OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elizabeth Holloway Marston

Elizabeth Holloway (1893-1993) fou una advocada i psicòloga estatunidenca, pionera en diversos aspectes del feminisme contemporani, inspiradora de la superheroïna Wonder Woman.
Nascuda a l'Illa de Man i criada a Boston en una família tradicionalista, Holloway es matriculà en el Mount Holyoke College, centre neuràlgic del sufragisme a Massachusetts, on es graduà en psicologia l'any 1915; el mateix any es casà amb el també psicòleg William Moulton Marston: com Marston creia en la causa feminista, quan ambdós s'apuntaren a estudiar dret a Harvard i Holloway fon traslladada a Radcliffe per ser dona, es canvià a la Boston University School of Law, d'on es graduà l'any 1918 mentre venia llibres de cuina a per a pagar els estudis.
Ambdós establiren una relació de poligàmia amb Olive Byrne que incloïa la pràctica del bondage; després de la mort de Marston, les dones conviviren juntes fins a la mort de Byrne en 1985: William Marston es va inspirar en elles dos per al personatge de Wonder Woman, després que rebera l'encàrrec editorial de crear un nou superheroi: Holloway fon la que propongué que el personatge fóra una dona, i Marston s'inspirà en el perfil liberal de la seua muller i en el físic d'Olive Byrne, neboda de la feminista Margaret Sanders, amb la qual compartirien més tard la relació. Tant Holloway com Byrne col·laboraren amb Marston durant els sis anys en què guionitzà els còmics de Wonder Woman, després dels quals el personatge perdé el caràcter feminista. Holloway i Marston dissenyaren un sistema de detecció de mentires basat en la pressió arterial, precedent del polígraf, que també inspirà el llaç que du Wonder Woman per a obligar els enemics a dir la veritat; a més, el personatge fon creat per a empoderar les dones i el lesbianisme.

## Referències

* ↑ Daniel Ausente «Feminisme i poliamor en l'origen de Wonder Woman». Ara, 23-06-2017 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Tal Davidson. «Profile of Elizabeth Holloway Marston» (en anglés). Psychology's Feminist Voices Multimedia Internet Archive. A. Rutherford, 2015. Arxivat de l'original el 4 d’abril 2018. [Consulta: 13 abril 2018].
* ↑ Julián García «Sexe, mentides i Wonder Woman». El Periódico, 22-06-2017 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Jordi Ojeda. «Wonder Woman, paradigma de superheroïna». El Cinèfil, 07-07-2016. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Sergio Pérez. «Cercant les superheroïnes de segle XXI». Treball, 14-10-2017. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Sandra H. «Heroïnes de còmic». Ysi. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2018. [Consulta: 12 abril 2018].
# Erik, el viking

Erik, el Viking (títol original: Erik the Viking) és una pel·lícula britànica dirigida per Terry Jones, estrenada l'any 1989. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després d'haver mort una jove de la qual estava enamorat, Erik pren consciència de la vida dels vikings: pillatges, violacions, homicidis… Per canviar-ho, marxa amb els seus amics a la recerca del cor ressonant, l'alè del qual despertarà els déus i posarà fi a Ragnarök, el regne de terror.

## Repartiment

* Tim Robbins: Erik
* Mickey Rooney: l'avi de Erik
* Eartha Kitt: Freya
* Terry Jones: el rei Arnulf
* Imogen Stubbs: la princesa Aud
* John Cleese: Halfdan el Negre
* Tsutomu Sekine: l'amo dels esclaus
* Antony Sher: Loki
* Gary Cady: Keitel el ferrer
* Charles McKeown: el pare de Sven, Berserk
* Tim McInnerny: Sven, el Berserk
* John Gordon Sinclair: Ivar
* Richard Ridings: Thorfinn
* Freddie Jones: Harald el missioner
* Samantha Bond: Helga
* Danny Schiller: Snorri el miserable

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge es va desenvolupar a Shepperton, Malta i a Noruega.
* Inicialment previst com un film dels Monty Python, la tropa es va separar després de la mort de Graham Chapman el 1989.
* El paper de Erik primer va ser proposat a Tom Hulce, i el de Halfdan el Negre a Jack Lemmon.

