OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adam de Rottweil

Adam de Rottweil (Rottweil, segle xv – ?, segle xv), fou un tipògraf alemany del segle xv, conegut per les seves obres impreses a la República de Venècia i a altres estats d'Itàlia.
Donà a la impremta un vocabulari italià-alemany, titulat Introito e porta de quele que voleno imparare e comprendere todesco o latino, cioè taliano, que conté unes tres mil lemes italians i uns altres tants en alemany, en columnes. Els lemes no estan distribuïts alfabèticament, com en els diccionaris moderns, sinó per tema o matèria. A aquests mots solts s'hi afegeixen algunes frases fetes, d'acord amb el que podien ésser les necessitats d'un viatger d'aleshores. Aquest vocabulari tingué successives edicions i versions posteriors, normalment sota el títol d'Utilissimus vocabulista, en les quals es reutilitzava el material i se substituïa l'italià per altres llengües, com el llatí, el francès o l'espanyol. Una de les edicions de l'Introito e porta, que segurament no fou la primera, serví de font per al Vocabolari molt profitos per apendre Lo Catalan Alamany y Lo Alamany Catalan de Joan Rosembach (amb un títol clarament traduït del d'Utilissimus vocabulista). Rosembach substituí el text italià pel català, tot mantenint-ne les equivalències en alemany i també la distribució en capítols per tema o matèria, abans esmentada, que coincideix amb la de l'Introito.

## Referències

* 1 2 3 4 Giustiniani - 1987, pàg. 11.
* ↑ Vegeu per exemple la de Francesco Garrone, Quinque linguarum utilissimus vocabulista: Latine, Tusche, Gallice, Hyspane & Alemanice, Lió, 1542 (disponible en xarxa).
* ↑ Colon / Soberanas - 1991, pàgs. 55-58

## Bibliografia

* Rottweil, Adam von; Giustiniani, Vito R. (introducció i edició). Deutsch-Italienischer Sprachführer / Màistro Adamo de Rotvila. Introito e porta de quele que voleno imparare e comprendere todescho o latino, cioè taliano. Edito di sulle stampe del 1477 e 1500 e corredato di un'introduzione, di note e di indici per Vito R. Giustiniani (en italià i alemany). Tübingen: Gunter Narr Verlag Tübingen, 1987. ISBN 9783878084082.
* Colon, Germà; Soberanas, Amadeu-J. «Un modest alliberament del llatí: el Vocabolari molt profitós per apendre lo Catalan Alamany y lo Alamany Catalan». A: Panorama de la lexicografia catalana. De les glosses medievals a Pompeu Fabra. 2ª ed., actualitzada. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, pàgs. 55 a 59 (Biblioteca universitària., 7. Manuals de llengua catalana, sota la supervisió de Joan Solà). ISBN 9788485194759.
# Ceferí Olivé Cabré

Ceferí Olivé Cabré (Reus, 1907 - Barcelona, 1995), va ser un pintor aquarel·lista català, deixeble del pintor reusenc Tomàs Bergadà.

## Biografia

Orfe de pare i mare des dels quatre anys, va viure a Reus amb la seva àvia. El 1921 va començar a treballar amb el pintor i decorador Antoni Fuster i va ser deixeble de Tomàs Bergadà, on va coincidir amb el també aquarel·lista Francesc Torné, del que es va fer molt amic. Quasi tota la seva existència va transcórrer a Reus, però va viure un temps a Barcelona, on estudià a l'Escola de Llotja amb el professor Fèlix Mestres i participà com a decorador a l'Exposició Internacional de 1929, i va viatjar per l'estranger. El 1932 va guanyar el primer premi en el concurs convocat per l'Agrupació d'Aquarel·listes de Catalunya. Va fer algunes exposicions amb el seu amic i company Modest Gené a Reus i a Barcelona el 1934 i 1935. Va guanyar el premi a la Galeria Pictòria de Barcelona el 1941 i el premi nacional d'aquarel·la el 1942, i va obtenir la medalla Fortuny de pintura que es concedia a Reus, el 1942 i 1943. Va ser considerat un dels millors aquarel·listes de l'estat espanyol. Entre les distincions que va aconseguir hi figura la creu de Sant Jordi el 1985.
Un cop traspassà, la ciutat de Reus li va dedicar un carrer prop del de Domènec Soberano tocant a l'Avinguda de l'Onze de setembre.

