OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas Occleve

Thomas Occleve (Londres, 1369? — Southwick, Sussex, 1426) va ser un poeta anglès.
Se'n destaca la influència de Geoffrey Chaucer. Va escriure The Letter of Cupid (1402) i The Male Regimen, que descriu de forma pintoresca el Londres de la seva joventut.

## Referències

* ↑ «Thomas Occleve». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mission Hills (Califòrnia)

Mission Hills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000, tenia 3.142 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mission Hills tenia 3.142 habitants, 1.049 habitatges i 869 famílies. La densitat de població era de 978,3 habitants/km².
Dels 1.049 habitatges en un 38,5% vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,5% vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 17,1% no eren unitats familiars. En el 13,3% dels habitatges vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones que vivien en cada habitatge era de 2,99 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.000 $ i la renda mediana per família, de 60.382 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.464 $ mentre que les dones, de 30.733 $. La renda per capita de la població era de 22.769 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 4,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mission Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mission Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Associació Bet-El

L'Associació Bet-El és una sinagoga de la ciutat de Caracas, Veneçuela, que està afiliada a l'Associació Israelita de Veneçuela (AIV). Bet-El és una congregació ortodoxa de ritu sefardita. La sinagoga va ser construïda entre 1969 i 1973, en el barri de San Bernardino. Actualment, la comunitat està formada en la seva majoria per jueus provinents de Jerusalem, Israel, igualment per alguns d'Aleppo (Síria), de Melilla (Espanya) i del nord del Marroc, especialment de les ciutats de Tetuan i Xauen.

## Característiques

La sinagoga es troba en l'Avinguda Cajigal. Té capacitat per unes 300 persones en la secció d'homes, aquesta secció, està adornada amb vitralls dissenyats per l'artista plàstic israelià Yaacov Agam, en la paret a on es troba l'Hejal hi ha una escultura de Harry Abend. Hi ha prou espai per unes 100 persones en la secció de dones en el pis de dalt.
La sinagoga a més té un saló en el soterrani, que és emprat per a les festes familiars com el Bar mitsvà, el Bat Mitsvà, les noces, les set benediccions i els menjars rituals, el saló va ser inaugurat en 1988.
En el pis més alt de l'edifici, al costat de l'àrea de resos emprada per les dones, es troba una sala d'estudi o Beth Midraix. En la sinagoga està disponible la Torà amb comentaris de Raixí, els sidurim en hebreu, amb traducció i fonètica en espanyol per aquells que no dominen prou bé l'hebreu. Actualment, el rabí de la sinagoga és d'origen magrebí. Els resos i els costums són Jerusalemites.

## Referències

* ↑ «Harry Abend.». Arxivat de l'original el 2012-10-01. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Les sinagogues de Caracas i els seus vitralls.». Arxivat de l'original el 2012-04-02. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «FERCAM - Obres realitzades». Arxivat de l'original el 2010-03-11. [Consulta: 21 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Associació Israelita de Veneçuela (castellà)
# Salm-Badenweiler

Salm-Badenweiler fou un comtat del Sacre Imperi Romanogermànic que es va formar el 1431 per divisió de [Salm-Vosges] o Salm Nou en dues parts:
* Salm-Vosges
* Salm-Badenweiler
El comtat de Salm-Badenweiler es va dividir al seu torn el 1529 en dues parts:
* Salm-Badenweiler
* Salm-Neuburg
A la mort del comte Joan VIII el 1600 el comtat de Salm-Badenweiler fou incorporat al ducat de Lorena.

## Referències

* Llista de comtes de Salm Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
# Àngel Alonso

Àngel Alonso és el nom dels següents personatges:
* Àngel Alonso (director de teatre)
* Àngel "Pitxi" Alonso Herrera, exfutbolista
# Torquemada (desambiguació)

«Torquemada» té aquests significats:
* Toponímia: Torquemada, municipi de la província de Palència (Castella i Lleó, Espanya)
* Biografies:
** Tomàs de Torquemada (Torquemada o Valladolid, 1420 – Àvila, 1498), Inquisidor general de Castella i Aragó (segle XV)
** Antonio de Torquemada (Astorga, Lleó, 1507? - 1569), escriptor espanyol renaixentista
** Ricard Torquemada i Cid (Barcelona, 1971), periodista català
# Raja mucosa

Raja mucosa és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
# Mola (art)

La mola es una expressió de l'art tèxtil de les dones de l'ètnia Guna de Panamà i Colòmbia. En l'idioma guna la paraula «mola» significa «roba».
Les moles son quadrades o rectangulars, fetes de cotó; són cosides a mà i amb aquest tèxtil es fan samarretes i també es porten als turmells i les mans. Són obres d'art on els Gunes registren la seva literatura, cançons, costums i amb les moles també es conten històries mitològiques. Les moles tenen figures d'animals, plantes i laberints perque per a la cultura Guna els laberints representen els camins complexos que connecten l'home amb la natura.

