OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clarias tenuis

Clarias tenuis és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat.. i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cementiri de Louyat

El cementiri de Louyat és el cementiri municipal de Llemotges, capital del Llemosí, a França.
Presentat erròniament com un dels més grans d'Europa, aquest cementiri és, no obstant això, un dels més grans de França. Inaugurat l'any 1806, és el principal cementiri del municipi de Llemotges (que té altres dos petits cementiris, el de Landouge i el de Beaune-les-Mines).
# Cementiri de Llofriu

El Cementiri de Llofriu és una obra neoclàssica de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un recinte de planta rectangular amb una tanca de pedra i morter. La porta d'accés presenta un marc ressaltat coronat per un frontó poc destacat. Al cim hi ha clavada una creu de forja, als braços de la qual hi figura la següent inscripció: C.P. 1895. Els batents de la porta són també de ferro.
Els rengles de nínxols ocupen tot l'espai del fons i només part dels laterals. A cada costat de l'entrada hi ha dos petits locals simètric. La façana és de color ocre en els ressalts i blanc pel que fa a la resta. Darrere del cementiri hi ha un altre clos minúscul i rectangular amb el mateix tipus de tanca i porta de rajols a sardinell. L'interior és cobert de bardisses. Sembla que es tracta d'un cementiri laic.

## Història

Josep Pla a la seva obra Peix Fregit afirma que l'origen del cementiri civil de Palafrugell és de 1887. No diu res del de Llofriu, tot i que ell volia ser enterrat en aquest cementiri parroquial i així ho manifesta en alguns escrits.

## Referències

* 1 2 3 «Cementiri de Llofriu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Centrosoma

El centrosoma, centre cel·lular o centre organitzador de microtúbuls (de l'anglès MTOC, microtubule organizing center) és el principal organitzador de microtúbuls de la cèl·lula així com un regulador de la progressió del cicle cel·lular. Es tracta d'una estructura exclusiva de les cèl·lules animals (eucariotes superiors) que fou descoberta el 1888 per Theodor Boveri.
Els centrosomes estan constituïts per dos cilindres disposats perpendicularment anomenats centríols, envoltats per una massa amorfa de material pericentriolar (de l'anglès PCM, pericentriolar material). Al voltant del centrosoma es disposen radialment un conjunt de microtúbuls que s'anomena àster. El material centriolar conté les proteïnes (com la γ-tubulina, la pericentrina o la nineïna) que permeten la nucleació i ancoratge dels microtúbuls. Cada centríol està constituït per nou grups de tres microtúbuls fusionats (triplets de microtúbuls) disposats conformant una estructura de molí. Per això, cada triplet està inclinat cap a l'eix central formant un angle de 45° respecte a la circumferència del centríol.
Tot i que el centrosoma té un paper clau en garantir una eficient divisió cel·lular, s'ha comprovat que no és imprescindible per aquest fenomen. Les seves funcions estan relacionades amb la motilitat cel·lular i amb l'organització del citoesquelet. Durant la divisió cel·lular els centríols es dirigeixen als pols oposats de la cèl·lula, organitzant el fus mitòtic (o acromàtic). En l'anafase (etapa de la divisió cel·lular) els microtúbuls de l'àster estiren la cèl·lula i contribueixen a la separació dels cromosomes en cromàtides i en la divisió del citoplasma entre les dues cèl·lules resultants.
# CodeIgniter