## Referències

* ↑ «Erik, el viking». esadir.cat.
* ↑ «Erik the Viking». The New York Times.
# Erigophantes

Erigophantes borneoensis és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Erigophantes.
Fou descrit per primera vegada per J. Wunderlich l'any 1995,

## Distribució

Es pot trobar a Borneo.

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ Wunderlich, J. «Beschreibung bisher unbekannter Spinnenarten und -gattungen aus Malaysia und Indonesien (Arachnida: Araneae: Oonopidae, Tetrablemmidae, Telemidae, Pholcidae, Linyphiidae, Nesticidae, Theridiidae und Dictynidae).». Beiträge zur Araneologie, vol. 4, 1994, 1995, pàg. 559–579.
* ↑ «Gen. Erigophantes Wunderlich, 1995». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Epiecia

Epiecia és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Epiecia externella, que es troba a Austràlia, on ha estat registrada des de Queensland.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 24 desembre 2018].
# Forros

Els Forros (o Filhos da terra) són un grup ètnic de São Tomé i Príncipe. En nombre, són el tercer grup del país, després dels mestiços i els angolars, abans dels serviçais que són treballadors contactuals.
Els forros són els descendents d'esclaus negres alliberats al moment de l'abolició de l'esclavitud (forro significa « lliure »). Durant molt temps han estat els més nombrosos, parlaven portuguès i eren tots catòlics. Els forros inicialment van formar una mena d'elit. Enviaven els seus fills a completar la seva educació a Angola, Portugal i fins i tot a Brasil, editant diaris, produint literatura participant en política. No obstant això començaren a declinar durant el segle xx, perdent el control de la major part de terres i del poder en profit dels portuguesos de la metròpoli, que en desconfiaven i els menyspreaven. Les relacions entre els forros i l'administració portuguesa van prendre una deriva dramàtica que desembocà en la massacre de Batepá que en 1953 provocà nombroses víctimes entre els treballadors.
Tot i que lusòfons, els forros també parlen el forro, una llengua criolla de base portuguesa.

## Referències

* ↑ (anglès) Mohamad Z. Yakan, « Forros », a Almanac of African Peoples & Nations, Transaction Publishers, New Brunswick, N.J., 1999, p. 315 ISBN 9781560004332
* ↑ (anglès) Stewart Lloyd-Jones et António Costa Pinto (dir.), The last empire : thirty years of Portuguese decolonization, Intellect, Bristol, 2003, p. 38-39 ISBN 1-84150-109-3

## Bibliografia

* (anglès) Stewart Lloyd-Jones et António Costa Pinto (dir.), The last empire : thirty years of Portuguese decolonization, Intellect, Bristol, 2003, p. 38-39 ISBN 1-84150-109-3

## Vegeu també

* Història de São Tomé i Príncipe
* Demografia de São Tomé i Príncipe

## Enllaços externs

* Gerhard Seibert, « Le massacre de février 1953 à São Tomé. Raison d'être du nationalisme santoméen », s Lusotopie, 1997, p. 173-192
# Fouesnant

Fouesnant (en bretó Fouenant) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 9.716 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2 573 | 2 541 | 2 385 | 2 543 | 3 120 | 3 246 | 3 172 | 3 224 | 3 363 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 466 | 3 335 | 3 442 | 3 461 | 2 178 | 2 225 | 2 543 | 2 776 | 2 911 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 3 214 | 3 350 | 3 411 | 3 260 | 3 452 | 3 499 | 3 468 | 3 537 | 3 580 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 758 | 3 962 | 4 653 | 5 239 | 6 524 | 8 076 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Roger Le Goff | UMP |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Population avant le recensement de 1962
# Fougasse

La fougasse és una mena de pa típic de Provença, però present, amb variants, en altres regions franceses.

