OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Esteve de Nidoleres

Sant Esteve de Nidoleres fou l'església parroquial del poble de Nidoleres, pertanyent a la comuna de Trasserra, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada a llevant del poble de Nidoleres, a prop i al sud-est del Mas Escudier, al Pla de la Creu Verda.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Trasserra». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 304. Sant Esteve de Nidoleres». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 334. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Trasserra: Sant Esteve de Nidoleres». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ El lloc amb les restes de l'església, al centre de l'ortofotomapa de l'IGN
# Asellia italosomalica

Asellia italosomalica és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu a Somàlia i l'illa iemenita de Socotra. Nia en coves situades en zones de vegetació àrida i semiàrida. Està amenaçat per l'ús d'insecticides i la pertorbació del seu hàbitat per l'activitat humana. Anteriorment era considerat una subespècie del ratpenat trident comú (A. tridens).

## Referències

* ↑ Benda, P. «Asellia italosomalica» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2017-2.RLTS.T80221456A95642175.en. [Consulta: 20 desembre 2022].
# Sant Geli dau Fesc

Sant Geli dau Fesc (en francès Saint-Gély-du-Fesc) és un municipi occità del Llenguadoc, del departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.
Hi morí el cantant Georges Brassens el 1981.

## Referències

* ↑ Thomas, Eugène. Dictionnaire topographique du département de l'Hérault comprenant les noms de lieu anciens et modernes (en francès). Imprimerie impériale, 1865, p. XV.
* ↑ Gil (coord.), Luis Enrique de la Villa. El Trabajo (en castellà). Editorial Centro de Estudios Ramon Areces SA, 2018-09-17, p. 92. ISBN 978-84-9961-983-5.
# Ashur-Dayan

Ashur-Dayan fou tartan o comandant en cap de l'exèrcit d'Assíria sota Salmanassar III (859-824 aC).
Apareix primerament com epònim el que indica que era d'una família noble, fins i tot de família reial. Va dirigir les campanyes militars a partir del 833 aC i segurament a la mort del rei, destacant en aquestes, a Urartu vers el 833 aC, a Patin el 831 aC, a Qurkhi el 830 aC i a Khubuixkia el 829 aC. L'any següent (828 aC) les informacions desapareixen i s'inicia la guerra civil. Ashur-Dayan no torna a ser esmentat.

## Referències

* History of Egypt, Part 7, per G. Maspero
# Ashurnadinahhe

Ashurnadinahhe és el nom dels següents personatges:
* Ashurnadinahhe I, rei d'Assíria (? - vers 1420 aC)
* Ashurnadinahhe II, rei d'Assíria (vers 1390-1380 aC)
# Saint-Romans

«Saint-Romans» té aquests significats:
* Saint-Romans (francès) o Sant Roman (Isèra) (occità), municipi al departament d'Isera (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Romans-des-Champs, municipi al departament de Deux-Sèvres (regió de Nova Aquitània, França)
* Saint-Romans-lès-Melle, municipi al departament de Deux-Sèvres (regió de Nova Aquitània, França)
# Azra Akın

Azra Akın (Almelo, 8 de desembre de 1981) és una model i actriu turca nascuda als Països Baixos de pares turcs. Fou la guanyadora de Miss Turquia i Miss Món l'any 2002. Azra Akın va guanyar Miss Elite Model Look Turquia als 17 anys, a 1998, quan estudiava al liceu i el mateix any va representar Turquia en la versió internacional del concurs on va entrar entre les 15 finalistes.

## Referències

* ↑ «Miss World 2002 Azra Akin from Turkey puts her hands on her crown ..». Arxivat de l'original el 2017-12-23. [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Miss Turkey wins Miss World» (en anglès). BBC, 07-12-2002.
* ↑ «Azra Akın'dan Instagram'da Arkadaşım Hoşgeldin fotoğrafı» (en turc). Radikal.