## Referències

* ↑ «Ceferí Olivé Cabré». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 32. ISBN 9788497916929.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 492-493.

## Enllaços externs

* Ceferí Olivé Cabré. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# Cendra

La cendra és el residu pulverant d'una combustió format per les partícules minerals no volàtils presents en el combustible. Són els components que no es consideren orgànics o aigua i consisteixen bàsicament en sals minerals com carbonats alcalins, carbonats i sulfats de calci i de magnesi, sílice, silicats d'alumini i òxids de metall com òxids de ferro i de manganès. Un cop realitzada la combustió, s'observen dos tipus de cendra; la que queda com a residu en forma de pols dipositat en el lloc de la combustió cendra de fons i la que s'expulsa amb l'aire com a part del fum cendra volant. Per a la combustió de carbó, la cendra volant constitueix entre un 80-90% de la cendra formada i la cendra de fons un rang del 10-20%.

## Simbolisme

La cendra ha estat considerada com a instrument de purificació per moltes religions, sobretot les primitives com algunes de l'Índia, Mèxic, Armènia, Irlanda. A Israel la cendra de l'holocaust servia d'ingredient per a l'aigua lustral, ja que el dia de la gran expiació, utilitzaven les cendres d'una vedella sacrificada per purificar aquells que havien tocat algun cadàver o havien assistit als funerals. També era símbol d'aflicció, de dol i de penitència. Els grecs i els romans, els quals observaven el costum de cremar als morts, tenies unes urnes anomenades cineràries, on posaven les cendres dels qui havien estimat i dels quals desitjaven conservar les restes. En la litúrgia catòlica, la cendra ha conservat ambdues significacions: la purificadora i com a símbol de penitència, sobretot al començament de la Quaresma, en la cerimònia pròpia del Dimecres de Cendra.

## Vegeu també

Cendra volcànica

## Referències

Enciclopèdia catalana
# Carlota Joana de Waldeck-Wildungen

Carlota Joana de Waldeck-Wildungen (en alemany Charlotte Johanna von Waldeck-Wildungen) va néixer a Arolsen (Alemanya) el 13 de desembre de 1664 i va morir a Hildburghausen l'1 de febrer de 1699. Era filla del comte Josies II (1636-1669) i de Guillemina Cristina de Nassau-Siegen (1625-1707).

## Matrimoni i fills

El 2 de desembre de 1690 es va casar a Maastricht amb Joan Ernest IV de Saxònia-Coburg-Saalfeld (1658-1729), fill del duc Ernest I de Saxònia-Gotha-Altenburg (1606-1675) i de la princesa Elisabet Sofia de Saxònia-Altenburg (1619-1680). El matrimoni va tenir vuit fills, sis dels quals arribaren a l'edat adulta:
* Guillem Frederic (1691-1720)
* Carles Ernest (1692-1720)
* Sofia Guillemina (1693-1727), casada amb Frederic Anton de Schwarzburg-Rudolstadt (1692-1744).
* Enriqueta Albertina (1694-1695)
* Lluïsa Emília (1695-1713)
* Carlota, nascuda i mort el 1696.
* Francesc Josies (1697-1764), casat amb la princesa Anna Sofia de Schwarzburg-Rudolstadt (1700-1780).
* Enriqueta Albertina (1698-1728)