Codeigniter és un entorn de treball per a aplicacions web escrit en PHP i de codi obert sota llicència Apache License. A la versió 3, la llicència serà Open Software License (OSL). Aquest entorn de treball està especialment escrit per crear llocs webs dinàmics de manera senzilla i ràpida.
Creat per Ellislab, la primera versió 1.0 va aparèixer el 28 de febrer de 2006, mentre que l'última versió estable (3.0.6) va aparèixer el 21 de març de 2016. El seu codi es pot trobar a Github
A diferència d'altres entorns de treball o sistemes de gestió de continguts, Codeigniter està especialment preparat per deixar molt poca empremta en el seu desenvolupament, proveeix llibreries de tasques molt comunes durant el desenvolupament d'aplicacions web, i facilita l'estructura lògica de l'aplicació, però sense que aquest factor disminueixi en excés la velocitat d'execució del sistema. Aquesta és una de les característiques que es destaca d'aquest entorn de treball per davant d'altres competidors, com Symfony o Zend. Un altre dels seus avantatges és la seva facilitat d'instal·lació. Sense cap mena de comanda al terminal i en editar només dos fitxers PHP de configuració l'aplicació ja pot funcionar, el que fa que sigui compatible amb gairebé qualsevol servei d'allotjament.
Com a curiositat, Rasmus Lerdorf, creador del llenguatge PHP, va opinar sobre aquest entorn de treball, destacant la seva lleugeresa i velocitat davant de la resta, dels quals no en tenia una opinió especialment positiva. Entre 2011 i 2014, CodeIgniter fou considerat l'entorn de treball més popular per a PHP, fins que va ser desbancat per Laravel.

## Arquitectura

Pot ser executat sobre qualsevol servidor que executi PHP a partir de la versió 5.1.6 i utilitza el patró model-vista-controlador com a element original del sistema. Com a particularitat, els models (les classes del sistema) utilitzen una versió modificada del patró Active Record, el qual permet accedir a la informació de la base de dades amb la mínima configuració possible, donat que Codeigniter no guarda una referència de les variables que cada classe conté a la base de dades.

## Referències

* ↑ «CodeIgniter 3.0.6 Released». codeigniter.com. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ Myer, Thomas. Professional CodeIgniter (en anglès). John Wiley & Sons, 2008, p. xvi. ISBN 0470406380.
* ↑ Upton, David; Argudo Blanco, Jose. «Introduction to CodeIgniter». A: CodeIgniter 1.7 (en anglès). Packt Publishing Ltd, 2009. ISBN 1847199496.
* ↑ Alber, Stephan; Breyer, Klaus; Nägele, Kornelius. Praxishandbuch Facebook-Programmierung (en alemany). O'Reilly Germany, 2015, p. 5. ISBN 3955617955.
* ↑ «Open Source PHP Framework (originally from EllisLab)» (en anglus).
* ↑ «Fabulous PHP frameworks: CodeIgniter». InfoWorld. [Consulta: 26 juny 2016].
* ↑ David, Peterson. «Rasmus Lerdorf: PHP Frameworks? Think Again» (bloc), 29-08-2008. [Consulta: juliol 2016].
* ↑ «Best PHP Framework for 2016». Arxivat de l'original el 2016-06-28. [Consulta: 26 juny 2016].

## Bibliografia

* Codeigniter for Rapid Php Application Development a Google Books
# Charles Meunier

Charles Meunier (Gilly, 18 de juny de 1903 - Montignies-sur-Sambre, 18 de juny de 1971) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1926 i 1933. Durant la seva carrera esportiva aconseguí dues victòries, una d'elles la París-Roubaix de 1929. Una lesió al genoll l'obligà a retirar-se el 1933.

## Palmarès

* 1926
** 1r a l'Anvers-Menen
* 1929
** 1r a la París-Roubaix

### Resultats al Tour de França

* 1928. Abandona (5a etapa)

## Referències

* ↑ «MEUNIER Charles». [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ Sergent, Pascal. Véloclub de Roubaix. Paris-Roubaix. Tome I, 1896-1939 (en francès), 1991, p. 243.
* ↑ Ejnès, Gérard. L'Équipe. Paris-Roubaix (en francès), 2006, p. 223. ISBN 2-915535-21-3.

