OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caborrius

«Caborrius» té aquests significats:
* Caborrius, paratge del poble d'Aransís, del terme municipal de Gavet de la Conca
* Caborrius, paratge del poble de Rivert, del terme municipal de Conca de Dalt
# Camp d'Hoquei del Parc Olímpic de Pequín

El Camp d'Hoquei del Parc Olímpic de Pequín és un estadi temporal a Pequín (La Xina) on se celebraran les competicions del torneig d'hoquei sobre herba dels Jocs Olímpics de 2008.
Està ubicat en la part nord del Parc Olímpic, districte de Chaoyang, al nord de la capital xinesa, a prop del Gimnàs Nacional de Pequín.
# Ca n'Axandri

Ca n'Axandri és un edifici del municipi de Tossa de Mar (Selva). És una casa originària de finals del segle xix i principis del XX. A la reixa sobre la porta del cos d'una crugia hi ha la data de 1887. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa d'estructura rectangular de tres plantes composta per dos cossos, un de tres crugies i un d'una, i per un pati a ponent. La façana està arrebossada i originalment contenia pintura i esgrafiats que, deteriorats, encara es poden observar. La coberta és de doble vessant a façana. Pel que fa al cos de tres crugies, la planta baixa consta de tres obertures rectangulars. L'accés principal es tracta d'una porta d'uns tres metres d'alçada emmarcada amb grans blocs de pedra calcària de Girona, llinda monolítica i porta de fusta amb dos obertures i tres nivells de decoració geomètrica. A banda i banda de la porta hi ha dues finestres igualment altes que contenen reixes de ferro de forja amb quatre nivells de barrots verticals de secció cilíndrica i decoracio profusa als extrems.
El primer pis té tres finestres rectangulars amb balcó i reixa de ferro. Els emmarcaments són de pedra de Girona i es conserven els ganxos i les barres que havien sostingut flassades o cortines exteriors. Sota les bases monolítiques dels balcons hi ha un parell de mènsules de motllo acolorides de color de terrissa. El segon pis també té tres balcons amb reixa de ferro i mènsules, encara que amb decoració un pèl diferent a la del primer pis. Les finestres són més petites. Entre el primer i el segon pis, precisament entre les llindes de les finestres del primer pis i les mènsules dels balcons del segon pis hi ha restes de pintura i esgrafiats geomètrics i que integren i enllacen la decoració de les mènsules amb les finestres inferiors. La cornisa té quatre nivells de motllures.
Pel que fa al cos d'una crugia, consta també de tres plantes. A la planta baixa hi ha un accés rectangular emmarcat de pedra de Girona, amb llinda monolítica i decorat amb unes motllures amb forma d'arc de mig punt i una reixa semicircular a l'intradós. El primer pis té una finestra d'arc rebaixat amb un balcó no emergent decorat amb cinc barrots emmotllats i amb decoració barroquitzant. El segon pis conté una terrassa i un badiu cobert d'uralita. La cornisa té dos nivells de motllures i dos mènsules amb gotes. La balustrada està decorada amb 14 barrots molt originals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Ca n'Axandri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Cal Joanet Fuster

Cal Joanet Fuster és una obra dels Hostalets de Pierola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa amb una paret mitjanera i tres façanes. Consta de planta baixa, pis i una segona planta retirada i coberta amb teulada a dues aigües. A la planta baixa té un sòcol de pedra emmarcat amb maó. té dues terrasses, una a la façana principal i una la posterior. Elements d'interès: treball de maó i ceràmica en els brancals de les obertures, la llosa del balcó formada per diferents plans esglaonats de maó, i l'acabament de la façana principal on en la barana del terrat hi ha unes jardineres adossades de rajoles de ceràmica sobre mènsules de maó. a la part posterior destaca una xemeneia de ceràmica vidriada de colors blau i blanc. A la façana lateral destaca el ràfec de maó. té un cos adossat en la part posterior més tardà.