## Història i etimologia

A l'antiga Roma el panis focacius era un pa pla cuit en les cendres (focus en llatí). Aquest acabà convertint-se en una àmplia varietat de pans de la mateixa família, incloent la focaccia a Itàlia, la fugàssa a Ligúria, la pogatxa als Balcans i Turquia i la fougasse a Provença i a altres regions de França. Les versions franceses són proclius a tenir ingredients afegits, com olives, formatges, anxoves, cansalada...
La fougasse s'utilitzava tradicionalment per calcular la temperatura del forn de llenya: el temps que trigava a cuir-se donava una idea de la temperatura, i de si la resta del pa podia introduir-s'hi. Els obrers forners la consumien sobretot a l'esmorzar.
El nom d'aquest plat es remunta a l'antic occità fogatza (mot que deriva directament del llatí focacia, del neutre focacium, derivat del llatí clàssic focus, foc). L'antic occità fogatza esdevingué focaça en occità modern (segons la norma clàssica, fougasso segons la grafia mistralenca) en llenguadocià i en provençal. Hi ha també les variants hogaça en gascó-bearnès i foaça en nord-occità. El mot focacium també ha donat en francès fouasse i fouace (i dialectalment fouée al nord), així com el terme hongarès pogácsa.

## Característiques i consum

Hi ha moltes variants, i les versions més moderns inclouen fruits secs, roquefort, olives, formatge de cabra... Solen tenir forma rectangular o allargada, però també se'n poden trobar amb formes rodones, de corona o d'estrella, i algunes versions també admeten les formes de l'espiga de blat.
Les fougasses solen ser salades i es reparteixen sobretot per Occitània, tot i que també apareixen més al nord, com la fouaisse o foisse de Borgonya i la fouée o fouace a la vall del Loira. Hi ha també una tradició de fougasses dolces, com la fouace de la regió de Roergue, la fouace de Nantes, la fougasse d'Aigüesmortes i la d'Arles, i la fougassette de Grasse.

## Galeria d'imatges

* Amb flor de taronger
* Amb ceba

## Vegeu també

* Focaccia
* Pogatxa
# Equip Nizkor

Equip Nizkor (de l'hebreu: נִזְכּוֹר, "Recordarem") és una ONG pels drets humans especialitzada en dret internacional. Digitalitza i difon informació i facilita assistència jurídica sobre casos de drets humans a 90 països. L'equip Nizkor considera que el primer pas en la lluita contra les violacions als drets humans és la informació, clara, precisa i a temps.
S'ha ocupat de fets que ocorren a Amèrica Llatina, però també a Europa. Està afiliada a Derechos Human Rights, Serpaj Europa i a Global Internet Liberty Campaign (GILC). També treballa amb l'Organització Mundial Contra la Tortura (WOAT). Ha publicat nombrosos articles respecte a la guerra bruta i l'Operació Còndor al Con Sud. El 2007 el seu director, Gregorio Dionis, va criticar que la Llei de memòria històrica del govern espanyol no tenia valor perquè no afrontava cap dels problemes jurídics que tenien les víctimes del franquisme. El 14 d'abril del 2014 va fer un informe amb el nom La qüestió de la impunitat a Espanya i els crims franquistes.

## Referències

* 1 2 País, Ediciones El «La ONG de derechos humanos Equipo Nizkor dice que la ley de memoria carece de valor jurídico» (en castellà). El País [Madrid], 13-10-2007. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Levinas, Gabriel. Doble agente: La biografía inesperada de Horacio Verbitsky (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial Argentina, 2015-09-01, p. 206. ISBN 9789500753944.
* ↑ Magendzo, Abraham. Educación en derechos humanos: un desafío para los docentes de hoy (en castellà). Lom Ediciones, 2006, p. 157. ISBN 9789562828178.
* ↑ «Las Relaciones secretas entre Pinochet, Franco y la P2 - Conspiración para matar» (en castellà). Equip Nizkor, 04-02-1999.
* ↑ Baquero, Juan Miguel. «Equipo Nizkor: la ley de Amnistía fue "una traición a las víctimas del franquismo"» (en castellà). [Consulta: 17 març 2019].
# Emilio López del Toro

