OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frontera entre Moçambic i Eswatini

La frontera entre Moçambic i Eswatini separa l'extrem sud-oest de Moçambic s'estén en sentit nord-sud per 105 km entre dos trifinis Eswatini-Moçambic-Sud-àfrica. La frontera de l'enclavament d'Eswatini amb Sud-àfrica va ser definida en 1881, en l'àmbit de la declaració del domini britànic sobre el Transvaal fins a la independència de l'antigament anomenada Swazilàndia en 1968.
La demarcació de la frontera comença en el triangle de la frontera nord amb Sud-àfrica, l'anomenat Beacon Mpundweni a Namaacha. A partir d'aquí, el límit cap al sud, la cruïlla del riu Umbeluzi, al llarg de les muntanyes Lebombo al triangle fronterer sud a Abercorn, a la deriva del riu Lusutfu (més tard anomenat riu Maputo).

## Passos fronterers

Hi ha dos passos fronterers oficials entre els dos països. A la cruïlla de la frontera sud, a Goba, també travessa la frontera la línia de ferrocarril Linha de Goba.
| Moçambic | Moçambic | Swazilàndia | Swazilàndia | Notes | Coordenades |
| Carretera | Pas fronterer | Carretera | Pas fronterer | Notes | Coordenades |
| EN2 | Namaacha | MR3 | Lomahasha | Oberta sempre | 25° 59′ 22″ S, 31° 59′ 59″ E﻿ / ﻿25.98950°S,31.99976°E﻿ / -25.98950; 31.99976﻿ (Pas fronterer Namaacha/Lomahasha) |
| EN3 | Goba | MR7 | Mhlumeni | Obert sempre | 26° 15′ 27″ S, 32° 05′ 06″ E﻿ / ﻿26.25738°S,32.08500°E﻿ / -26.25738; 32.08500﻿ (Pas fronterer Goba / Mhlumeni) |

## Referències

* ↑ Great Britain. Colonial Office. Correspondence Respecting the Affairs of Swaziland. H.M. Stationery office, 1887.
* 1 2 High Commission of the Kingdom of Swaziland to The Republic of South Africa. «Entry Points», 27-09-2014. Arxivat de l'original el 2014-10-22. [Consulta: 17 gener 2017].
# Equació de Pell

L'equació de Pell (també coneguda com a equació de Pell-Fermat) és una equació diofàntica amb la forma
    $x^{2}-ny^{2}=1$,
on $n$ és un enter, no quadrat perfecte, i on cal trobar les solucions enteres per a $x$ i $y$.
En coordenades cartesianes, L'equació té la forma d'una hipèrbola; les solucions es donen sempre que la corba passa per un punt, les coordenades del qual $(x,y)$ són totes dues nombres enters; com les solucions trivials $(1,0)$ i $(-1,0)$. Joseph Louis Lagrange va demostrar que, mentre $n$ no sigui un quadrat perfecte, l'equació de Pell té infinites solucions enteres. Aquestes solucions poden utilitzar-se per a aproximar acuradament l'arrel quadrada de $n$ amb nombres racionals: $x/y$. Curiosament, aquesta propietat va ser explotada pel matemàtic dominic Juan de Ortega en un llibre de 1512, molt abans que Fermat les estudiés en el segle xvii.
El nom d'equació de Pell procedeix d'un error d'Euler, qui va atribuir equivocadament el seu estudi al matemàtic anglès John Pell qui l'havia mencionat en traduir un llibre de Johann Heinrich Rahn. En realitat qui l'havia estudiada havia estat William Brouncker, el primer matemàtic europeu a trobar una solució general per a l'equació.

## Bibliografia

* Barbeau, Edward J. Springer-Verlag. Pell's Equation, 2003. ISBN 0-387-95529-1. .
* Whitford, Edward Everett. Columbia University. The Pell equation, 1912.
* Lenstra, H. W., Jr. «Solving the Pell Equation». Notices of the American Mathematical Society, Vol 49, Num 2, 2002..
# Es Boletar

Es Boletar o Es Bolatar (antiga alqueria) és una vénda de la parròquia de Sant Llorenç de Balàfia, al municipi de Sant Joan de Labritja, a Eivissa. Està dividida en dues: Es Boletar de Dalt i Es Boletar de Baix.