## Història

El c/ Mestre Lladós fou urbanitzat a primers de segle xx. Aquest edifici forma part del conjunt format per les cases nª 1,3, 5, 7. La part posterior ha estat enderrocada per l'Ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Joanet Fuster». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Cal Joanet de Tivís

Cal Joanet de Tivís és una masia del Prat de Llobregat inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia que correspon a l'esquema 2. I de Danés i Torras, amb l'afegit d'un mòdul lateral cobert a una sola vessant. Aquest mòdul ha estat ampliat recentment, cosa que no impedeix considerar la masia del segle xviii. Una pedra de l'estable porta la inscripció epigràfica de l'any 1711. El finestral gòtic (del segle xvi) pot haver estat aprofitat d'una construcció anterior al segle xviii.
La rusticitat de l'edifici, amb arcs rebaixats a les portes, estructura similar a la de la major part de masies del Prat de similar cronologia, i detalls com el ràfec frontal de conducció d'aigües, fet amb teules, corroboren una cronologia setcentista per a l'edifici.
Finestral gòtic de pedra esculpit a cisell amb formes geomètriques i florals fetes a trepa. La seva riquesa de factura i les seves formes ogivals quasi flordelisades ens situen l'obra dins un gòtic català avançat de caràcter francogòtic, perfectament possible al segle xvi. Per una altra part, la similitud de la finestra amb les altres conservades de l'antiga i desapareguda Torre Gran del Prat, corroboren aquesta cronologia, doncs de la Torre Gran n'ha arribat documentació.

## Història

Apareix a la Consueta Parroquial d'inicis del segle xix amb el nom de "Tibís".

## Vegeu també

* Conjunt de masies del delta del Llobregat

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Joanet de Tivís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* Cal Joanet de Tivís, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cammile Adams

Cammile Adams (Houston, 11 de setembre de 1991) és una nedadora estatunidenca d'estil papallona. Adams va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012 on va ser cinquena en la final dels 200 m papallona. Cammile és germana bessona de la també nedadora Ashley Adams

## Referències

* ↑ «Cammile Adams» (en anglès). United States Olympic Committee. [Consulta: 15 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa a Aggie Athletics
* Informació del participant en Londres 2012
# Cabaret (desambiguació)

«Cabaret» té aquests significats:
* Cabaret, espectacle de varietats.
* Cabaret (musical), musical amb estrenat a Broadway el 1966.
* Cabaret (pel·lícula), pel·lícula musical estatunidenca dirigida per Bob Fosse i estrenada el 1972.
* Caught in a Cabaret, pel·lícula de cinema estatunidenc estrenada el 1914.
* Pere Roger de Cabaret, cavaller occità del segle xiii.
# Camí de la forca

Camí de la forca (títol original en anglès: Along the Great Divide) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Raoul Walsh, estrenada el 1951. Ha estat doblada al català.

## Argument

El marshal Merrick (K. Douglas) i els seus ajudants (R. Teal & J. Agar) impedeixen el penjament sense procés d'un sospitós, Keith (Walter Brennan), per a l'homicidi del fill d'un ranxer, Roden (M. Ankrum).
Merrick decideix portar Keith perquè sigui jutjat. El ranxer i el seu fill (J. Anderson) decideixen seguir-los per venjar el mort.
Els oficials de justícia van a casa de Keith, on troben la seva filla (V. Mayo), abans de marxar cap al jutge més proper. Atacats per la banda dels Roden, decideixen passar pel desert després d'haver capturat un altre fill de Roden.
Després de la mort dels seus ajudants, Merrick arriba davant el jutge. Els jurats pronuncien la culpabilitat de Keith i el seu penjament, però Merrick descobreix i denuncia el fill de Roden com l'assassí del seu germà.

## Repartiment

* Kirk Douglas: Len Merrick
* Virginia Mayo: Ann Keith
* Walter Brennan: Keith
* James Anderson: Dan Roden
* Ray Teal: L'ajudant Lou
* John Agar: L'ajudant Billy
* Morris Ankrum: Rancher Roden
* Hugh Sanders: Sam
* Charles Meredith: El jutge
* Lane Chandler: El xériff

## Vegeu també

* Pel·lícules del 1950 doblades al català

## Referències

* ↑ «Camí de la forca». Ésadir.cat. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «Along the Great Divide». The New York Times.
# Canta U Populu Corsu