## Enllaços externs

* Palmarès de Charles Meunier Arxivat 2017-01-16 a Wayback Machine. (italià)
# Codi ATC M03

El codi ATC M03, descrit com Relaxants musculars, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup M03 és part del grup anatòmic M Sistema musculoesquelètic.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QM03...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## M03A Agents relaxants musculars d'acció perifèrica

    M03A A Alcaloides del curare
    M03A B Derivats del turó
    M03A C Altres compostos d'amoni quaternari
    M03A X Altres agents relaxants musculars d'acció perifèrica

## M03B Agents relaxants musculars d'acció central

    M03B A Èsters de l'àcid carbàmic
    M03B B Derivats oxazòlics, tiazínics i triazínics
    M03B C Èsters químicament relacionats amb els antihistamínics
    M03B X Altres agents d'acció central

## M03C Agents relaxants musculars d'acció directa

    M03C A Dantrolè i derivats

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code M03». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QM03». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
# Chief Keef

Keith Farrelle Cozart (nascut el 15 d'agost de 1995), més conegut pel seu nom artístic Chief Keef, és un raper, cantant, escriptor de cançons i productor d'enregistraments. La música de Keef esdevingué popular ja durant els seus anys d'adolescència en els primers anys de la dècada de 2010, entre els estudiants d'institut del sud de Chicago. En 2012, el seu popular senzill de temàtica i ambientació de carrer, "I Don't Like" fou remesclat pel raper Kanye West i aconseguí entrar en el Rap Top 20 de Billboard aixecant llur quota de popularitat. Una guerra d'ofertes entre les etiquetes discogràfiques més potents va resultar en la signatura de Keef amb Interscope Records. El seu àlbum de debut Finally Rich fou lliurat en desembre de 2012, i va suposar el llançament dels senzills "I Don't Like" i "Love Sosa", els quals van popularitzar el drill, subgènere de rap. El cap Keef s'ha enfrontat a problemes legals en curs durant la seva carrera, incloent tinença il·legal d'armes, condemnes d'arrest domiciliari i una prohibició d'actuació imposada per les autoritats de Chicago. Tot i que va ser finiquitat a Interscope a finals del 2014 i posteriorment va signar amb 1017 Records, va continuar autoprojectant-se al mercat mitjançant el seu propi segell Glo Gang. Aquests inclouen: Nobody (2014), "Back from the Dead 2" (2014), "Bang 3" (2015)), i "Thot Breaker" (2017).

## Referències

* ↑ Buyanovsky, 2013.
* 1 2 «Biography & History – Chief Keef». Arxivat de l'original el 10 maig 2018. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ «Artist – Chief Keef». Arxivat de l'original el 10 maig 2018. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ «Banned By Chicago Mayor, Chief Keef Says Hologram Show Will Go On In A Secret Location». Arxivat de l'original el Maig 10, 2018. [Consulta: Maig 9, 2018].
# Bokermannohyla saxicola

Bokermannohyla saxicola és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Eterovick, P.C., Nascimento, L.B. & Silvano, D. 2004. Bokermannohyla saxicola. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 de gener de 2008.
# Joan Franch i Xargay

Joan Franch i Xargay, de vegades esmentat com Franch I, (Santa Cristina d'Aro, 7 de gener de 1941) és un antic futbolista català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Jugava a la posició de davanter centre. Destacà durant la seva etapa juvenil, en la qual jugà al CD Banyoles i amb la selecció catalana (1956-1957). El 1958 passà a l'equip juvenil del FC Barcelona, amb el qual fou Campió d'Espanya. A continuació ascendí a l'equip Amateur del FC Barcelona, on jugà dues temporades, però mai ingressà al primer equip, excepte algun partit amistós disputat.
A partir de 1961, la seva carrera transcorregué per diversos equips catalans de Tercera Divisió. El 1961 jugà al CE Europa i durant l'estiu del mateix any ingressà al Girona FC, on acabaria coincidint amb el seu germà Josep. A continuació jugà al CD Banyoles, a la UE Figueres i novament al Banyoles.
El seu germà Josep Franch i Xargay també fou futbolista.