## Referències

* ↑ «Es Boletar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Llauger Rosselló, Joan Antoni; Ordinas Garau, Antoni; Planisi Gili, Hermínia. Nomenclàtor de la Toponímia Major de les Illes Balears. COFUC. Govern de les Illes Balears, 2007, p. 205. ISBN 9788496430928.
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria des Boletar
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, vénda des Boletar de Dalt
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, vénda des Boletar de Baix
# Francesco Rovero

Francesco Rovero (Florència, Itàlia, 27 de maig del 1970) és un biòleg italià, que treballa al Museo Tridentino di Scienze Naturali de Trentino i cèlebre per ser el codescobridor de la nova espècie de musaranya elefant Rhynchocyon udzungwensis.
El 1995 es graduà en ciències naturals a la Universitat de Florència. L'any 2000 aconseguí el seu grau en biologia animal a la Universitat de Bangor. Els seus principals interessos d'investigació són els mamífers de l'Eastern Arc de les Muntanyes Uzdungwa de Tanzània.
# Ernst Ruska

Ernst August Friedrich Ruska (Heidelberg, Alemanya 1906 - Berlín 1988) fou un físic, enginyer i professor universitari alemany guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1986.

## Biografia

Va néixer el 25 de desembre de 1906 a la ciutat alemanya de Heidelberg. Va estudiar física a la Universitat Tècnica de Múnic, on es llicencià l'any 1927. Aquell mateix any entrà a treballar a la Universitat Tècnica de Berlín, on inicià els seus treballs de recerca científica al voltant dels electrons i on es doctorà en enginyeria l'any 1934.
Des de 1933 fins al 1955 va estar pràcticament dedicat a tasques d'investigació industrial i, fins a la seva jubilació l'any 1972, fou director del Departament de Microscòpia Electrònica de l'Institut Fritz Herber de la Societat Max Planck. Durant molts anys va alternar la seva carrera d'investigador amb la docència a la Universitat Tècnica i la Universitat Lliure de Berlín.
Ernst Ruska morí el 25 de maig de 1988 a la seva residència de Berlín.

## Recerca científica

Els seus interessos en òptica i microscòpia el van conduir a ser el primer a construir un microscopi electrònic l'any 1931. Posteriorment els seus treballs en aquesta tècnica li permeteren realitzar augments de fins a 100 vegades majors en aquesta classe d'instruments d'observació que els dels microscopis òptics, amb la utilització de l'electrònica i l'electromagnetisme capaç de crear un camp d'especial conformació i de corregir les distorsions de la imatge.
L'any 1986 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física pel seu treball sobre els electrons òptics i pel disseny del primer microscopi electrònic, premi que compartí amb Gerd Binnig i Heinrich Rohrer pel desenvolupament, aquests últims, del microscopi d'exploració d'efecte túnel.

## Referències

* ↑ Mulvey, Tom; Kazan, Benjamin; Hawkes, Peter W. The Growth of Electron Microscopy (en anglès). Academic Press, 1996, p. 134. ISBN 0080577628.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Física 1986 (anglès)
# Futbol Club L'Escala

El Futbol Club L'Escala és un club de futbol català de la ciutat de L'Escala.

## Palmarès

Campió de:
* Primera Catalana: 2023
* Segona Catalana: 2002 I, 2014 I, 2019 I
* Tercera Catalana: 2013 XV

## Enllaços externs

* Fitxa a la FCF Arxivat 2010-06-30 a Wayback Machine.
Primera Catalana - Temporada 2017/2018 :
Grup 1Grup 2
Fundació Esportiva Grama Can Vidalet UE Llagostera UE San Juan At. de Montcada CE Farners CE Banyoles
UE La Jonquera AEC Manlleu CE Sabadell CE Manresa CF Montañesa FC Sant Cugat
CF Mollet UE CF Lloret FC Cardedeu CE Júpiter UE Vic UE Castellar
CE EFAC Almacelles CF Amposta CF Balaguer CE El Catllar CF Igualada Lleida Esportiu B
Juventud 25 Septiembre CFJ Mollerussa CE Morell UE Rapitenca CF Reddis FC Santboià
UE Sant Ildefons UE Tàrrega UD Torredembarra CDC Torreforta UD Viladecans CF Vilanova :
# Fàbrica Fagus