Canta U Populu Corsu és un grup de música cors fundat el 1973 per Jean-Paul Poletti i Natale Luciani, que amb I Muvrini dirigiren el renaixement musical cors a finals dels anys 1970. Les cançons són represes dels cants tradicionals (paghjelle, lamenti), així com creacions del grup, algunes de caràcter polític i significació nacionalista corsa, en defensa de la llengua i la nacionalitat corses.
Petru Guelfucci ha participat en el grup amb algunes cançons, igual que Jean-Marie Pesce, fundador del grup I Chjami Aghjalesi, o Jean-François Bernardini (I Muvrini). Jean-Paul Poletti, autor dels nombrosos textes del grup, quan el deixà va fundar Choeur des hommes de Sartène. Natale Luciani, fundador del grup i un dels militants culturals corsos més emblemàtics, va morir el desembre de 2003. Després, Canta u Populu Corsu, qui encara avui és un veritable referent de la història de la música corsa, continuà el seu combat per la promoció de la llengua i la cultura corsa, donant-la a conèixer a París (al Bataclan el 2005 i a l'Olympia el 2006), a Marsella, Ais de Provença i al País Basc.

## Discografia

* 1975: Eri, oghje, dumane
* 1976: Libertà
* 1977: Canti di a terra è di l'omi
* 1978: A strada di l'avvene
* 1979: Chjamu a puesia
* 1979: Festa zitellina
* 1981: Au théâtre de la ville (Live)
* 1982: C'hè dinù
* 1993: In Cantu (Best Of)
* 1995: Sintineddi
* 1998: Memoria
* 2001: Rinvivisce
* 2003: 30 anni - Giru 2003 (Live)
* 2005: Bataclan 2005

## Referències

* ↑ «Canta u Populu Corsu / Groupes / Musique / Accueil - 1er Média Culturel Corse - Corsicatheque.com». [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Canta u Populu Corsu : un album hommage à Dumè Gallet, le créateur du groupe» (en francès), 22-06-2017. [Consulta: 12 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial del grup
# Can Vinyoles (la Cellera de Ter)

Can Vinyoles és una masia de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular que consta de dues plantes i golfes, coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. El coronament ha estat resolt amb un ràfec sustentat per cairats de fusta, aplicat als extrems, ja que al centre no experimenta una aplicació física. Un ràfec que es troba en una situació preocupant, en un estat avançat de deteriorament i corrosió.
A la planta baixa destaca el portal quadrangular d'accés, amb les impostes retallades en forma de quart de cercle i coronat amb una llinda de fusta bastant erosionada.
Al primer pis trobem dues obertures de tipologia similar, és a dir: dues finestres amb permòdols i amb una creu gravada a la llinda. Es diferencien únicament en la mida.
Pel que fa al segon pis, segurament faria la funció de golfes i s'ha projectat en la façana en una sèrie d'obertures irrellevants que no han rebut cap treball singular, sinó que simplement han estat resoltes amb rajola.
Unes golfes que respondrien de ben segur a unes reformes més tardanes, com també les dues construccions que flanquegen, a banda i banda, la masia primigènia. Així, a la dreta trobem un habitatge de factura relativament moderna i a l'esquerra una construcció que temps anterior estava relacionada amb les tasques agrícoles però sobretot ramaderes, funcionant com a corral.
Pel que fa als materials utilitzats, hi predomina la pedra, concretament els còdols de riu sense desbastar i treballar. Tanmateix, trobem una altra variant de pedra, la pedra sorrenca localitzada específicament en els brancals o muntants tant del portal d'accés com de les dues finestres del primer pis.
Davant de la masia es poden contemplar les restes vivents de l'era i un paller, que es troba en bastant mal estat, ja que la teulada està parcialment esfondrada.