## Referències

* 1 2 3 4 «Joan Franch». Diari Sport, 15-06-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 «Fitxa de Joan Franch». Agrupació Barça Jugadors. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Amistosos». Mundo Deportivo, 28-04-1961. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Golejadors Tercera Divisió». Mundo Deportivo, 29-09-1961. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Figueras 1 Gerona 1». Mundo Deportivo, 10-09-1962. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «La plantilla del Gerona C. de F.». Mundo Deportivo, 03-08-1963. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Gerona 2 Bañolas 1». Mundo Deportivo, 30-11-1964. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El Figueras se prepara». Mundo Deportivo, 05-08-1965. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Figueras». Mundo Deportivo, 03-09-1967. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Bañolas 1 At Vallès 0». Mundo Deportivo, 30-09-1968. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Bañolas 1 San Andrés 5». Mundo Deportivo, 10-06-1970. [Consulta: 1r febrer 2015].
# Camden (desambiguació)

«Camden» té aquests significats:
* Camden, districte de Londres, Regne Unit.
* Camden (Nova Jersey), ciutat de l'estat de Nova Jersey dels Estats Units d'Amèrica.
* Camden (Alabama), població dels Estats Units a l'estat d'Alabama.
* Camden (Arkansas)
* Camden (Carolina del Sud)
* Camden (Delaware)
* Camden (Illinois)
* Camden (Indiana)
* Camden (Maine)
* Camden (Missouri)
* Camden (Nova York)
* Camden (Ohio)
* Camden (Tennessee)
* Camden Point, població dels Estats Units a l'estat de Missouri.
* Camden-on-Gauley, població dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest.
* Mercat de Camden Lock, conjunt de sis mercats al barri de Camden de Londres.
# Châtenay-en-France

Châtenay-en-France és un municipi francès, situat al departament de Val-d'Oise i a la regió d'Illa de França. L'any 2007 tenia 65 habitants.
Forma part del cantó de Fosses, del districte de Sarcelles i de la Comunitat de comunes Carnelle Pays-de-France.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Châtenay-en-France era de 65 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols) i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 21 habitatges, 19 eren l'habitatge principal de la família i 2 eren segones residències. 17 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 19 habitatges principals, 11 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 4 en tenien tres, 2 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Châtenay-en-France el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 37 eren actives i 9 eren inactives. Les 37 persones actives estaven ocupades(23 homes i 14 dones).. De les 9 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Châtenay-en-France a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Châtenay-en-France a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Lucy Orta

Lucy Orta (Sutton Coldfield, Anglaterra, 1966) és una artista visual anglesa que viu i treballa entre Londres i París, on resideix des de 1991.
Després de graduar-se amb una llicenciatura en disseny de moda i peces de punt, va començar la seva carrera artística el 1991. La seva obra escultòrica investiga els límits entre el cos i l'arquitectura, i l'exploració dels factors socials comuns com ara la comunicació i la identitat. Produeix les seves obres en escultura, art públic, vídeo i fotografia. Treballa molt sovint amb Jorge Orta, i entre els dos han creat l'estudi Orta.

## Exposicions rellevants

Com a estudi Orta ha presentat exposicions rellevants a diversos espais:
* 2005 - OrtaWater, a la Fondazione Bevilacqua La Masa in Venice
* 2006 - Museum Boijmans Van Beuningen de Rotterdam
* 2007 - Galleria Continua de Beijing
* 2007 - Antarctica, a la Biennial of the End of the World, Ushuaia,
* 2008 - Hangar Bicocca spazio d'arte de Milà
* 2010 - Amazonia, al Natural History Museum of London
* 2011 - You're not alone, Fundació Joan Miró, Barcelona.

## Premis i reconeixements

* 2007 - Green Leaf Award pel programa ambiental de les Nacions Unides.

## Bibliografia

* Antarctica, Lucy + Jorge Orta (2008) ISBN 978-88-370-6087-9
* Lucy + Jorge Orta Pattern Book, an introduction to collaborative practices (2007) ISBN 978-1-904772-75-0
* Collective Space, Lucy + Jorge Orta (2006) ISBN 1-873352-34-4
* Drink Water! Lucy and Jorge Orta (2005) ISBN 88-7336-169-2
* Lucy Orta, contemporary artist series (2003) ISBN 0-7148-4300-8
* Body Architecture, Lucy Orta (2003) ISBN 3-88960-066-2
* Process of Transformation, Lucy Orta (1999) ISBN 978-2-85893-402-7
* Refuge Wear, Lucy Orta (1996) ISBN 978-2-85893-272-6

## Referències

* ↑ «Una exposició convida a reflexionar sobre l'estigmatització de la sida a la Fundació Miró». 3cat24.cat, 30-06-2011. [Consulta: 3 juliol 2011].