## Vegeu també

* Arzum Onan
* Feriha Tevfik
* Keriman Halis
* Leyla Lydia Tuğutlu

## Enllaços externs

* Azra Akın a IMDb
* Ser Miss Turquia no em va canviar, entrevista amb Azra Akın (turc)
* Entrevista (anglès)
# Arsames II d'Armènia

Arsames II d'Armènia fou un suposat rei d'Armènia, Sofene i Commagene, introduït per una hipòtesi: a la genealogia dels oròntides hi ha un salt d'una generació entre Mitridates I Cal·linic de Commagena (109-86 aC) i la seva esposa la princesa selèucida Laòdice VII Tea. Per arranjar aquesta discrepància, hom va suggerir que Arsames I hauria estat succeït per un homònim, suposadament el seu fill, que seria Arsames II. Cyril Toumanoff ha rebutjat la hipòtesi.

## Referències

* ↑ The Cambridge History of Iran. vol. 3, part 1, p. 512.
* ↑ Toumanoff, Cyril. Studies in Christian Caucasian History. Georgetown University Press, 1963, p. 281-282.
# Arsames

Arsames és el nom dels següents personatges:
Arsames, persa antic Aršama, arameu Rsm, fou el nom de diversos personatges aquemènides. El nom deriva d'Aršan (heroi) i ama (fort). La forma femenina Arshama o Aršama (grec Arsama) consta també, ja que el va portar una filla de Darios I el Gran. Els principals personatges foren:
* Arsames de Pèrsia, avi de Darios I el gran
* Arsames o Arsàmenes o Arsanes, príncep aquemènida
* Arsames (príncep), príncep aquemènida, sàtrapa d'Egipte 428-404 aC
* Arsames, fill il·legítim d'Artaxerxes II de Pèrsia Memnon (404 aC–358 aC) assassinat pel seu germà Artaxerxes III de Pèrsia Ocus (vegeu també Ariaspes)
* Arsames d'Armènia, rei d'Armènia:
** Arsames I d'Armènia o Artavasdes I d'Armènia, rei d'Armènia vers 243-227 aC. Si no existeix el següent el seu nom seria Arsames d'Armènia o Artavasdes I d'Armènia.
** Arsames II d'Armènia, rei hipotètic d'Armènia introduït per equilibrar generacions entre un rei i la seva muller. Existència especulativa.
# Asebeia

Asebeia (grec antic: ἀσέβεια) era un càrrec criminal a l'antiga Grècia contra la profanació. Segons el Diccionari Grec-Català, la paraula significa 'impietat', 'actes d'impietat'.
Es podia acusar un subjecte per la violació o l'entrebanc de les cerimònies del culte públic, o si donava mostres d'allò que en temps moderns s'anomenaria heterodòxia o heretgia. Dins del primer cas hi entrava l'ocupació de terrenys consagrats, el saqueig o altres danys als temples, la violació del dret d'asil, la interrupció de sacrificis i festivals, la mutilació de les estàtues dels déus, la introducció de divinitats no reconegudes per l'estat i altres transgressions especialment definides per les lleis sagrades de l'Àtica, com ara interrompre o assistir a una celebració dels misteris d'Eleusis sense autorització i divulgar-ne els secrets als no iniciats. Tallar o trencar les oliveres sagrades o col·locar una branca de suplicant (ἱκετηρία) en un altar particular en un moment impropi. També castigava l'oferiment d'un sacrifici sense seguir adequadament els ritus prescrits.
Protàgores va ser exiliat, segons Diògenes Laerci, per escriure «que no podia saber si els déus existien o no». Anaxàgores va ser perseguit per impugnar les opinions que tothom tenia sobre el sol. Alcibíades va ser perseguit i condemnat a mort acusat de la mutilació dels hermai, o estàtues fàl·liques d'Hermes. També es va condemnar Sòcrates per no considerar divins els objectes del culte públic, diu Xenofont.
Qualsevol ciutadà podia presentar aquesta acusació (ἀσεβείας γραφή) a l'Arcont basileu. No existia un text legal que definís els càrrecs ni quins procediments s'havien de dur a terme en cas d'asebeia, però diversos autors parlen d'aquesta acusació i de les penes que s'imposaven, com ara Plutarc, Polibi, Demòstenes i Aristòtil.
Els judicis eren públics i tenien dues parts. Primer s'establia per votació si s'havia de declarar culpable a l'acusat. Si era declarat culpable, com que les lleis no prescrivien una pena fixa, els jutges, en un segon pas, decidien quin càstig era l'adequat. Les penes conegudes eren, les multes, l'exili, la mort, la confiscació dels béns i l'atimia, o privació de drets civils. La pena de mort era la sentència més freqüent. Si l'acusat era declarat innocent, l'acusador podia haver de pagar una multa de fins a mil dracmes.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (et al.) (eds.). Diccionari Grec Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana; Fundació Institut Cambó, 2015, p. 364. ISBN 9788441224223.
* 1 2 Smith, William (ed.). «Asebeias Graphe». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ Xenofont. Apologia de Sòcrates, X
# Badri Nath Prasad