## Història

Les masies de la Cellera de Ter es poden classificar en tres grups. Per les seves característiques intrínseques, la masia de Can Vinyoles s'enquadraria dins d'un segon grup, el més nombrós. Aquest segon grup correspon als masos que presenten unes reformes i ampliacions que van des de la darreria del 1500 a les acaballes del 1600. És l'època de les grans portalades dovellades, dels finestrals gòtics lobulats i de les finestres senzilles i renaixentistes sense decoració.
Altres masies d'aquest segon grup són: can Pixarrelles, can Vinyoles, can Carreres, la Ruira i can Ribes. Becdejú, Rauriques i can Puig són tres exemples de masies amb alguna mena de fortificació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Vinyoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Camp de l'Estoviada

El Camp de l'Estoviada és un paratge del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situat al nord-oest de la masia de Mussarra, a ponent de la Quintana de Mussarra. Les aigües del Camp de l'Estoviada van a afluir en el torrent del Molí del Menut just al costat de la Roca Giberta. Forma part de la zona, més extensa, de l'Estoviada de Mussarra.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Cap de Medusa

El cap de Medusa (en llatí caput medusae) és l'aparició de venes epigàstriques superficials disteses i engruixides, que es veuen irradiant des del melic per sota la pell de l'abdomen. El nom prové del monstre mitològic anomenat Medusa, que tenia el cap ple de serps com a cabellera. És un signe d'hipertensió portal, causada per una insuficiència hepàtica. És causada per la dilatació de les venes paraumbilicals, que transporten sang oxigenada de la mare al fetus i que normalment es tanquen a la setmana del naixement, tornant-se a canalitzar a causa de la hipertensió portal.

## Referències

* ↑ Termcat
* ↑ Mohammed, Ayad Ahmad «Caput medusae sign; a unique finding during abdominal examination in patients with portal hypertension; case report». Annals of Medicine and Surgery, vol. 54, 24-04-2020, pàg. 54–56. DOI: 10.1016/j.amsu.2020.04.004. ISSN: 2049-0801. PMC: 7191313. PMID: 32373342.
# Cap de Llevata

El Cap de Llevata és un fons de vall del terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme de Benés.
Està situat al capdamunt del riu de Manyanet, del qual n'és la capçalera. Al Cap de Llevata neix el barranc del Cap de Llevata, que és un dels que s'uneixen per tal de formar el riu de Manyanet. Està situada dessota i al sud-oest de la Serra de les Cabeçades i al sud-est del Tossal de la Mina. Al seu sud-oest hi ha els Tarters Rois.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap de Medusa (l'Hospitalet de Llobregat)

El Cap de Medusa és un relleu romà del segle II dC trobat a l'Hospitalet de Llobregat. En ser l'element arqueològic més important a la ciutat, s'ha convertit en un dels seus símbols.

## Descripció

Es tracta d'un medalló circular en marbre groguenc, de mides 52 x 54 x 30 cm, amb un relleu que presenta un rostre de medusa, amb cabellera, petites ales frontals i serps nuades sota la barbeta. Segurament es tracta d'un clipeu, que formava part d'un altar funerari amb el motiu de la medusa, força reproduït en la història de l'art des de la Grècia clàssica fins als nostres dies. Per les seves característiques es considera que és obra d'escultors locals realitzada al final del segle II dC, amb una qualitat superior a la mitjana de les peces trobades a l'àrea de Barcelona.

## Història

El cap de medusa es va trobar a final del segle xix a prop de l'ermita de Santa Eulàlia de Provençana, però sense que constin més detalls de la troballa. La peça va passar a formar part del Museu establert a la capella de Santa Àgata i l'any 1932 va integrar-se en el Museu d'Arqueologia de Catalunya, que l'exposa des d'aleshores en la seva seu de Barcelona.
Considerat com l'element arqueològic més important de l'Hospitalet de Llobregat, en els darrers anys s'ha incorporat com un dels seus elements identificatius. Així és el símbol del museu d'història de la ciutat, Museu de l'Hospitalet, i s'ha incorporat una figura de medusa en el bestiari de les festes populars. També en els darrers anys l'Ajuntament ha instituït la medalla de la Medusa per reconèixer persones i entitats de la ciutat. Paral·lelament, també s'han fet intents des de l'àmbit polític per reclamar la restitució de la peça a l'Hospitalet.
L'any 1982 el Museu d'Arqueologia de Catalunya va donar una còpia de la peça a la ciutat, actualment exposada a la Casa Espanya del Museu de l'Hospitalet. També n'hi ha una segona còpia a la seu de l'Harmonia. L'any 2006 la peça es va exposar a l'Hospitalet dins la mostra Paraula de Medusa. També el 2016 a la ciutat es va fer l'exposició Ceci n'est pas una medusa, amb participació d'artistes internacionals.