## Història

Una llegenda Guna conta que una dona anomenada Naguegiryai va ser escollida per visitar el lloc sagrat de Kalu Dugbis, on ha quedat encantada per la bellesa de les teles que decoraven les seves quatre parets. Els dibuixos de les teles van quedar a la seva memòria i els va reproduir. Així va néixer la mola. Avui, les dones aprenen des de petites com fer aquest bonic tèxtil.
L'origen de les moles ve d'adornar el cos amb tatuatges; després ha passat aquest art a les teles. Les moles mostren el pensament mític del territori i la forma de veure el món.
Aquest tèxtil mil·lenari ha donat a conèixer els Gunes a tot el món i han posat en elles la seva identitat. En els últims anys s'han venut als mercats internacionals com a moda.

## Tècnica

La tècnica d'elaboració és complexa i exclusiva; es tracta de la superposició de diferents capes de tela que després es cusen a mà les unes amb les altres, com un mosaic. També té el nom d'“aplique invertido”. Es fan peces molt boniques amb aquesta tècnica, no només per com de difícil és fer-la, sinó també perque són molt significatives i tenen moltes possibilitats de figures.

### Formes i figures

Per als gunes, les moles són una forma d'escriptura i una forma de transmetre els seus coneixements. Entre els seus dissenys, hi ha diferents tipus d'escriptura com:
* Fletxes cap endins i cap enfora
* Espirals connectades
* Girs en diagonal
* Mòduls independents
* Mòduls independents
* Girs en diagonal
* Fletxes de dins enfora
* Espirals connectades

## Referències

* ↑ Sánchez, Edith. «Descubre las molas y el arte de los kuna» (en castellà), 15-02-2020. [Consulta: 30 novembre 2022].
* 1 2 «Las molas de las mujeres Guna (Cuna o Kuna)» (en anglès), 21-02-2020. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «¿Qué es la mola?» (en castellà). Muy Interesante, 02-06-2006. Arxivat de l'original el 2022-11-29. [Consulta: 30 novembre 2022].
* 1 2 «Historia y origen de las Molas o aplique invertido • Macondo» (en castellà), 13-07-2018. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ SIART, Artesanías de Colombia-Sistema de Snformación para la Artesanía. «Colombia Artesanal: Molas, formas de tradición y protección» (en castellà). [Consulta: 30 novembre 2022].
# Bacatá

Bacatá va ser el principal assentament de la Confederació Muisca a la sabana de Bogotà, un dels cinc Zybyn que conformaven el territori del Zipazgo. La seva capital era l'Uta de Funza, anomenada també Muyquyta (o Muequetá), que al seu torn era la capital del Zipazgo. El territori del Zybyn de Bacatá comprenia bona part de l'actual Sabana de Bogotà, i de la paraula Bacatá prové el nom de l'actual ciutat de Bogotà, capital de Colòmbia. El conqueridor espanyol Gonzalo Jiménez de Quesada va fundar al territori de Bacatá la ciutat de Santafé de Bogotà el 6 d'agost de 1538, capital del Nova Granada, i posteriorment del Virregnat de Nova Granada.
El Zybyn de Bacatá era el de major importància en el Zipazgo, no només pel nombre d'Uta adscrits al seu domini, sinó també perquè Funza, la seva capital, era la residència oficial i seu de govern del Zipa, suprem governant del Zipazgo.
Els habitants del Zipazgo van ser anomenats genèricament pels espanyols com "bacataes", a causa de la importància polític-administrativa d'aquest territori. També el Zipa va ser anomenat, ocasionalment, "Bacatá".