La Fàbrica Fagus (en alemany: Fagus Fabrik o Fagus Werk), una fàbrica de formes a Alfeld a Alemanya, és un exemple important d'arquitectura moderna primerenca en clau de racionalisme. Encarregada pel propietari Carl Benscheidt que volia una estructura radical que expressés la ruptura amb el passat de la companyia, la fàbrica va ser dissenyada per Walter Gropius i Adolf Meyer. Es va construir entre 1911 i 1913, amb afegits i interiors completats el 1925. El conjunt arquitectònic de la Fàbrica Fagus va ser declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 2011.

## Vegeu també

* Racionalisme arquitectònic
* Bauhaus

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Fagus Factory in Alfeld» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
# Francisco de Horcasitas y Colón de Portugal

Francisco de Horcasitas y Colón de Portugal (Blancafort, Conca del Barberà, 9 d'abril de 1743 -Madrid, 18 de gener de 1821) fou un aristòcrata i militar espanyol, Capità general de Catalunya a començaments del segle xix.

## Biografia

Era fill del coronel de cavalleria Agustín Horcasitas i Güemes, originari de Castro Urdiales, i de la reusenca Francisca de Horcasitas Potau i de Portugal. Ingressà al Regiment de Cavalleria de Barcelona en 1758. El 1761 ascendí a alferes, el 1764 a tinent i el 1777 a major. Després de participar en el setge de Gibraltar l'octubre de 1780 va ascendir a capità, i en 1783 passà al Regiment de Montesa com a tinent coronel. En 1786 es casà amb Maria Joaquina de Sesma i Potau.
El 1787 és destinat com a coronel de cavalleria a la Guàrdia de Corps. El 1791 ascendí a brigadier i el 1793 a tinent general, nomenat capità general d'Extremadura. El 19 de novembre de 1797 fou nomenat ministre del Consell Suprem de Guerra i en 1801-1802 fou Capità general de Catalunya. En 1807 fou capità general de Castella la Vella i l'abril de 1808 de la Costa de Granada. L'ocupació francesa el va sorprendre a Madrid, però va poder escapar i arribar a Sevilla. Durant la guerra del francès va formar part del Consell de Guerra i del Tribunal Especial de Guerra i Marina, càrrecs que va mantenir fins al 1820.

## Referències

* ↑ Matías Fernández García Parroquias madrileñas de San Martín y San Pedro el Real: algunos personajes ..., p. 197
* ↑ Emilio de Cárdenas Piera, Vicente de Cadenas y Vicent Caballeros de la Orden de Santiago, siglo XVIII: continuación de la ..., Volum 5, p. 138
* ↑ Horcasitas Colón de Portugal, Francisco (1743-?). a mcnbiografias.com

## Enllaços externs

* Apunts biogràfics de Francesc d'Horcasitas, capità general de Catalunya fill de Blancafort a Històries de Montblanc i la Conca
* Horcasitas Colón de Portugal, Francisco (ca.1743-ca.1815) a l'arxiu del Ministeri de Cultura
# Gai Fanni (historiador)

Gai Fanni (en llatí Caius Fannius) va ser un historiador romà del segle i. Formava part de la gens Fànnia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser autor d'un treball sobre les persones exiliades o executades per Neró, sota el títol d'Exitus Occisorum aut Relegatorum. Constava de tres llibres però va quedar inacabada, ja que estava previst afegir més llibres si Fanni hagués viscut més temps. L'obra sembla que va ser molt popular a l'època, tant pel seu tema com pel seu estil. Fanni va ser contemporani de Plini el jove.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 136-137.
# Gai Fanni (cavaller)

Gai Fanni (en llatí Caius Fannius) va ser un cavaller romà del segle i aC. Formava part de la gens Fànnia, una gens romana d'origen plebeu.
Només se'l coneix per ser mencionat com a frater germanus de Titini (probablement vol dir cosí germà) i perquè va tenir alguns tractes amb Gai Verres l'any 84 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 136.
# Gai Fabrici Luscí