Emilio López del Toro (Marchena, Sevilla, 18 d'abril de 1873 - ?) fou un compositor espanyol.
Encara infant, mostrà gran afició per la música i, després d'estudiar el batxillerat en el col·legi del Sacro Monte de Granada, marxà a Amèrica, on continuà estudiant la música i es dedicà a l'ensenyança. A Trenque Lauquen (Buenos Aires, dirigí, durant tres anys, el Col·legi Hispano-Argentí amb classes de violí, flauta, guitarra i piano. Després s'instal·là a Montevideo, on obrí el Col·legi Colón el 1892 i l'Institut Bretón.
Retornà a Espanya el 1894, trobant-se en què el seu pare havia adquirit el teatre Duque de Sevilla. Dedicant-se llavors a la composició i estrenant les obres següents a Madrid i Sevilla:
* La criolla,
* Nisperos del Japón, opereta (1897),
* De primera fuerza,
* La mujer de mi sobrino,
* El observatorio,
* El Capitán Relámpago,
* Juanilla,
* La vida moderna,
* El lobo cordero,
* Carrasquilla,
* La Macarena,
* La verónica,
* A los toros de sevilla,
* Los primos,
* La Virgen del Rocio,
* La Fragua,
* Maldición gitana,
* Canela fina,
* La liga,
* El torero del barrio,
* La rifa del beso,
* La Patrona del Regimiento,
* La Patrona del Conocimiento, (parodia),
* Las Corraleras,
* Maravilla,
* La buena sociedad,
* Perla del mar,
* La Pastora,
* La vicoria del Kake,
* La penetración pacifica,
* Daoiz,
* ¡Los miuras!,
* La bella Dorada,
* El Teléfono,
* El peligroso Mocahles,
* La viuda inconsolable,
* Sangre española,
* Bichito é lú,
* El Barrio de la Viña,
* Las tentaciones de Pio,
* La luz blanca,
* La subida del tabaco,
* Justicia Plebeya,
* Lucha de amores,
* La Canción del trabajo,
* Postales Sevillanas,
* El Monte de la belleza,
* Sevilla nomadejado (NO 8 DO),
* El pecado original,
* Safo ó la danza de las cavernas,
* La Cruz de fuego,
* El Corral del Columpio,
* Flor del Campo,
* El Anillo del Rajá,
* El Amor libre,
* Maruja,
* Letra de visita.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement dels anys 1940-41, pàg. 150 (ISBN 84-239-4587-1)
# Emilio Martínez Garrido

Emilio Martínez Garrido (1886 - 1936) fou un industrial i polític gallec. Va guanyar les eleccions amb el PSOE i fou alcalde de Vigo en un moment de creixement econòmic. El juliol de 1936, va començar la Guerra Civil espanyola. A Vigo es va formar un Comitè del Front Popular amb la participació de regidors, l'alcalde i els diputats, quan el govern republicà va cridar a la formació de comitès permanents per a plantar cara a la crisi.
Reunits en l'ajuntament de Vigo, el Comitè va intentar mantenir la tranquil·litat en la ciutat. Quan l'oficial al comandament de la Guàrdia d'Assalt va oferir els seus homes per a defensar l'ajuntament i armar voluntaris, l'alcalde es va negar en rodó, adduint que el comandant de la guarnició militar havia donat la seva paraula de lleialtat; quan els responsables de la Confederació Nacional del Treball en la ciutat (important nucli obrer) es van oferir al Comitè per a defensar la ciutat davant el cop imminent i van demanar armes, l'alcalde els va expulsar de l'Ajuntament i els va amenaçar de fer-los detenir per la policia atès que confiava en la paraula del comandant de la guarnición. L'endemà, 20 de juliol, oficials de la guarnició es van revoltar i en la Porta del Sol de Vigo van disparar contra la multitud que es manifestava a favor de la Segona República. El comitè del Front Popular, amb Martinez Garrido al capdavant, va ser detingut i després d'un judici militar, Emilio Martinez Garrido va ser afusellat el 27 d'agost de 1936 al cementiri de Pereiró amb José Antela Conde, Enrique Heraclio Botana Pérez, Ignacio Seoane Fernández i Antonio Bilbatúa Zubeldía.
# Franz Xaver Gruber

Franz Xaver Gruber (Unterweitzberg, municipi de Hochburg-Ach, Àustria, 25 de novembre de 1787 - Hallein, Àustria, 7 de juny de 1863), fou el compositor de la famosa nadala Santa nit. Era mestre d'escola i organista a l'església de Sant Nicolau, a Oberndorf, població propera a Salzburg, on es va compondre i estrenar la cançó.
# Francesc Madurell i Torres

Francesc Madurell i Torres (Barcelona, primera meitat segle XX) fou un escultor modernista.
Va participar en la "I Exposició d'Artístes Independents" de 1907 i a la "VI Exposició Internacional d'Art" de 1911. Va ser dissenyador de medalles commemoratives.
Va col·laborar amb Domènech i Montaner a l'Hospital de Sant Pau dissenyant les peces ceràmiques amb relleu del pavelló d'administració.
Es va traslladar a França sota el pseudonim "François Madurell", ell va crear caixas de joies.