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial de l'Estudi Orta Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
# Ai Miyazato

Miyazato Ai (宮里 藍, Miyazato Ai) (19 de juny de 1985) és una exgolfista professional japonesa que competia en els LPGA Tour estatunidencs i la Japan LPGA Tour (JLPGA). El maig del 2017 anuncià que es retiraria al final de la temporada.

## Referències

* ↑ Reuters «Golf: Former number one Miyazato to announce retirement - report» (en anglès). The New York Daily News. Reuters, 27 maig 2017.

## Enllaços externs

* Perfil LPGA (anglès)
* Pàgina web de Miyazato Ai (japonès)
* Perfil al lloc de la LPGA del Japan Arxivat 2010-09-26 a Wayback Machine. (japonès)
# Alfonso Barasoain Carrillero

Alfonso Barasoain Carrillero (28 de gener de 1958 - 25 de maig de 2021) va ser un entrenador i exjugador de futbol basc que va jugar com a migcampista.

## Referències

* ↑ Fallece Alfonso Barasoain, el histórico entrenador de la SD Eibar (castellà)

## Enllaços externs

* Alfonso Barasoain Carrillero a BDFutbol
* Alfonso Barasoain Carrillero Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# Alfonso Calzolari

Alfonso Calzolari (Vergato, província de Bolonya, 30 d'abril de 1887 - Ceriale, 4 de febrer de 1983) va ser un ciclista italià, anomenat Fonso o Fascio di nervi, que fou professional entre 1909 i 1924.
Durant la seva carrera esportiva aconseguí 3 victòries, destacant el Giro d'Itàlia de 1914, considerat el més dur de tota la història: amb cinc etapes de més de 400 quilòmetres; la velocitat mitjana més baixa de totes les edicions disputades, 23,374 km/h i amb la màxima diferència entre el primer i segon classificat, 1 hora, 55 minuts i 26 segons.
El juliol de 1975 fou nomenat Cavaller de l'Orde al mèrit de la República Italiana pels seus mèrits esportius i civils.

## Palmarès

* 1913
** 1r del Giro de l'Emília
* 1914
** 1r del Giro d'Itàlia i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1912. Abandona (4a etapa)
* 1913. Abandona (1a etapa)
* 1914. 1r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1919. Abandona (11a etapa)
* 1920. Abandona (2a etapa)
* 1921. Abandona (3a etapa)

## Referències

* ↑ Bill and Carol McGann. «1914 Giro d'Italia». Bike Race Info. Dog Ear Publishing. [Consulta: 1r maig 2015].

## Enllaços externs

* Ficha, historia y palmarés de Alfonso Calzolari Arxivat 2005-05-06 a Wayback Machine. (italià)
# Alaa

Alaa o Alâa o El Alâa (àrab: العلا, al-ʿAlā) és una ciutat tunisiana de la governació de Kairuan, cap de la delegació o mutamadiyya homònima, situada al sud-oest de Kairuan. La ciutat té uns cinc mil habitants i la delegació 36.160 el 2004. Disposa d'una mesquita amb un minaret.

## Economia

La seva economia és eminentment agrícola, dedicada especialment al cultiu de l'olivera.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 41 57 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en deu sectors o imades:
* El Alâa (41 57 51)
* El Messaïd (41 57 52)
* El Guettar (41 57 53)
* Messiouta El Hanachir (41 57 54)
* Messiouta Ennaguaz (41 57 55)
* Sayada Nord (41 57 56)
* Sayada Sud (41 57 57)
* Ouled Amor (41 57 58)
* Tarza Nord (41 57 59)
* El Hamam (41 57 60)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 41 17).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 97-101. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 155. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].