - Un Certain Regard 2015» (en anglès), 13-05-2015. [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Ida Panahandeh cineasta y directora de cine iraní». [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Cannes: 'Dheepan' Wins the Palme d'Or». The Hollywood Reporter, 24-05-2015. [Consulta: 24 maig 2015].
# Justino de Azcárate y Flórez

Justino de Azcárate y Flórez (Madrid, 29 de juny de 1903 - Caracas, 17 de maig de 1989) va ser un advocat i polític espanyol.

## Biografia

Igual que el seu germà Pablo de Azcárate y Flórez, va estudiar en la Institución Libre de Enseñanza, d'acord amb la tradició liberal i republicana de la seva família. Es doctorà en dret a la Universitat Central de Madrid i treballà com a professor de Dret Polític, en els anys vint va ingressar al Partido Reformista de Melquíades Álvarez, des de les files del qual va participar en la proclamació de la Segona República el 1931.
Va formar part, al costat d'intel·lectuals com José Ortega y Gasset o Gregorio Marañón de l'Agrupación al Servicio de la República, plataforma que el seu objectiu principal era la implantació de la República a Espanya. El 1931, el grup va obtenir 16 diputats, i Justino de Azcárate fou elegit diputat per Lleó, i convertint-se en el secretari del grup. Va ser Sotssecretari de Justícia al govern de Manuel Azaña en 1931.
Després de la dissolució del grup el 1932, per divergències sobre la trajectòria del govern esquerrà del primer bienni republicà, va participar en un nou projecte polític, la formació del Partit Nacional Republicà, impulsat per Felipe Sánchez Román, organització que de cara a les eleccions de 1936 va rebutjar integrar-se en el Front Popular per la participació en aquest del Partit Comunista d'Espanya.
En esclatar la Guerra Civil, el 18 de juliol, Azcárate va ser nomenat ministre d'Estat (Exteriors) al govern de Diego Martínez Barrio, però no va arribar a prendre possessió del càrrec, ja que es trobava a Lleó, que va quedar immediatament en mans dels revoltats. Pocs dies després va ser detingut per un grup de falangistes a Burgos i traslladat a Valladolid, on va romandre empresonat gairebé any i mig, fins que va ser canviat pel falangista Raimundo Fernández Cuesta. Però en comptes de traslladar-se a la zona republicana, va romandre a França, on va tractar de "treballar en tot el que servís d'acostament entre tots dos bàndols", a través del moviment Paz Civil en España.
Després de la fi de la guerra, es va exiliar definitivament a Veneçuela, d'on no tornaria fins a la mort de Franco. En 1977 va tornar a Espanya i va ser designat senador per designació reial en les primeres Corts que es van escollir durant la Transició, integrant-se en el grup parlamentari Agrupación Independiente, compost exclusivament per senadors de designació real i del que va ser portaveu. A les eleccions generals espanyoles de 1979 va ser reelegit senador, en les llistes de la Unió de Centre Democràtic, per la circumscripció de Lleó.
Posteriorment, va estar involucrat en l'operació reformista. De 1980 a 1987 va ser el president de l'associació per la conservació del Patrimoni Històric espanyol Hispania Nostra.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Justino de Azcárate a exiliados.org
* ↑ Justino de Azcárate, ex senador necrològica a El País
* ↑ Fitxa del Senat
# Maria Roanet

Maria Roanet (Besiers, 1936) és una cantant i escriptora occitana.
Filla d'un mecànic, es graduà en magisteri el 1952, s'interessà per l'etnologia i la història del seu país, de manera que cap al 1954 començà a escriure els primers poemes i les primeres lletres de cançó en occità. Fou membre de la Nòva Chançon (com Patric, Joan-Pau Verdier, Rosina de Pèira i altres). El 1978 va celebrar el seu matrimoni civil amb Ives Roqueta en occità, malgrat les reticències del diputat per Olt i Garona, Garosta. Va treure alguns discs per a la discogràfica Ventadorn i ha escrit alguns llibres en francès.

## Discografia

* Pica Relòtge, 1973
* Cantem Nadal, 1977
* Contra corrent la Trocha Nada, 1976
* A l'Intrada del Temps clar, 1976
* Me soveni..., 1979
* Als enfants d'Occitania, 1979
* L'eternitat, 1982

## Llibres

* Occitanie 1970, les poètes de la décolonisation (PJ Oswald, Honfleur, 1971)
* Dins de patetas rojas (IEO, 1975; Letras d'òc, 2012, ISBN 978-2-916718-43-9)
* Apollonie,Reine au coeur du monde (1984)
* Je ne dois pas toucher les choses du jardin (1993)
* La Marche lente des glaciers (1994)
* Nous les filles (1990), memòries
* Du côté des hommes (2001)
* Luxueuse austérité (2006)

## Referències

* ↑ «Notícies del CAOC, 1978». Arxivat de l'original el 2010-06-23. [Consulta: 24 juny 2008].