## Referències

* ↑ Paraula de Medusa. Barcelona: Museu d'Arqueologia de Catalunya, 2006. ISBN 84-393-7157-8.
* 1 2 Alonso Gago, Cintia. La Medusa de l'Hospitalet o Gorgona de Provençana (tesi), 2018 [Consulta: 31 març 2021].
* ↑ «Medusa de Provençana». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 31 març 2021].
* ↑ Sánchez, Cristina «L'H us dona les gràcies». Diari de l'Hospitalet, 13-06-2016, pàg. 12-13.
# Cap de Marimanya

El Cap de Marimanya, en occità Cap de Marimanha, és una muntanya de 2.629 metres d'altitud que forma part del massís de Beret i pertany geogràficament a la vall d'Aran. La muntanya es troba en el límit occidental del Parc Natural de l'Alt Pirineu, i també al límit entre els municipis d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, i de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran.
La muntanya es un punt de confluència de tres valls:
* El Circ de Baciver, situat al sud.
* El Circ dera Herradura, situat al nord-est.
* El Clot de l'Os, situat al nord-oest.

## Referències

* ↑ «Plànol guia del Parc Natural de l'Alt Pirineu» (HTML). Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 març 2020].

## Bibliografia

* «Cap de Marimanya» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 15 març 2020].
# Canal de les Llenes

La Canal de les Llenes és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de Vilamala, a la Vall de Lord que fa tot el seu curs per l'interior del Clot de Vilamala.

## Descripció

Neix a 1.090 msnm al terme municipal de Navès a tocar del terme municipal de Lladurs, sota els cingles del vessant NE de la Ventolada, a uns 1.600 m. a l'est de l'Hostal del Vent i ja dins el Clot de Vilamala. De direcció constant cap a les 11 del rellotge,, desguassa a la Rasa de Vilamala a 845 msnm.
Tota la seva conca està integrada en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord.

## Territoris que travessa

Tot el seu curs transcorre pel terme municipal de Navès.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Canal de les Llenes està integrada per un total de 2 cursos fluvials. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 1.082 m.
Xarxa hidrogràfica de la Canal de les Llenes :
| Codi del corrent fluvial | Coordenades del seu origen | longitud (en metres) |
| Canal de les Llenes | 42° 6′ 17.79″ N, 1° 33′ 50.15″ E﻿ / ﻿42.1049417°N,1.5639306°E﻿ / 42.1049417; 1.5639306 | 825 |
| E1 | 42° 6′ 16.16″ N, 1° 33′ 40.96″ E﻿ / ﻿42.1044889°N,1.5613778°E﻿ / 42.1044889; 1.5613778 | 257 |

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Canal de les Llenes :
| Recorregut (en m.) | Altitud (en m.) | Pendent |
| 0 | 1.090 | - |
| 250 | 995 | 38,0% |
| 500 | 913 | 32,8% |
| 735 | 845 | 28,9% |

## Referències

* 1 2 3 4 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42º6'8.68" N, 1º33'52.57" E
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 14 maig 2010].
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 735 m.
# Canal de la mar del Nord

El Canal de la mar del Nord (en neerlandès Noordzeekanaal), és un canal dels Països Baixos de 21 km que enllaça la mar del Nord amb l'estany IJ. Es va crear per millorar la connexió entre el Port d'Amsterdam i la mar del Nord i disposar d'una millor opció al Canal d'Holanda Septentrional, que connecta Amsterdam i Den Helder, i que aviat esdevindria incapaç de respondre a les necessitats del transport naval creixent. El canal de la mar del Nord va ser excavat majoritàriament a mà entre el 1865 i el 1876. Guillem III va inaugurar el canal.
* Foto satèl·lit del canal de la mar del Nord
* El canal de la mar del Nord a prop de la ciutat d'IJmuiden
* El canal de la mar del Nord, vista de Buitenhuizen a la direcció d'Amsterdam.

## Referències

* ↑ «Noordzeekanaal» (en neerlandès). Rijkswaterstaat. [Consulta: 16 gener 2016].

## Enllaços externs

* Informació actual - Rijkswaterstaat (neerlandès)