## Etimologia

La paraula Bacatá significa en muysccubun (idioma muisca), "fora del conreu", i es compon dels termes bac, fac, o faqui (lloc extern) i ta (conreu, horta o sementera), Segons altres versions, Bacatá significa "rematada o límit del conreu".
Muyquyta (o Muequetá) vol dir "conreu del camp", i era un altre nom de l'Uta de Funza. La paraula Muyquyta es compon dels termes «muyquy» (camp) i «ta» (conreu, horta o sementera).
Segons alguns autors, Bacatá va ser el nom donat a Muyquyta (Funza) per diferenciar-ho del poblat espanyol, anomenat Santafé, i seria posteriorment quan s'unirien els dos noms a "Santafé de Bogotà".

## Territori

Les Uta adscrites al Zybyn de Bacatá eren:
* Funza (Muyquyta)
* Chía
* Engativá
* Fontibón
* Facatativá
* Tenjo
* Subachoque
* Tabio
* Cota
* Cajicá
* Zipaquirá
* Nemocón
* Bosa
* Zipacón
* Soacha

## Referències

* 1 2 3 Diversos, 2010, p. 15.
* ↑ Sánchez Cabra, 2007, p. 2.
* ↑ Langebaek Rueda, 2005, p. 209.
* ↑ Diccionario Muysccubun / fac
* 1 2 Diccionario Muysccubun / ta
* ↑ Langebaek Rueda, 2005, p. 283.
* ↑ Langebaek Rueda, 2005, p. 213.
* ↑ Diccionario Muysccubun / muyquyta
* ↑ Diccionario Muysccubun / muyquy
* ↑ Langebaek Rueda, 2005, p. 285.
* ↑ Uta és una paraula en muisca que té sentit tant singular com plural; per tant, posar "utes" per fer el plural seria una catalanització incorrecta.

## Bibliografia

* Diversos. Itinerario étnico de la personalidad histórica de Colombia. Volumen II, "Época Prehispánica". Bogotá: Procuraduría General de la Nación. Instituto de Estudios del Ministerio Público, 2010. Arxivat 2014-10-12 a Wayback Machine.
* Sánchez Cabra, Efraín. Los Muiscas. Bogotá: Banco de la República de Colombia, 2007. ISBN 978-958-664-196-8.
* Langebaek Rueda, Carl Henrik. Muiscas: representaciones, cartografías y etnopolíticas. Bogotá: Editorial Pontificia Universidad Javeriana, 2005. ISBN 958-683-643-6.
# Salm-Horstmar

Salm-Horstmar fou un comtat i principat del Sacre Imperi Romanogermànic. Fou cedit a Frederic Carles August en compensació per l'annexió del seu wild i ringraviat de Salm-Grumbach a França el 1803 i estava situat a Horstmar al nord-est de Munster. Fou mediatitzat el 1806 i el 1814 cedit a Prússia on fou un comtat mediatitzat elevat a principat i par el 1816. El 1892 va vendre el títol a Salm-Salm. La branca encara subsisteix.

## Referències

* Llista de comtes de Salm Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
# Àngband

En el món mitològic de la Terra Mitjana de J.R.R. Tolkien, Àngband és el nom de la fortalesa del Senyor Fosc Mórgoth. "Àng-band" significa "Presó de Ferro" en síndarin.
Mórgoth la va fer construir abans de la Primera Edat, i hi va posar el seu lloctinent Sàuron al comandament. La va situar a les Muntanyes de Ferro del nord de Beleríand com una fortalesa per defensar-se dels vàlar si decidien atacar-lo.
Efectivament els vàlar van atacar Mórgoth, capturant-lo i destruint la seva fortalesa principal d'Utumno. Durant les tres edats en què Mórgoth va estar empresonat, Sàuron va quedar-se a Àngband formant un exèrcit d'orcs pel seu senyor.
Quan Mórgoth va ser alliberat, va tornar a la Terra Mitjana i es va instal·lar a Àngband, alçant una muntanya volcànica gegantina sobre la fortalesa per protegir-la, anomenada Thangoròdrim.
Mórgoth va regnar des d'Àngband fins al final de la Primera Edat, quan va ser derrotat en la Guerra de la Còlera, el Thangoròdrim va ser enderrocat i Àngband destruïda.

