OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peter Docter

Peter Docter, també conegut com a Pete Docter, (Bloomington, Minnesota, 10 d'agost de 1968) és un animador, guionista i director de cinema estatunidenc. És especialment conegut pels seus treballs d'animació infantil amb la productora Pixar.
Es graduà a l'Institut John F. Kennedy de la seva ciutat. Abans de treballar per Pixar, creà tres no-animacions per ordinador: Next Door, Palm Springs, i Winter.
Docter ha format part integrant d'algunes de les obres seminals de Pixar, en particular, Toy Story, Toy Story 2, i Monsters, Inc.. Va contribuir en aquestes pel·lícules com a coautor dels guions, i va treballar amb animadors gràfics de la talla de John Lasseter, Andrew Stanton i Joe Ranft. L'any 2004, John Lasseter li encarregà el doblatge per a la versió anglesa de la pel·lícula d'animació japonesa Hauru no Ugoku Shiro.
Està casat amb Amanda Docter, amb qui té dos fills, Nicholas "Nick" Docter i Elizabeth "Elie" Docter.

## Filmografia

| Any | Títol | Funció |
| 1995 | Toy Story | Guionista |
| 1997 | Geri's Game | Guionista |
| 1998 | A Bug's Life | Guionista |
| 1999 | Toy Story 2 | Guionista |
| 2001 | Monsters, Inc. | Director / Guionista |
| 2002 | Mike's New Car | Director / Guionista |
| 2008 | WALL·E | Guionista |
| 2009 | Up | Director |
| 2009 | Dug's Special Mission | Productor executiu |
| 2013 | Monsters University | Guionista |
| 2015 | Inside Out | Director |

## Referències

* ↑ Dickey, Josh. «Pixar announces Latin-themed feature» (en anglès). Variety.com, 24-04-2012. [Consulta: 25 abril 2013].
* ↑ Connelly, Brendon. «The next film from the director of Up and Monsters Inc. is called The Inside Out – at least for now» (en anglès). BleedingCool.com, 02-12-2012. [Consulta: 21 gener 2013].

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial de Pixar Animation Studios
# Peter Doherty

«Peter Doherty» té aquests significats:
* Peter Dermot Doherty, futbolista i entrenador nord-irlandès
* Pete Doherty, líder de la formació musical Babyshambles i ex-component de The Libertines
# Parc nacional Girringun

Parc Nacional Girringun és un parc nacional que es troba a Queensland (Austràlia), situat a 1291 km al nord-oest de Brisbane. En la seva creació l'any 1994 es va denominar Parc Nacional Lumholtz, denominació que es va canviar per l'actual l'any 2003.
El parc ocupa una àrea de 1510 km² i és gestionat pel Servei per a la Vida Salvatge de Queensland.

## Patrimoni de la Humanitat

Forma part dels Tròpics humits de Queensland, zona classificada des de l'any 1988 per la Unesco com un dels Patrimonis de la Humanitat a Austràlia.
Aquesta regió, coberta principalment per boscos humits, tropicals s'estén al llarg de la costa nord-est d'Austràlia. Aquest biòtop alberga un conjunt molt complet i variat de plantes, marsupials i ocells cantaires, així com tot un seguit d'espècies rares, vegetals i animals, en perill d'extinció.

## Geografia

Aquest gran parc nacional es compon principalment de boscos d'esclerofil·les humits, amb petits enclavaments de la selva tropical al llarg de les pistes i als turons. Les serres amb vistes al mar, George i Cardwell dominen el paisatge, el sòl està ple de runa de granit d'una erupció volcànica que hi va haver fa prop de 100000 anys. El punt més famós del parc és el lloc des d'on es veu caure les Wallaman Falls les que, amb 268 metres d'altura, són les més altes d'Austràlia.

## Viatges

La principal ruta és la pista de la bretxa de Dalrymple (Gap Pista Dalrymple) i des d'on es poden veure les Wallaman Falls. La resta del parc no està cobert o en el millor cas, només amb pistes molt rudimentàries.
La major part és accessible als excursionistes, però a causa de la llunyania del parc i el terreny accidentat, només els excursionistes experimentats són capaços de fer llargues caminades allà.