## Enllaços externs

* Carlota Joana de Waldeck-Wildungen
# Casa Masdéu

La Casa Masdéu és una casa medieval de la vila de Vilafranca de Conflent, de la comuna del mateix nom, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada al centre de la vila, als números 28 i 30 del carrer de Sant Joan, a prop de la Casa de la Vila de Vilafranca de Conflent.
La casa és del segle xiv, i, tot i ser un mateix edifici, molt gran, és actualment dividit en dos habitatges. El ràfec superior fa 12,87 m de llargària. La façana del carrer de Sant Joan reposa damunt de quatre arcs en segment de cercle, separats per pilars amb els enquadraments interiors aixamfranats (48 cm) i les dovelles extradossades. Les arcades fa 2,62 m, llevat de la més occidental, que fa 4 cm menys; els pilars que les separen fan 61 cm. El pilar més oriental arrenca del mateix angle de la casa. Al segon pis hi ha finestres antigues. Damunt d'un cordó de suport, al mateix nivell que el de la casa del costat oriental, clarament anterior. Hi ha el traç de dues finestres geminades a la meitat oriental. Al segon pis hi ha dues grans finestres cobertes de punt rodó a la meitat oriental.

## Vegeu també

* Llista de monuments del Conflent

## Referències

* ↑ La Casa Masdéu en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* La casa a Monumentum. Carte des monuments historiques français
# Casa Masaveu

La Casa Masaveu és una obra de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrangular. El frontis presenta una distribució simètrica. L'eix de simetria el marca la porta d'entrada amb dues finestres a cada costat. Portes i finestres tenen el llindar de pedra. A la part inferior un sòcol de pedra recorre l'edifici. Unes motllures horitzontals reflecteixen en la façana la distribució dels pisos. Al primer pis s'obren tres finestres. Sota teulada, tres obertures rectangulars amb el marc de pedra corresponen a les golfes. L'acabament de la façana està decorada amb merlets en forma esglaonada distribuïts simètricament, un a cada vèrtex de l'edifici i dos al mig. El conjunt és d'una gran senzillesa, la forma quadrangular li confereix una imatge de cos massís.
Al jardí hi ha una torre d'aigües de maó vist de planta octogonal.

## Referències

* 1 2 «Casa Masaveu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 1r abril 2019].
# Casa Masià

La casa Masià és un edifici d'habitatges d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un bloc d'habitatges de planta rectangular irregular, situat a l'extrem d'una illa, amb planta baixa i dos pisos, i coberta plana. Presenta una ordenació simètrica de la façana principal, on destaca l'organització dels dos pisos superiors, combinant als laterals quatre miradors de planta rectangular modificada, quasi en hexàgon irregular, dos per pis i connectats verticalment, arribant fins a la cornisa superior, on són rematats per baranes de ferro a les quals no es pot arribar perquè els accessos són cecs. Aquests miradors presenten un entramat de fusta i una curiosa ornamentació de rajoles amb franges blaves i blanques. Els mateixos miradors delimiten una zona central que té quatre balcons (dos per pis), amb un emmarcament corb que delimita unes zones amb esgrafiats de motius vegetals. Rematant l'edifici, una gran cornisa amb modillons esculturats i que connecta amb la façana per mitjà d'una franja horitzontal amb esgrafiats, on es troben els modillons, i per damunt de la cornisa una barana que combina línies rectes i corbes destaquen la profusió ornamental de les convexes, així com els elements de les cantonades, que recorden els acroteris dels temples clàssics. L'organització de les façanes laterals també és simètrica, encara que més senzilla. Els forjats són de maó i pedra.

## Història

Es va anar construint en funció de les inversions provinents de les collites de l'arròs.
Durant la guerra civil no va sofrir desperfectes d'importància, i fins avui es conserva tal com era originàriament, excepte alguns elements ornamentals de la façana retirats per prevenir accidents i les modificacions realitzades a la planta baixa per establir les oficines del Banc Central i un bar a la façana lateral dreta. L'any 1989-90 va ser restaurada.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Masià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Carolina Lluïsa de Hessen-Darmstadt

Carolina Lluïsa de Hessen-Darmstadt (Darmstadt, 11 de juliol de 1723 - París, 9 d'abril de 1783) fou duquessa consort del Gran Ducat de Baden. Ella filla del langravi Lluís VIII de Hessen-Darmstadt (1691-1768) i de Carlota de Hanau-Lichtenberg (1700-1726).