## Referències

* ↑ Day, David. Tolkien: The Illustrated Encyclopaedia (en anglès). Simon and Schuster, p. 60. ISBN 0684839792.
# Tribunal d'Apel·lació de Kenya

El Tribunal d'Apel·lació de Kenya (en anglès: Court of Appeal of Kenya) s'estableix en virtut de l'article 164 de la Constitució de Kenya i està integrat per un nombre de jutges no inferior a dotze ni superior a trenta. En 2020, estava compost per quinze jutges.
El tribunal s'ocupa de les apel·lacions que sorgeixen de les decisions del Tribunal Superior de Kenya, així com de qualsevol altra cort o tribunal segons el que s'estableix en la llei. Els jutges del Tribunal d'Apel·lació elegeixen a un president perquè els representi en la Comissió de Serveis Judicials.
El Tribunal d'Apel·lació està descentralitzat i està repartit en sis ciutats; Nairobi, Mombasa, Nyeri, Kisumu, Nakuru i Eldoret.

## Composició

La Constitució limita el nombre de jutges del Tribunal d'Apel·lació a 30. Cada cas és vist per un tribunal compost per un nombre imparell de jutges, amb un mínim de tres jutges. En la pràctica, no obstant això, gairebé tots els casos són atesos per un tribunal de tres jutges. Alguns casos excepcionals han estat atesos per cinc o set jutges.
El tribunal està presidit per un President del Tribunal d'Apel·lació que és triat pels jutges del Tribunal d'Apel·lació d'entre ells. L'actual president és el jutge William Ouko.

## Jurisdicció

El Tribunal d'Apel·lació és competent per a examinar les apel·lacions del Tribunal Superior i de qualsevol altre jutjat o tribunal, segons el que es disposa en una llei del Parlament. També és competent per a conèixer dels casos de desacatament al tribunal com a jurisdicció de primera instància.

## Referències

* ↑ «Court of Appeal – The Judiciary of Kenya» (en anglès americà). [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «Judge Ouko elected President of the Court of Appeal – The Judiciary of Kenya» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2020-09-30. [Consulta: 10 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Ratpenat llenguallarg de l'Índia

El ratpenat llenguallarg de l'Índia (Macroglossus sobrinus) és una espècie de ratpenat que es troba a Myanmar, Tailàndia, Sumatra, Java i Bali.

## Referències

* Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Macroglossus sobrinus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 25-12-2007 (en anglès).
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Monestir de Sorèze

El monestir de Sorèze fou un establiment religiós del Tolosà fundat com a monestir en temps visigot, restaurat en data desconeguda a la segona meitat del segle viii per Pipí el Breu o Carlemany, sent establert com a abadia. Existia al segle ix quan és esmentat pel catàleg elaborat a la Dieta d'Aquisgrà (817). Estava situar a la vora del petit riu Sor del que va agafar el nom, a l'entrada de la plana de Revel una de les més gran, boniques i millor cultivades del reialme, al peu de la Muntanya Negra que era part de la cadena dels Cévennes, a uns 25 km de Lavaur del costat sud. Es diu que antigament portava el nom de Nostra Senyora de la Sanhe o de la Pau. Encara modernament romania sota patronatge de la Mare de Déu. Va donar origen a una població que porta el nom de Sorèze.

## Referències

* ↑ El diploma de Pipí que feia sospitar que havia estat fundada per Pipí el Breu va resultar ser de Pipí I d'Aquitània

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Família Brasseur

La família Brasseur és una família de Luxemburg que va ser prominent en la política i la indústria del paísa finals del segle xix i principis del XX. El cap de família va ser Alexis Brasseur, que va tenir tretze fills amb dues esposes. Aquesta segona generació va incloure Dominique Brasseur, un alcalde liberal de la ciutat de Luxemburg, i Pierre Brasseur, un important magnat miner al sud de Luxemburg.
Pierre es va casar amb la filla de l'exministre de François-Xavier Wurth-Paquet i van tenir cinc fills, entre ells, Xavier Brasseur, un diputat socialista. Xavier es va casar amb Jeane de Saint-Hubert, germana d'Aline de Saint-Hubert, esposa del president del Grup Arbed Émile Mayrisch.
Dominique es va casar amb Constanza Brasseur, la seva nebodastra per part del fill d'Alexis Jean-Baptiste, i van tenir sis fills, incloent-hi Robert Brasseur, un destacat diputat de la Lliga Liberal, i el dramaturg i compositor Alexis Brasseur. Els cosins Xavier i Robert es van convertir en rivals polítics, cosa que representava les diferents faccions dins de la família. D'altra banda, Jeanne es va divorciar de Xavier el 1910, i es va casar amb Robert el 1914, dos anys després de la mort del seu exmarit.