Badri Nath Prasad (hindi: बदरी नाथ प्रसाद) (Muhammadabad Gohna, 12 de gener de 1899 - Allahabad, 18 de gener de 1966) va ser un matemàtic indi.

## Vida i Obra

Prasad va néixer al districte d'Azamgarh on va ser educat tan en hindi com en urdú, essent totalment bilingüe. Va estudiar matemàtiques al Patna College i a la universitat Hindú de Benarés, graduant-se el 1921. Després d'uns anys fent de professor en aquestes dues institucions, va anar a les universitats de Liverpool i París, obtenint un doctorat en aquesta última el 1932, dirigit per Arnaud Denjoy.
El 1932, en retornar a l'Índia, va ser professor de la universitat de Allahabad, en la qual va romandre fins a la seva jubilació el 1961, excepte dos cursos en que va ser professor del Patna College.
Els treballs de recerca de Prasad versen sobre tot sobre la sumabilitat de les sèries de Fourier. També va ser el fundador de la Societat Matemàtica d'Allahabad, que va lluitar per la introducció del mètodes pedagògics europeus a l'Índia.
Va ser guardonat amb el premi Padma Bhushan i els darrers anys de la seva vida va ser nomenat membre de la Cambra Alta (Rajya Sabha) del parlament indi.

## Referències

* ↑ Misra, 2011, p. 2.
* ↑ Misra, 2011, p. 3.
* ↑ Narasimhan, 1991, p. 240.
* ↑ Narasimhan, 1991, p. 241.
* ↑ Misra, 2017, p. 9.

## Bibliografia

* Manchanda, P. «Development of Industrial and Applied Mathematics in India» (en anglès). Indian Journal Industral and Applied Mathematics, Vol. 9, Num. 1, 2018, pàg. 1-13. DOI: 10.5958/1945-919X.2018.00001.4. ISSN: 0973-4317.
* Misra, Ram Bilas. Mathematics and mathematicians at Prayag (Allahabad) (en anglès). Lambert Academic Publishing, 2011. ISBN 978-3-8443-0102-1.
* Narasimhan, R. «The Coming of Age of Mathematics in India». A: Peter Hilton, Friedrich Hirzebruch, Reinhold Remmert (eds.). Miscellanea Mathematica (en anglès). Springer, 1991, p. 235-258. ISBN 978-3-642-76711-1.
* Singh, U.N. «Professor B. N. Prasad» (en anglès). Indian Journal of Mathematics, Vol. 41, Num. 1, 1999, pàg. i-xviii. ISSN: 0019-5324.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Badri Nath Prasad» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Misra, R.B. «Pillars of Mathematics Sprouted/Progessed/Shrunk at Allahabad (India)». Researchgate, 2017. [Consulta: 24 febrer 2021]. (anglès)
* «Professor B. N. Prasad». The Allahabad Mathematical Society. [Consulta: 24 febrer 2021]. (anglès)
* «Biographical sketchs» p. 15-16. Rajya Sabha. [Consulta: 24 febrer 2021]. (anglès)
# Attiéké

Attiéké (escrit de vegades acheke) és un acompanyament preparat amb mandioca que forma part de la gastronomia de Costa d'Ivori a l'Àfrica. La base del plat és polpa de mandioca rallada o granulada fermentada. També es prepara attiéké dessecat, amb una textura similar al couscous. És un plat tradicional i comú a Costa d'Ivori, que es va originar a la regió sud del país, i el mètode per a la seva preparació és ben conegut a Costa d'Ivori i a Benín. A Costa d'Ivori, aquest plat se serveix com a acompanyament de Kedjenou, un tipus de guisat. L'attiéké fresc es fa malbé ràpidament, i en general ha de ser consumit dins de les 24 hores posteriors a la seva preparació. Com que és un producte de vida molt curta, és difícil implementar la distribució massiva des de zones rurals a zones urbanes.