## Galeria d'imatges

* Les cascades Blencoe
* Vista del parc
* Cascades Wallaman
* Cascades Murray
* Wallaman falls

## Referències

* ↑ Reid, Greg. Australia's National and Marine Parks: Queensland. South Yarra, Victoria: Macmillan Education Australia, 2004, p. 21. ISBN 0-7329-9053-X.
* ↑ Hema Maps. Discover Australia's National Parks. Milsons Point, New South Wales: Random House Australia, 1997, p. 168. ISBN 1-875992-47-2.
* ↑ Informació sobre els boscos tropicals humits de Queesland a la pàgina de la UNESCO

## Vegeu també

* Tròpics humits de Queensland
# Parc nacional Edmund Kennedy

Edmund Kennedy és un parc nacional que es troba a Queensland (Austràlia), situat a 200 km al sud de Cairns, 170 km al nord de Townsville, 5 km al nord de Cardwell i a 1269 km al nord-oest de Brisbane.

## Patrimoni de la Humanitat

Forma part dels Tròpics humits de Queensland, zona classificada des de l'any 1988 per l'Organització de les Nacions Unides per a l'Educació, la Ciència i la Cultura (UNESCO) com un dels Patrimonis de la Humanitat a Austràlia.
Aquesta regió, coberta principalment per boscos humits, tropicals s'estén al llarg de la costa nord-est d'Austràlia. Aquest biòtop alberga un conjunt molt complet i variat de plantes, marsupials i ocells cantaires, així com tot un seguit d'espècies rares, vegetals i animals, en perill d'extinció.

## Història

La terra que una vegada va ser la llar de les persones Girramay El 1848, l'explorador Edmund Kennedy i el seu equip van desembarcar 35 km al nord del parc. Ell va viatjar al sud a través de l'àrea ara coneguda com el Parc Nacional d'Edmund Kennedy en un intent fallit de trobar el pas entre les muntanyes de la costa.
Va ser ampliat el 1980 amb terrenys donat pels activistes de la conservació Margaret i Arthur Thorsborne. El 2011, el cicló Yasi va causar molt de mal a la zona.

## Referències

* ↑ Reid, Greg. Australia's National and Marine Parks: Queensland. South Yarra, Victoria: Macmillan Education Australia, 2004, p. 21. ISBN 0-7329-9053-X.
* ↑ Hema Maps. Discover Australia's National Parks. Milsons Point, New South Wales: Random House Australia, 1997, p. 168. ISBN 1-875992-47-2.
* ↑ Informació sobre els boscos tropicals humits de Queesland a la pàgina de la UNESCO
* 1 2 «Edmund Kennedy, Girramay National Park: Nature, culture and history». Department of National Parks, Recreation, Sport and Racing, 07-06-2011. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014. [Consulta: 6 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Parc Nacional Edmund Kennedy (anglès)
# Pere Tordera Blancafort

Pere Tordera Blancafort (Tona, 1965) és un fotògraf català. Premi Ortega Gasset 1992, Lux d'Or 2005, Premi Agustí Centelles 1991 i finalista del Fotopres 1993. Actualment treballa al diari Ara. Entre els anys 1989 i 1997, va treballar a les diferents edicions comarcals d'El 9 Nou. També ha col·laborat amb El País, La Vanguardia i El Periódico de Catalunya. L'any 1998, i fins al 2010, va obrir un estudi de fotografia a Vic, dedicat principalment al retrat, els catàlegs i els esdeveniments socials.

## Referències

* ↑ «Manuel Leguineche y Pere Tordera, premios Ortega y Gasset de periodismo». El País [Madrid], 07-04-1992. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «L'osonenc Pere Tordera guanya el premi LUX d'Or de fotografia». Vilaweb, 16-10-2005. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «Oblidats al desert». Ara, 26-02-2017. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «Projecte 1 dia 1 foto». Dossier. Arts Santa Mònica, Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 22 novembre 2014].
# Pere Torre

Pere Torre (o Petro Torra o Pere Torra), (Principat de Catalunya, segle XVII), fou un lexicògraf i gramàtic català, autor del diccionari català-llatí Dictionarium seu Thesaurus Catalano-Latinus verborum ac phrasium, publicat per primer cop a Barcelona l'any 1640. Fou professor de gramàtica a la Universitat de Barcelona.
La Biblioteca de Fons Antic de la Universitat de Barcelona conserva una cinquantena d'obres que van formar part de la biblioteca personal de Torre, així com alguns exemples de les marques de propietat que van identificar els seus llibres al llarg de la seva vida.

## Referències

* ↑ «Pere Torre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Antics posseïdors: Torre, Pere». [Consulta: 29 abril 2020].