## Arbre familiar

A continuació es mostra un arbre genealògic parcial, que mostra alguns dels membres més prominents de la família. Les persones tenen el cognom Brasseur menys que s'indiqui el contrari.
Arbre genealògic dels Brasseur :
Catherine Paquet 1806–1876 François-Xavier Wurth 1801–1885 Marie-Anne Schockmel 1794–1873 Alexis Brasseur 1775–1841 Marie-Marguerite Schneider 1771–1818        
                   Jean-Baptiste 1802–1868 Thérèse Grosfils                 
Hélène Wurth 1838–1911 Pierre 1832–1918 6 més Dominique 1833–1906 Constance 1836–1912    
4 més Xavier 1865–1912 Jeanne de Saint-Hubert 1873–1959 Robert 1870–1934 Alexis 1860–1924 4 més   
    Georges 1894–1966 Yvonne :

## Referències

* ↑ Mersch (1959), p. 68
* ↑ Mersch (1959), p. 90
* ↑ Mersch (1959), p. 108
* ↑ Mersch (1959), p. 105

## Bibliografia

* Mersch, Jules. «Deux branches de la Famille Brasseur». A: Mersch, Jules. Biographie nationale du pays de Luxembourg (en francès). Luxembourg City: Victor Buck, 1959 [Consulta: 29 novembre 2008].
# Arxiu General de la Nació (Mèxic)

L'Arxiu General de la Nació (AGN) de Mèxic és un òrgan descentralitzat de la Secretaria de Governació que protegeix els documents fonamentals de l'Estat Mexicà i els seus antecedents històrics, la documentació que protegeix procedeix d'institucions governamentals i entitats privades de l'època de l'administració novohispana, així com del període nacional que es va iniciar el 1821. Està organitzat en fons, conté prop de 375 milions de fulles que en longitud equivalen aproximadament a 52 quilòmetres. Els seus registres més antics daten de la tercera dècada del segle xvi fins a l'any 2015. L'AGN funciona també com a òrgan rector de l'arxivística a Mèxic i busca preservar, incrementar i difondre el patrimoni documental del país, a més de promoure l'organització d'arxius administratius actualitzats amb la finalitat de salvaguardar la memòria nacional de curt, mitjà i llarg termini, i contribuir a la transparència i rendició de comptes en l'exercici del poder públic.
El director del AGN presideix així mateix el Consell Nacional d'Arxius, un òrgan col·legiat que té per objecte establir una política nacional d'arxius públics i privats, així com directrius per a la gestió de documents i la protecció de la memòria documental nacional.

## Publicacions

L'Arxiu General de la Nació ha publicat nombrosos llibres i fullets amb guies, catàlegs i inventaris de documents, així com sobre temes històrics i d'arxivística. Edita així mateix la revista Legajos i el Butlletí de l'Arxiu General de la Nació.

## Referències

* ↑ «Estatuto orgánico del Archivo General de la Nación», 06-10-2014. Arxivat de l'original el 2015-06-10. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ Consejo Nacional de Archivos (ConArch). «Reglas de funcionamiento del Consejo Nacional de Archivos». Arxivat de l'original el 2015-07-03. [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ «Publicaciones». Archivo General de la Nación. Arxivat de l'original el 2015-06-11. [Consulta: 10 juny 2015].
# Archivo Español de Arte

Archivo Español de Arte és una revista científica publicada per l’Instituto Diego Velázquez del CSIC (Madrid), fundada el 1940, i dedicada a la investigació de la Història de l'Art Espanyol i també de l'estranger en relació amb Espanya, des de l'edat mitjana fins als nostres dies. Va dirigida, preferentment, a la comunitat científica i universitària, tant nacional com internacional, així com a tots els professionals de l'Art en general. La seva periodicitat és trimestral.
La revista continua la mateixa línia de l'antiga publicació, l'Archivo Español de Arte y Arqueología (1925-37), que el 1940 se separa en dues revistes independents, l'Archivo Español de Arqueología i l'Archivo Español de Arte.

## Referències

* ↑ «.xml Archivo Español de Arte». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Archivo español de arte». Dialnet. [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ Mora, Gloria ««Archivo Español de Arqueología». Notas para una historia de la revista». Archivo Español de Arqueología, Vol. 75, Núm. 185-186, 07-04-2010, pàg. 5–20. DOI: 10.3989/aespa.2002.v75.125. ISSN: 1988-3110 [Consulta: 15 maig 2020].