## Preparació

La mandioca és pelada, triturada i barrejada amb una petita quantitat de mandioca fermentada prèviament (que té diferents noms depenent de l'ètnia que ho produeix. Es diu mangnan Ebrié lidjrou en Adjoukrou i bêdêfon en allandjan), a continuació, la pasta així obtinguda es deixa novament fermentar durant un o dos dies. Al final del temps de fermentació que ha permès eliminar l'àcid cianhídric que conté en gran proporció la mandioca natural, la polpa es deshidrata, tamitzada, i assecada, i a continuació es realitza l'última cocció al vapor. Després d'uns minuts de cocció, l'attiéké està llest per al consum.

## Vegeu també

* Fufu

## Referències

* ↑ Kewellen Dolley, "Acheke, A Tasty West African Dish" Arxivat 2014-05-12 a Wayback Machine., SekouKamara.com, October 1, 2013.
* 1 2 3 Sanni, L.O.; (et al.). Successes and challenges of cassava enterprises in West Africa: a case study of Nigeria, Benin and Sierra Leone. IITA, juny 2009, p. 6. ISBN 9781313404 [Consulta: octubre 2012].
* ↑ Bationo; (et al.), Andre. Innovations as Key to the Green Revolution in Africa. Springer, 2011. ISBN 9048125413 [Consulta: octubre 2012].
* 1 2 International Labour Organization. Rural Development and Women in Africa. International Labour Office, 1984, p. 102–104. ISBN 9221036332 [Consulta: octubre 2012].
* ↑ James J. Singleton.

## Bibliografia

* Franconie, Hélène; (et al.) (2010). Franconie, Hélène; (et al.). Couscous, boulgour et polenta: Transformer et consommer les céréales dans le monde (en francès). Karthala Editions, 2010. ISBN 281110285X [Consulta: octubre 2012]. Karthala Editions. ISBN 281110285X. Consultat el October 2012.

## Enllaços externs

* Imatges d'attiéké al Flickr
# Cucut becnegre

El cucut becnegre (Coccyzus erythropthalmus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos, criant en Amèrica del Nord, des d'Alberta i sud de Saskatchewan, cap al sud i l'est, a través del sud del Canadà, fins a la meitat oriental dels Estats Units, arribant cap al sud fins al nord de Texas i Alabama. Passa l'hivern al nord-oest de Sud-amèrica, des del nord de Colòmbia fins al centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ Cucut becnegre a CERCATERM Rev. 09/11/2012
# Juan José Rodríguez Aguado

Juan José Rodríguez Aguado, més conegut com a Juanjo (Palència, 15 de maig de 1973) és un exfutbolista castellanolleonès, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Comença a destacar a les files del CF Palencia. D'ací fitxa pel Real Burgos, amb qui debuta a Segona Divisió la campanya 93/94. L'any següent debuta a la màxima categoria amb el CD Logroñés, amb qui marca un gol en 9 partits a la màxima categoria.
La temporada 95/96 és titular amb el Sestao Sport, on assoleix 8 dianes. El club verd-i-negre perd la categoria, i el davanter recala a un altre club basc, la SD Eibar, amb qui marca sis gols.
La carrera del castellanolleonès prossegueix per equips de Segona Divisió B, com el Benidorm CD o la Gimnástica de Torrelavega. A la temporada 02/03 retorna a disputar la categoria d'argent amb el Terrassa FC, tot i que només apareix en sis ocasions, marcant un gol.
Posteriorment, juga al Burgos CF i de nou al CF Palencia.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Luiz Alberto da Silva Oliveira

Luiz Alberto da Silva (Rio de Janeiro, 1 de desembre de 1977) és un futbolista brasiler, que ocupa la posició de defensa.
Comença a destacar al Flamengo. L'any 2000 dona el salt a Europa per militar al Saint-Étienne francés. A l'any següent fitxa per la Reial Societat. Al conjunt donostiarra no es consolida, sent cedit a dos clubs brasilers, l'Internacional i l'Atlético-MG. El 2005 és traspassat al Santos, del seu país, on milita dos anys abans de fitxar pel Fluminense.
Ha estat internacional amb Brasil en una ocasió, dins la Copa Confederacions de 1999, enfrontant-se a Nova Zelanda. Amb la selecció olímpica hi va disputar un encontre l'any 2000.