Gai Fabrici Luscí és el nom dels següents personatges:
* Gai Fabrici Luscí (cònsol), cònsol el 282 aC i 278 aC
* Gai Fabrici Luscí (pretor), pretor el 195 aC
# Es Deu des Teix

Es deu des Teix va ser una agrupació poètica sorgida el 1962 amb la intenció de donar a conèixer al públic mallorquí les darreres manifestacions de l'art no figuratiu d'avantguarda. Integraren el grup l'escultor Francesc Barceló i els pintors Martin Bradley, Elsa Collie, Frank Hodgkinson, Theodore Kliros, Richard Kozlow, George Sheridan, Thea Winger i Norman Yanikum, amb William Waldren com a impulsor. Tots eren residents de Deià i Sóller.
El col·lectiu exposà a Palma el 1963 i publicaren un manifest signat per Cristobal Perret i un estudi de Carlos Areán. Bradley, Collie i Kozlow foren substituïts pels pintors Michel Albert, John Ulbricht i Eugenio Molinari.

## Referències

* ↑ «Deu des Teix, es». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 295. ISBN 84-8661702-2.
# Frederic Guillem d'Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg

Frederic Guillem de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (en alemany Friedrich Wilhelm von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg), va néixer a Lindenau-Prússia el 4 de gener de 1785 i va morir a Gottorp, ducat de Schleswig el 17 de febrer de 1831. Va ser un príncep de la Casa d'Oldenburg que esdevingué el primer duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (duc de Schleswig-Holstein-Sonderbourg-Beck de 1816 a 1825 i duc de Schleswig-Holstein-Sonderbourg-Glücksbourg de 1825 a 1831) i el fundador d'una línia reial que actualment inclou les Cases Reials de Dinamarca, Grècia, Noruega, i el Regne Unit. És avi de Frederic VIII de Dinamarca, d'Alexandra de Dinamarca (la dona d'Eduard VII del Regne Unit), de Jordi I de Grècia, i de Dagmar de Dinamarca (la dona d'Alexandre III de Rússia i mare de Nicolau II de Rússia).

## Biografia

Frederic Guillem era fill de Frederic Carles de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1757-1816) i de la comtessa Frederica de Schlieben (1757-1827). El 25 de març de 1816, el príncep es va convertir en l'hereu del seu pare tot i tenir dues germanes més grans, Elisabet Frederica (1780-1862) i Maria Dorotea (1783-1803), sobre la base dels principis de primogenitura i d'agnació que privilegiaven el primer fill baró per damunt de les germanes grans. I el 6 de juliol de 1825 va esdevenir també duc de Glücksburg, per la qual cosa va canviar el títol heretat inicialment pel de duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg.

## Matrimoni i descendents

El 26 de gener de 1810 es va casar amb Lluïsa Carolina de Hessen-Kassel (1789-1867), filla de Carles de Hessen-Kassel i de Lluïsa de Dinamarca i Noruega. D'aquest matrimoni en van néixer deu fills:
* Lluïsa Maria Frederica (1810-1869)
* Frederica (1811-1902), casada amb Alexandre Carles d'Anhalt-Bernburg (1805-1863), un fill de Maria Frederica de Hessen-Kassel i d'Aleix d'Anhalt-Bernburg.
* Carles 1813-1878), que va ser el segon marit de Guillemina Maria de Dinamarca, filla del rei Frederic VI de Dinamarca i de Maria Sofia de Hessen-Kassel.
* Frederic (1814-1885).
* Guillem (1816-1893).
* Cristià IX de Dinamarca (1818-1906).
* Lluïsa (1820-1894), abadessa d'Itzehoe.
* Juli (1824-1903), casat amb Elisabet de Ziegesar (1856-1887).
* Joan (1825-1911).
* Nicolau (1828-1849).