## Referències

* ↑ Miquel Crusafont i Sabater. Institut d'Estudis Catalans. Medalles commemoratives dels Països Catalans i de la Corona catalano-aragonesa: (S. XV-XX), 2006. ISBN 8472838641. , pàg.75
* ↑ Josep Pérez Camps. «Josep Orriols i Pons, ceramista». A: Edicions Universitat Barcelona. Tradición y modernidad: la cerámica en el Modernismo (en castellà), 2006. ISBN 8447530884.
* ↑ Art nouveau box
# Francesc López Barrio

Francesc López Barrio (València, 4 de juny de 1958) és un poeta valencià, que treballa com a guionista i director de televisió.
La seva poesia tracta de transmutar la realitat operant sobre el llenguatge. El 1975 va rebre el premi Vicent Andrés Estellés de poesia pel seu llibre Àfrica, ple de referències simbolistes i modernistes influïdes per Arthur Rimbaud. El 1988 un altre poemari seu, A frec de coltell guanyà el Premi La Forest d'Arana.
Com a guionista, és autor del guió de Benifotrem (amb Emili Piera Cardó), emès pel Canal 9 (TVV) el 1995.

## Producció
### Poesia

* A frec de coltell. València: La Forest d'Arana, 1988
* Àfrica. València: Eliseu Climent / 3i4, 1976

### Guions de ficció difosos

* Benifotrem (amb Piera Cardó, Emili). Televisió: Canal 9 TVV, 1995 (4 capítols)

## Premis rebuts

* Premis Octubre-Vicent Andrés Estellés de poesia, 1975: Àfrica
* La Forest d'Arana, 1987: A frec de coltell

## Referències

* 1 2 3 «López Barrio, Francesc». Institució de les Lletres Catalanes (ILC). [Consulta: 22 juliol 2016].
* 1 2 Sullà, Enric «Francesc López Barrio: "Àfrica"». Els Margesː revista de llengua i literatura, 1977, pàg. Núm. 10 [Consulta: 22 juliol 2016].
# Francesc Subirats i Rosiñol

Francesc Subirats i Rosiñol (Mas de Barberans, 1953) és un polític català, alcalde de Mas de Barberans i senador per Tarragona en la VII Legislatura.
Militant del PSC-PSOE, ha estat alcalde de Mas de Barberans des de les eleccions municipals espanyoles de 1987 i membre del Consell Comarcal del Montsià fins a 2004. Fou escollit senador per la província de Tarragona per l'Entesa Catalana de Progrés a les eleccions generals espanyoles de 2000 en substitució de Joan Sabaté i Borràs. Va romandre al capdavant de l'alcaldia fins a les eleccions municipals espanyoles de 2007.

## Referències

* ↑ «Alcaldes de Mas de Barberans». Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 28 juliol 2015].
* ↑ Fitxa del Senat
# François Cevert

Albert François Cevert Goldenberg (25 de febrer de 1944 - 6 d'octubre de 1973) fou un pilot de Fórmula 1 a les escuderies March i Tyrrell.