## Matrimoni i fills

El 28 de gener de 1751 es va casar a Darmstadt amb Carles Frederic I de Baden (1728-1811), fill del príncep hereu Frederic de Baden i de la princesa Anna de Nassau-Dietz-Orange. Carels Frederic va ser marcgravi de Baden-Durlach del 1738 al 1771 i Gran Duc de Baden del 1771 fins a la seva mort. El matrimoni va tenir quatre fills:
* SAGD el príncep Carles Lluís de Baden, nat a Karlsruhe el 1755 i mort a Arboga (Suècia) el 1801. Es casà amb la princesa Amàlia de Hessen-Darmstadt.
* SAGD el príncep Frederic de Baden, nat a Karlsruhe el 1756 i mort el 1817. Es casà amb la princesa Lluïsa de Nassau-Usingen.
* SM el gran duc Lluís I de Baden, nat el 1763 a Karlsruhe i mort el 1830 a Karlsruhe.
* SAGD la princesa Lluïsa Carolina de Baden, nada a Karlsruhe el 1767 i morta tres dies després del seu naixement.

## Enllaços externs

* http://www.genealogy.euweb.cz/brabant/brabant13.html
* http://www.genealogy.euweb.cz/baden/baden4.html
# Charles Jewtraw

Charles Jewtraw (Harkness, Nova York, 5 de maig de 1900 – Palm Beach, Florida, 26 de gener de 1996) va ser un patinador de velocitat sobre gel nord-americà, que va guanyar la primera medalla d'or (a la prova de 500 m) de la història dels Jocs Olímpics d'hivern a Chamonix 1924. També va participar en dues distàncies més: els 1.500 metres, on va acabar vuitè, i els 5.000 metres, on aconseguí la tretzena posició.
Jewtraw ja havia estat campió dels Estats Units el 1921 i 1923 i va aconseguir el rècord del seu país en 100 iardes amb una marca de 9.4 segons. Després dels jocs de Chamonix es va retirar de les competicions.

## Referències

* ↑ «sports-reference.com» (en anglès). Arxivat de l'original el 25 de setembre 2015. [Consulta: 19 abril 2016].
# Castell de Kumamoto

El castell de Kumamoto (熊本城, Kumamoto-jō) és un castell situat a Kumamoto, a la prefectura de Kumamoto al Japó. Era un castell gran i extremadament ben fortificat. El donjon ha estat parcialment renovat l'any 1960 però les bigues de fusta més antigues s'han conservat. És considerat com un dels tres castells més bonics al Japó, amb el castell de Himeji i el castell de Matsumoto. Tretze estructures del conjunt del castell han estat designades « béns culturals importants ».

## Història

La història del castell de Kumamoto es remunta a l'any 1467 quan Ideta Hidenobu edifica les fortificacions. Aquestes fortificacions van ser desenvolupades l'any 1496 per Kanokogi Chikakazu. L'any 1588, Katō Kiyomasa va ser transferit al que era encara l'esbos del castell de Kumamoto. De 1601 a 1607, va engrandir considerablement el castell, transformant-lo en un complex que comprenia 49 yagura (torellons, 18 portes de torrellons i 29 portes més petites. La torre del castell, més petita, construïda algun temps després del donjon, tenia diverses instal·lacions, entre les quals un pou i una cuina. El palau Honmaru Goten va ser acabat l'any 1610. El conjunt del castell mesura aproximadament 1,6 km d'est a oest i 1,2 km de nord a sud. El donjon fa 30,3 m d'alt.
El castell va ser assetjat l'any 1877 durant la rebel·lió de Satsuma i el donjon així com altres parts del castell van ser destruïdes pel foc. Tretze dels edificis del conjunt van ser preservats i han estat designats « béns culturals importants ». L'any 1960, el donjon va ser reconstruït en formigó. De 1998 a 2008, el conjunt del castell es va beneficiar de treballs de restauració durant els quals la majoria de les estructures del segle XVII van ser reconstruïdes.
Els murs de pedra corba, coneguts amb el nom de Musha-gaeshi, així com sortints de fusta, van ser concebuts per impedir els atacants penetrar al castell. Les caigudes de pedres servien igualment de mitjà de dissuasió.
Al parc San-no-Maru pròxim es troba el Hosokawa Gyobu-tei, l'antiga residència del clan Hosokawa, dàimio de la província de Higo durant el Període Edo. Al parc d'aquesta casa tradicional de fusta es troba un agradable jardí japonès.
El castell de Kumamoto ha celebrat recentment el seu 400 aniversari. El 7 de desembre 2008 s'ha acabat la renovació a gran escala del palau interior del dàimio. Una cerimònia pública per celebrar la renovació va tenir lloc el 20 d'abril de 2008.