## Enllaços externs

* Genealogia de la dinastia Oldenburg
# Enllaçat estàtic

Una biblioteca estàtica és aquella que s'enllaça en temps de compilació (en oposició a una d'enllaç dinàmic, que s'enllaça en temps d'execució). L'avantatge d'aquest tipus d'enllaç és que fa que un programa no depengui de cap llibreria (ja que les va enllaçar al compilar), fent més fàcil la seva distribució.
L'enllaçat permet al programador i al mateix sistema operatiu dividir un programa en diversos fitxers anomenats mòduls, que poden acoblar per separat i enllaçar en una ocasió posterior, l'enllaç pot ser de naturalesa estàtica o dinàmica. L'enllaç estàtic dona com a resultat, un fitxer executable amb tots els símbols i mòduls respectius inclosos en aquest fitxer.
# Gamela

El gamela (Gamella, Acobu, Barbados), Curinsi o Acobu és una llengua no classificada i presumptament extingida del Maranhão, Regió Nord-est del Brasil. Originalment es parlava al llarg del riu Itapecuru, riu Turiaçu i riu Pindaré, amb descendents ètnics que viuen a Cabo i Vianna a l'estat de Maranhão, els gamela, assimilats lingüísticament pels xavantes.
Kaufman (1994) va dir que 'només Greenberg ha gosat classificar aquesta llengua', a causa de la manca de dades al respecte.
Aquest és presumiblement la llengua gamela de Viana) segons 19 paraules recolliders per Nimuendajú (1937:68).

## Altres varietats

A continuació es mostren altres varietats extingides, de moltes de les quals no es tenen dades, que podrien estar relacionades amb Gamela.
* Arañí - un cop parlada entre el riu Parnaíba i riu Itapecuru
* Puti (Poti) - un cop parlada a la desembocadura del riu Poti (sense atestar)
* Anapurú - un cop parlada a la riba dreta del riu Parnaíba (sense atestar)
* Uruati - llengua extingida des de la desembocadura del riu Munim, Maranhão
* Cururi - llengua extingida dels veïns de la tribu Uruati
* Guanare - un cop parlada entre el riu Itapecuru i el riu Parnaíba (sense atestar)
* Coroatá - un cop parlada al riu Itapecuru, Maranhão (sense atestar)
* Guaxina - un cop parlat a la desembocadura del riu Itapecuru (sense atestar)
* Curinsi - un dialecte extingit del gamela parlat prop de Vianna
* Tacarijú - un cop parlat al riu Longá a l'estat de Piauí (sense atestar)

## Vocabulari

Loukotka (1968) dona tres paraules en gamela:
* kokeáto 'pot'
* kyoipé 'arbre'
* anéno 'tabac'
Paraulesgamella of Viana recollides per Nimuendajú (1937:68) de la seva informant Maria Cafuza a Viana (Maranhão):
    glossaGamella de Viana foctatá (< Tupí) penispurú vulvasebú Negrekatú-brohó Blanc? Indi?katú-koyaká Cunyatmúisi potkokeáto bol de carbassakutubé clubtamarána (< Tupi) ganivetkasapó jaguaryopopó micokokói (< Timbira) cavallpohoné ramatazutí au domèsticakureːká arbrekyoipé tabacanéno pebrebirizu gruixuttomabéto

## Referències

* 1 2 3 Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
* ↑ «Gamela of Viana». Glottolog 4.3, 2020.
* ↑ Nimuendajú, Curt. 1937. The Gamella Indians. Primitive Man 10. 58-71.

## Bibliografia

* Kaufman, Terrence. «The native languages of South America». A: Mosley, C.. Atlas of the world's languages. Londres: Routledge, 1994, p. 46–76.
# Futbol a Madagascar

El futbol és l'esport més popular a Madagascar, seguit pel rugbi. És dirigit per la Federació Malgaixa de Futbol. La selecció de futbol mai s'ha classificat per cap Copa del Món. L'any 2019 arribà a quarts de final de la Copa d'Àfrica de Nacions 2019, on derrotà equips com Nigèria o la RD del Congo.

## Competicions

L'any 2019 començà la primera lliga professional de futbol anomenada Pro League.
* Lliga malgaixa de futbol
* Copa malgaixa de futbol
* Supercopa malgaixa de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2020.
* Caisse Nationale de Prévoyance Sociale Sport
* Association Sportive ADEMA Analamanga
* Fortior Club de la Côte Ouest
* Association Sportive Sotema
* Association Sportive Saint-Michel Elgeco Plus

## Principals estadis

Font:
| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Estadi Municipal de Mahamasina | 22.000 | Antananarivo |
| 2 | Estadi Barikadimy | 20.000 | Toamasina |