## Títols

* Copa Oro: 1996
* Campionat carioca: 1996, 1999, 2000
* Copa dos Campeões Mundiais: 1997
* Copa Mercosur: 1999
* Taça Guanabara: 1999
* Campionat paulista: 2006
* Copa do Brasil: 2007

## Referències

* ↑ «anglès Luiz Alberto Facts». The Guardian. [Consulta: 11 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Peperita

Peperita és el terme genèric que s'aplica a les roques formades per la fracturació in situ d'un magma que intrueix i es barreja amb sediments humits no consolidats. La roca pot presentar clasts volcànics tot formant textura jigsaw. El nom peperita va ser emprat inicialment per a descriure algunes roques de la regió de Limanha, a França.

## Referències

* ↑ Skilling, I.P., White, J.D.L/ & McPhie, J. 2002. Peperite: a review of magma-sediment mingling, Journal of Volcanology and Geothermal Research, 114, 1-17
* ↑ de Goer de Herve, A. 2008. Chapter 5, Peperites from the Limagne Trench (Auvergne, French Massif Central), a distinctive feature of phreatomagmatic pyroclastics. History of semantic drift. In: Leyrit, H. & Montenat, C. (Eds.) Volcaniclastic rocks, from magmas to sediments, Taylor & Francis, 270pp.

## Vegeu també

* Peperino
# Pedrui

Pedrui (o Petroi) va ser un castre amb Roda, actualment desaparegut, de la comarca històrica de la Ribagorça.
Muhàmmad al-Tawil a la tardor de 908 quan ja era amo de Lleida, a la Ràtzia de 908, destruí i es va apoderar de Roda i Pedrui.
Situat entre la Pobla de Roda i Sant Esteve del Mall del municipi d'Isàvena, a la Baixa Ribagorça de l'Aragó, només queda actualment l'ermita de Pedrui o el santuari de la Mare de Déu de Pedrui, església del castre consagrada el 5 de novembre de 972, pel bisbe Odesind de Ribagorça.
Els habitants de Pedrui, Rin de la Carrasca, Carrasquer i El Camp van fundar la Pobla de Roda l'any 1276, però havien de mantindre els cultius (com la vinya i els cereals) de les antigues explotacions. Aleshores Pedrui va quedar deshabitat, però Rin i Carrasquer van mantindre les cases habitades.

## Castre i territori Petroi

Formava part d'aquest territori Serradui (Satarroy o Sedarué). A les actes de principi de la baixa edat mitjana, segle xi, apareix l'ermita de la Feixa, consagrada per Borrell de Roda (bisbe Borrell 1017-27) l'any 1018; i els Cingles occidentals de la serra de Sis. Al nord les fonts de Sant Cristòfol, pel sud la vall Maliense, a l'est el Coll de Vent, i a l'oest el riu Isàvena.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Aragonesa, Territorios altomedievales
* ↑ ABADAL Y VINYALS, Ramón: Els primers comtes catalans, Volum 1. Pàgina 314
* ↑ IGLESIAS COSTA, Manuel: Historia del Condado de Ribagorza Edita Instituto de Estudios Altoaragoneses. Área de Cultura de la Diputación de Huesca. Pàgina 60. ISBN 84-8127-121-7
* 1 2 IGLESIAS COSTA, Manuel: Roda de Isábena. Volum 108 de Monografías del Instituto de Estudios Pirenaicos. Edita Consejo Superior de Investigaciones Científicas, Instituto de Estudios Pirenaicos, 1980. Original d'Universitat de Califòrnia
* ↑ «Pedrui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pedrui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ BOIX I POCIELLO, Jordi C.: De Roda a Lleida. La fi d'un somni històric; Vielha, maig 1998. La Sitja 18. Institut d'Estudis del Baix Cinca. Pàgina 46. ISBN 84-87861-28-8
* ↑ «Pedrui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ L'Organització del Territori i les Dinàmiques Socials a Ribagorça. Universitat de Saragossa, p. 560 a 563
* ↑ «Pedrui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pedrui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pedrui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ IGLESIAS COSTA, Manuel: Historia del Condado de Ribagorza Edita Instituto de Estudios Altoaragoneses. Área de Cultura de la Diputación de Huesca. Pàgines 93 i 94. ISBN 84-8127-121-7
# Pedró de Can Catà