## Galeria

Fotografies antigues
* El castell l'any 1871-1874.
* El castell l'any 1874.
* El castell abans de 1902.
* Maqueta del castell i de la ciutat durant el període Edo.
Aspecte exterior actual
* Vista del castell de Kumamoto.
* La muralla.
* Deterioraments provocats pels seismes de 2016 de Kumamoto.

## Referències

* ↑ O'Grady, Daniel. «Kumamoto Castle - 熊本城» (en anglès). Japanese Castle Explorer.
* ↑ «The Three Famous Castles of Japan» (en anglès). Kobayashi Travel Service. Arxivat de l'original el 2011-08-30. [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ Le château Kumamoto-ji, réputé imprenable, Guide Japon.fr
# Castell i muralla d'Utiel

El castell i muralla d'Utiel és un conjunt monumental d'aquesta ciutat de la comarca de la Plana d'Utiel, de la província de València. Està classificat com bé d'interès cultural amb codi 46.17.249-005 per declaració genèrica. Utiel va estar emmurallat fins a la segona meitat del segle xix, en què es van enderrocar les muralles.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ «Ficha BIC: Castillo y Muralla» (en castellà). Cult.gva.es. [Consulta: desembre 2015].
# Channa harcourtbutleri

Channa harcourtbutleri és una espècie de peix de la dels cànnids i de l'ordre dels perciformes. El seu nom científic honora la figura de Sir Harcourt Butler, un governador britànic de la regió. És inofensiu per als humans i venut com a aliment en els mercats de peix viu als voltants del llac Inle.

## Morfologia

Mesura 18,5 cm de llargària màxima i presenta el dors de negre a negre morat amb, de vegades, ratlles negres i obliqües sobre un fons gris fosc a la part posterior per sota de la línia lateral. El ventre és de color blanc brut a gris i amb taques grises fosques escampades. Gola amb punts blavencs i taques sobre un fons gris fosc, la qual té una aparença marbrenca. Absència d'escates a la regió gular del cap. Quatre escates predorsals. 34-38 radis tous a l'aleta dorsal i 23-26 a l'anal. 14-15 radis a les pectorals. 42-45 vèrtebres. La línia lateral, amb 44-45 escates, es corba cap avall entre les escates número 15 i 16. Aquesta espècie és la més estretament relacionada amb Channa gachua, de la qual es distingeix pels següents trets: perfil del cap de C. harcourtbutleri més pla i menys convex que el de C. gachua i el musell de C. harcourtbutleri és més convex (vist dorsalment) que el de l'altra espècie. A més, C. harcourtbutleri no té mai un ocel a l'extrem posterior de l'aleta dorsal (com s'esdevé en la forma subadulta de C. gachua).