## Biografia

Guanyador de la Fórmula 3 francesa l'any 1968 va passar a la Formula 2 a l'any (1969), a on va agradar a Jackie Stewart que va recomanar a Tyrell el seu fitxatge. L'any següent, ja començada la temporada, després de la retirada de Johnny Servoz-Gavin, Tyrell el va cridar per ocupar el segon cotxe de l'escuderia i fer d'escuder de Stewart. Aquesta temporada va aconseguir el seu primer punt del campionat de pilots fent sisè al Gran Premi d'Itàlia.
A la temporada 1971 i després de fer dos segons llocs a França i Alemanya va aconseguir la seva única victòria a la darrera cursa de l'any, el Gran Premi dels Estats Units de 1971. Amb aquesta victòria fou el primer francès després de Maurice Trintignant (al GP de Mònaco'55 i al GP de Mònaco '58, en guanyar una cursa. Va acabar tercer al mundial de pilots després de Jackie Stewart i Ronnie Peterson.
A la temporada 1972 però, fou dominat per Emerson Fittipaldi i Lotus. Cevert només va poder aconseguir dos segons llocs als grans premis de Bèlgica i dels Estats Units. Fora de la Fórmula 1 va fer un segon lloc a les 24 hores de Le Mans.
A la temporada 1973 van canviar les coses i va aconseguir un tercer i sis segons llocs, tres d'ells arribant després de Stewart, qui per llavors ja havia decidit deixar les curses a final de temporada i donar el lideratge de Tyrell a Cevert.
Tràgicament, Cevert va perdre la vida als entrenaments de l'última cursa de l'any, el Gran Premi dels Estats Units de 1973, lluitant amb Peterson per la pole. Va tenir un terrible accident que li va causar la mort immediatament.

## Palmarès

* Millor posició al Campionat Mundial de Pilots : 3r (1971)
* Punts aconseguits al Mundial: 89
* Curses disputades: 47
* Victòries : 1
* Podis : 13 (1 primer, 10 segons i 2 tercers)
* Poles : 0
* Voltes ràpides: 2

## Referències

* ↑ F1, STATS. «François CEVERT • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ F1, STATS. «François CEVERT • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Francois Cevert video tribute
# Eliopoulosita

L'eliopoulosita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom pel Dr. Demetrios Eliopoulos (1947-2019), geocientífic de l'Institut de Geologia i Exploració Mineral (IGME) de Grècia i la seva vídua, la professora Maria Eliopoulos (Economou, 1947), de la Universitat d'Atenes, Grècia.

## Característiques

L'eliopoulosita és un sulfur de fórmula química V₇S₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020. Cristal·litza en el sistema trigonal. Químicament és similar a la patronita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19911.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Grècia, concretament a la prospecció Aghio Stefanos de la localitat de Domokós, a Ftiòtida (Grècia Central), on es troba en forma de cristalls minúsculs (des de 5 µm fins a uns 80 µm), amb un hàbit anèdric a subèdric. Aquesta mina hel·lena és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Eliopoulosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2021].
# Francesc Xavier Salas Santos

Francesc Xavier Salas Santos (Deià, 1961) és un polític deianenc. És germà del també polític Josep Salas Santos.
Fou batlle de Deià per majoria absoluta per les candidatures d'UM (1987-1991), UM-PP (1991-1995) i PP (1995-2003).
Va ser conseller del Consell de Mallorca del 1987 al 1993 per Unió Mallorquina.
Va ser secretari general d'UM el 1992, però aquell mateix any va passar a les files del PP com a trànsfuga (el famós abrazo del oso que els populars de Gabriel Cañellas feren als regionalistes).
A les llistes del PP va entrar al Parlament de les Illes Balears.
Durant la seva administració com a batlle de Deià es va instal·lar el clavegueram i l'aigua potable, es va construir l'escola pública Robert Graves i unes pistes poliesportives. També es varen elaborar les normes subsidiàries.
Com a part negativa va seguir defensant les cases de Llucalcari que el GOB va denunciar i que els tribunals han dit que són il·legals i s'han de tirar.
Quan va deixar la batllia va passar a fer feina com a cap de gabinet de la Conselleria de Turisme del Govern Balear, essent-ne conseller en Joan Flaquer (sisena legislatura); en l'exercici d'aquest càrrec participà en el viatge promocional del Govern Balear a Moscou en què es va produir l'escàndol del Cas Rasputín.
En l'activitat privada, Francesc Xavier Salas Santos es dedica al món de la construcció.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15.
# François Robert

François Robert (Dunières) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1926 i 1930. La seva principal victòria fou al Circuit de Mont-Blanc del 1929.

## Palmarès

* 1926
** 2n al Circuit de Cantal
* 1927
** 3r al Circuit de Cantal
* 1928
** 3r al Circuit de Cantal
* 1929
** 1r al Circuit de Mont-Blanc

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it