## Vegeu també

* Federació Malgaixa de Futbol
* Selecció de futbol de Madagascar

## Referències

* ↑ Mapa Mundial
* ↑ «ESPN.com - SOCCER - Team repeatedly scores own goals to protest refs». Espn.go.com, 02-11-2002.
* ↑ «BBC Sport - Football - Frenchman Jean-Paul Rabier appointed Madagascar coach». BBC News, 21-04-2010.
* ↑ «BBC Sport - Football - Madagascar turn to Mosa yet again». BBC News, 07-02-2011.
* ↑ «Africa Cup of Nations: Rewards for Malagasy history makers», 18-10-2018.
* ↑ Madagasikara, Redaction Midi. «Football : La Pro League lancée ! – Midi Madagasikara» (en francès).
* ↑ «Madagascar - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Madagascar - List of Cup Winners». RSSSF.
* ↑ «Llista d'estadis». worldstadiums.com. Arxivat de l'original el 2021-04-23. [Consulta: 9 setembre 2020].
# Gens Domícia

Domícia (en llatí Domitia) era una gens romana d'origen plebeu, que cap al final de la república consideraven que formaven part d'una de les famílies més il·lustres de Roma.
Durant el temps de la república, ens trobem amb dues branques d'aquesta gens, els Aenobarbs (Aenobarbi) i els Calvins (Calvini) i, a excepció de alguns personatges desconeguts mencionats en passatges aïllats de Ciceró, no n'hi ha cap sense cognomen.

## Referències

* ↑ Valeri Màxim De Factis Dietisque Memorabilibus VI,2,8
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1061.
# Gambusia hurtadoi

Gambusia hurtadoi és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Mèxic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre (Brasil). 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Germans Ríos

Els germans Teodoro Ríos i Santiago Ríos són directors de cinema canaris que han basat la seva carrera cinematogràfica a rodar una sèrie de pel·lícules compromeses amb la realitat insular de Canàries. Són autors d'una trilogia que tracta sobre l'emigració dels canaris cap al continent americà.

## La trilogia de l'els germans Ríos

Els germans Ríos han realitzat durant més de 20 anys una sèrie de pel·lícules on s'intenta recuperar la memòria històrica dels habitants de les Illes Canàries i els seus costums més recents. Entre la seva producció més destacada podríem esmentar Guarapo, Mambí i El vol del guirre. Les tres pel·lícules parlen d'una de les constants dels habitants de les illes a través de la seva història, això és, la necessitat que han tingut els canaris d'emigrar a altres països, principalment Cuba i Veneçuela, en cerca una vida millor. Amb El vuelo del guirre, els germans Ríos tanquen el cercle, habitar (Guarapo), emigrar (Mambí) i retornar (El vuelo del Guirre). Amb Guarapo foren nominats al Goya al millor director novell.

## Documentals

Van ser els responsables d'almenys dos infodocumentals que es projectaven fins a principis dels anys 90 a les sales d'audiovisuals dels centres de visitants dels Parcs Nacionals de Garajonay i del Teide, que mostraven a l'espectador la informació relacionada amb la flora, la fauna i la geologia del Parc Nacional on es projectés.

## Filmografia dels germans Ríos

* Talpa, Teodoro i Santiago Ríos, 1972
* Clímax/El Proceso, Teodoro i Santiago Ríos (curtmetratge), 1977
* Mambí, Teodoro i Santiago Ríos, 1998.
* Guarapo, Teodoro i Santiago Ríos, 1988.
* El vuelo del guirre, Teodoro i Santiago Ríos, 2007.

## Obres cinematogràfiques relacionades

* La isla del infierno, Javier F. Caldas, 1999.
* Mararía, Antonio José Betancor 1998.

## Referències

* ↑ Guarapo al web dels Premis Goya
* ↑ Hermanos Ríos: “El argumento de ‘Guarapo’ sigue tristemente de actualidad”, eldiario.es, 9 de maig de 2014
* ↑ Los hermanos Ríos dicen que su última película es "una metáfora de una Canarias que se fue y ya no es", Europa Press, 10 de maig de 2007

## Enllaços externs

* Teodoro i Santiago Ríos Arxivat 2019-08-29 a Wayback Machine.
* Ressenya de l'estrena de Mambí