## Ecologia

És un peix d'aigua dolça, pelàgic i de clima tropical endèmic del llac Inle (al sud de l'estat Shan, Birmània). De la mateixa manera que altres cànnids, podria ésser un depredador. Les seues poblacions al llac Inle semblen estables, la seua pesca és de baixa intensitat i hom creu que no es veu gaire afectat per la contaminació de l'aigua. Tot i així, és catalogat com a gairebé amenaçat per la UICN a causa de la seua presència en un sol indret i la seua àrea de distribució restringida a l'esmentat llac, el qual té una superfície de 116 km².
És una de les espècies més petites dels cànnids i, per tant, necessita un aquari de mida mitjana amb àrees obertes, vegetació aquàtica, amagatalls, un substrat fangós i accés a la superfície per poder respirar-hi.

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Annandale, N., 1918. Fish and fisheries of the Inlé Lake. Records of the Indian Museum (Calcuta) v. 14: 33-64, Pls. 1-7.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 3 Ng, H. H., P. K. L. Ng i R. Britz, 1999. Channa harcourtbutleri (Annandale, 1918): a valid species of snakehead (Perciformes: Channidae) from Myanmar. J. South Asian Nat. Hist. 4(1):57-63
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Kullander, S.O. (2011). "Channa harcourtbutleri." 2011 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2011. [Consulta: 26 abril 2023]
* ↑ 2004-6 Aquaticcommunity.com (anglès)

## Bibliografia

* Das, A., 2003. A catalogue of new taxa described by the scientists of the Zoological Survey of India during 1916-1991. Records of the Zoological Survey of India. Miscellaneous Publication, Occasional Paper No. 208: 1-530

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
* YouTube (anglès)
# Chromis elerae

Chromis elerae és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Maldives fins a Fidji, les Illes Marshall, Taiwan i Tonga.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chromis cyanea

Chromis cyanea és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Bermuda, el sud de Florida i el Carib, incloent-hi les Bahames, el Golf de Mèxic i les Antilles.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poey, F. 1858-1861: Memorias sobra la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Tomo 2. L'Havana. [Sections have subtitles]. 2: 1-96.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casimir Bizimungu

Casimir Bizimungu (Ruanda, 1951) és un antic polític de Ruanda. Antic metge, és doctor en filosofia i doctor en medicina per universitats estatunidenques.
Va ocupar diverses carteres en el govern del MRND presidit per Juvénal Habyarimana fins a juliol de 1994. De 1989 a 1992 va ser ministre d'Afers Estrangers, i del 9 d'abril al 14 de juliol de 1994, durant el genocidi ruandès, va ser ministre de Salut en el govern interí ruandès.
El Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (TPIR) va emetre una acusació contra ell i tres ministres, acusant-lo de conspiració per cometre genocidi, genocidi, incitació directa i pública al genocidi i crims contra la humanitat.
Bizimungu va ser arrestat l'11 de febrer de 1999 a la seva casa a Hurlingham, prop Nairobi, Kenya. El 23 de febrer de 1999 va ser transferit a la custòdia del TPIR.
El judici pel TPIR a Arusha, Tanzània, va començar el 6 de novembre de 2003. Bizimungu va ser jutjat juntament amb altres antics ministres: Jerome Bicamumpaka (Ministre d'Afers Exteriors), Justin Mugenzi (ministre de comerç), i Prosper Mugiraneza (ministre de servei civil).
El 30 de setembre de 2011, Casimir Bizimungu va ser absolt de tots els càrrecs al Tribunal Penal Internacional per a Ruanda i alliberat immediatament.

## Referències

* ↑ Key Rwandan genocide trial begins, BBC News, 6 November 2003
* ↑ Trial Watch: Casimir Bizimungu
* ↑ Deux ex-ministres rwandais acquittés par le TPIR L'Express, 30 de setembre de 2011
* ↑ ICTR/Calendar - Eight trials set for March 2006, Reuters AlertNet, March 2, 2006

## Bibliografia

* (anglès) Aimable Twagilimana, « Casimir Bizimungu », in Historical dictionary of Rwanda, Scarecrow Press, Lanham, Md., 2007, p. 19 ISBN 978-0-8108-5313-3

## Enllaços externs

* Publicacions de Casimir Bizimungu, a PubMed
* The Prosecutor v. Casimir Bizimungu et al. (ICTR Trial Chamber Judgement)