Pedró de Can Catà és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un pedró del segle XVII situat a l'entrada de la propietat de can Catà de la Vall. En el requadre rebaixat que ocupa gairebé tota la cara del pedró hi ha la següent inscripció:
"DIENT UN PATER NOSTER Y UNA AVE MARIA SE BUANT EN QORANTA DIES ES DE PERDO" 1631 CATA
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 3 «Pedró de Can Catà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Pinyolada

La pinyolada és un subproducte de l'extracció en un trull de l'oli d'oliva. En el sistema tradicional d'extracció s'obtenia un residu sòlid, la pinyolada, amb un grau d'humitat d'entre 25 i 30%. Altres nom són: pinyol, pinyola, molinada, sansa, rullol, nuïls o flàvia.
En sistemes moderns de centrifugatge com aquell dit de tres fases la pinyolada té l'inconvenient de ser més humida, aproximadament amb 45% d'humitat i necessita un quilogram d'aigua per cada kg d'olives i per això és més pol·luent.
En el sistema de centrifugació de dues fases s'obté junt la morca i la pinyolada amb vora 65-70% d'humitat.
De la pinyolada s'obté prop de 3% de l'oli però no per mitjans físics sinó amb l'ús de productes químics com l'hexà.
També se n'obté àcid maslínic.
L'oli de pinyolada una vegada refinat es mescla amb oli d'oliva verge per tal de donar-li un aspecte i sabor d'oli, puix que el refinatge el fa insípid i quasi incolor.

## Vegeu també

* Oli d'oliva
* Morca
* Bagàs

## Referències

* ↑ noms normatius

## Enllaços externs

* Pinyolada a l'Atles Lingüístic del Domini Català
# Philipp Bartholomé Rüfer

Philipp Bartholomé Rüfer (Lieja (Bèlgica), 7 de juny, 1844 - Berlín (Alemanya), 17 de setembre, 1919), va ser un compositor alemany.

## Biografia

Rüfer, fill d'un organista alemany, va estudiar, entre altres coses, Composició amb Étienne Soubre al Conservatori Reial de Lieja i amb Moritz Hauptmann al Conservatori de Leipzig. Des de 1871 va treballar a Berlín, on va ensenyar primer piano i partitura al Conservatori Stern i després al Conservatori Klindworth-Scharwenka, on va ensenyar com a professor des de 1881. Va ser considerat un professor influent entre els seus alumnes Charles Griffes, Gueorgui Catoire, Heinz Tiessen, Otto Besch, Fritz Schedler i Hans Schindler.
A més d'una simfonia, un concert per a violí, obertures, diverses obres de música de cambra, peces per a piano i cançons, va escriure, entre altres coses: les dues òperes Merlí (1887) basades en un drama de Karl Immermann i, Ingo (1896) basat en la novel·la Els avantpassats de Gustav Freytag. Segons el lexicògraf Philip Kruseman (1887–1955), Rüfer era un seguidor de Richard Wagner. Amb l'excepció d'una sonata per a orgue, gairebé totes les obres de Rüfer estan avui oblidades.
El 1909 es va convertir en membre associat de l'Académie Royale des Sciences, des Lettres et des Beaux-Arts de Belgique i va ser eliminat de la llista de membres el 1919.

## Referències

* 1 2 3 4 Christoph Schlüren: Philippe Bartholomé Rüfer auf: Repertoire-Explorer, August 2017
* ↑ Académicien décédé: Philippe Bartholomé Rüfer. Académie royale des Sciences, des Lettres et des Beaux-Arts de Belgique, abgerufen am 19. Dezember 2023 (französisch).