## Enllaços externs

* Algunes referències biogràfiques
* Referències biogràfiques Arxivat 2008-11-19 a Wayback Machine.
# Chungcheongbuk-do

Chungcheongbuk-do (Chungcheong del Nord) (hangul: 충청북 도, hanja: 忠清北道, romanització revisada: Chungcheongbuk-do, McCune-Reischauer: Ch'ungch'ŏng-pukto) és una província de Corea del Sud, situada al centre del país. Es va formar el 1896 a partir de la meitat nord-oriental de l'antiga província de Chungcheong. La capital de la província és Cheongju.
La província forma part de la regió de Hose, limita per l'oest amb la província de Chungcheong del Sud, pel nord amb Gyeonggi-do i Gangwon-do, pel sud amb Jeolla del Nord, i per l'est amb Gyeongsang del Nord.
És l'única província de Corea del Sud sense accés al mar. És un territori muntanyós, dominat per la serralada Noryeong al nord i la serralada Sobaek a l'est.

## Enllaços externs

* Pàgina del govern provincial de Chungcheong del Nord (en anglès) Arxivat 2006-06-26 a Wayback Machine.
# Etheostoma duryi

Etheostoma duryi és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Tennessee, Geòrgia i Alabama.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sant Francesc de Tarragona

Sant Francesc de Tarragona és una església barroca de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Temple de planta rectangular. No té transsepte però sí capelles laterals. La façana és molt senzilla, amb una portalada de pedra i una escalinata, que donen accés en un vestíbul, d'on s'entra a l'església. La torre del campanar és de base quadrada.
Del convent, se'n conserva el cos inferior del claustre. La resta va ser enderrocat per construir-hi l'Institut, ara convertit en Arxiu Municipal. Les quatre ales del claustre són formadesper arcs de mig punt sobre pilars de base pròxima al quadrat (amb els angles treballats). Per la part del pati, tenen uns elements decoratius coronats amb boles.

## Història

El 1888 es va fer un projecte de reforma i millora de la porta principal.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Francesc de Tarragona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Manuel Oliver Miret

Manuel Oliver i Miret (1917-2014) era un empresari i escriptor català. El 1914 el seu pare, originari de Màlaga, arribat a Barcelona va crear l'empresa Oliver, dedicada a l'elaboració de figures de pessebre i elements nadalencs que exporta arreu del món, que ell va continuar, fins que el seu fill Manel va prendre el relleu.

## Obres

* El festiu i juganer cremallera de Montserrat com jo l'he viscut. Lleida: Arts Gràfiques Bobalà, 2007, p. 27. ISBN 9788496779297.
* El carrer d'Olzinelles: memòries d'un veí. Montflorit, 2001, p. 128. ISBN 9788495705013.
* Manuel Oliver Norro (Màlaga, 1888 - Barcelona, 1973) : una vida fructífera entre dos segles. Tremp: Garsineu, 2008. ISBN 978-84-96779-03-7.
* Trapelleries d'infantesa i il·lusions juvenils a l'entorn del Centre Catòlic de Sants, 2003, p. 65. ISBN 9788496779099.
* Set anys de "mili", Memories, 2003, p. 127. ISBN 978-84-95194-62-6.
* amb Barril, Joan (dibuixos). Artesania Catalana. Tremp: Garsineu Edicions, 2004. ISBN 8495194708.

## Referències

* ↑ «Presentació del llibre Artesania Catalana» (pdf). Full informatiu de la Federació Catalana de Pessebristes, número 38, 01-11-2004, pàg. 2. Arxivat de l'original el 2016-11-30 [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ Albalat, J. G. «Ni el pessebre és sagrat». El Periódico, 04-02-2012.
* ↑ «En profundidad...Oliver Art, S.A.» (en castellà). El Noticiero Empresarial [Consulta: 30 novembre 2016].

## Enllaços externs

* «Oliver S.A.».
# Mas del Pau Oller

El Mas del Pau Oller és una masia de Reus (Baix Camp) situada a la partida de Monterols.
Se situa damunt del camí de Riudoms a Castellvell, gairebé davant del Mas del Pere del Banc, a l'esquerra d'una aigüera anònima que baixa del camí de Castellvell als Cinc Camins i se'n va al barranc de la Buada. El nom correspon a un antic propietari de la Selva del Camp.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 398. ISBN 8486387655.
# Ida Ou Gailal

Ida Ou Gailal (àrab إدا وڭيلال) és una comuna rural de la província de Taroudant de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.436 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Kamimuria lyubaretzi

Kamimuria lyubaretzi és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: el riu Krounovka (el krai de Primórie, Rússia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Teslenko, 2006. Zootaxa 1307:56.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ A new species of Kamimuria (Plecoptera, Perlidae) from the Russian Far East (anglès)
* ↑ Stoneflies (Plecoptera) of the Russian Far East: diversity and zoogeography (anglès)
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 11 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)