## Bibliografia

* Germà Colon i Amadeu-J. Soberanas, Panorama de la lexicografia catalana: de les glosses medievals a Pompeu Fabra, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1991 (2ª ed.).
* Antoni Ferrando Francès i Miquel Nicolás Amorós, Història de la llengua catalana, Ed. UOC, Barcelona 2005.
* Manuel Llanas i Pont, L'edició a Catalunya: segles XV a XVII. Gremi d'Editors de Catalunya, Barcelona 2002.
* Albert Rico i Joan Solà, Gramàtica i lexicografia catalanes, síntesi històrica. Universitat de València, València 1995.

## Enllaços externs

* Dictionarium seu Thesaurus, catalano-latinus verborum, ac phrasium, Antoni Lacavalleria, Barcelona 1653 (facsímil digital a la Biblioteca Virtual Cervantes de l'exemplar conservat a la Biblioteca de la Universitat de València)
* Dictionarium seu Thesaurus, catalano-latinus verborum, ab phrasium, Antoni Lacavalleria, Barcelona 1670 (facsímil digital de la Biblioteca de Catalunya)
# Pedro Leopoldo Carrera

Pedro Leopoldo Carrera (Tres Arroyos, 19 de juny de 1914 - Buenos Aires, 2 de setembre de 1963) fou un jugador argentí de billar de la dècada de 1950.
Ha estat cinc cops campió del món en les modalitats de tres bandes, pentatló, lliure i quadre.

## Palmarès

Font:
* Campionat del Món de billar a tres bandes: 1952 1953
* Campionat del Món de billar pentatló: 1954
* Campionat del Món de billar de carambola lliure: 1950, 1953
* Campionat del Món de billar de carambola quadre 47/2: 1951 1947
* Campionat Pan-americà de billar a tres bandes: 1950
* Campionat Pan-americà de billar de carambola quadre 47/2: 1 cop
* Campionat Pan-americà de billar de carambola quadre 71/2: 1 cop
* Campionat Pan-americà de billar de carambola lliure: 1 cop
* Campionat de l'Argentina de billar: 20 cops campió en diverses modalitats

## Referències

* ↑ Rosa, Santo La. History of Billiards through its Champions Fifth part, 29 November 2019. ISBN 9780244835873.
* ↑ «Pedro Leopoldo Carrera : Premio Konex de Platino 1980: Billar» (en castellà). Fundación Konex.Consultado, 2010. Arxivat de l'original el 2013-11-05. [Consulta: 2 novembre 2013].
* ↑ Palmarès Kozoom. 2016-11-25
# Petersburger Nächte

Petersburger Nächte (les nits de Sant Petersburg) és una pel·lícula dramàtica alemanya dirigida el 1958 per Paul Martin i protagonitzada per Ewald Balser, Johanna von Koczian, Ivan Desny, Claus Biederstaedt i Therese Giehse. El guió és de Max Nosseck i Johannes Hendrich, escrit sota el nom de Henry Ossdrich, basant-se en una història de Viktor Tourjansky i Robert Thoeren. Fou estrenada a Barcelona el 14 de gener de 1963 sota el títol Tatiana ojos negros als cinemes Atenas, Dorado i Vergara.

## Argument

A principis de segle XX a Sant Petersburg, la jove Tatiana Ivanovitx s'escapa del seu col·legi i torna a casa. Un home ric, Alexander Drubin, intenta seduir-la. La porta a un cabaret on el pare Ivan de la noia treballa per pagar els seus deutes. Ella no coneix aquesta situació.

## Repartiment

* Ewald Balser... Ivan Ivanovitx
* Johanna von Koczian... Tatiana
* Ivan Desny... Alexander Drubin
* Claus Biederstaedt... Viktor Kardoff
* Therese Giehse... Antonida
* Bum Krüger... Nikolai Pawlin
* Walter Bluhm... Arzt

## Referències

* ↑ Petersburger Nächte (Deutschland) siehe Der Spiegel 33/1958, 13. August 1958. Abgerufen am 4. Oktober 2019.
* ↑ Tatiana ojos negros a filmoteca.org

## Enllaços externs

* Petersburger Nächte a filmportal.de
# Petersenita-(Ce)

La petersenita-(Ce) és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la burbankita. Va rebre el seu nom l'any 1994 per Joel D. Grice, Jerry Van Velthuizen i Robert A. Gault en honor del Dr. Ole Valdemar Petersen (1939-), curador del museu de geologia de Copenhaguen (Dinamarca), pel seu treball en la mineralogia de les roques alcalines.

## Característiques

La petersenita-(Ce) és un carbonat de fórmula química Na₄(Ce,La,Nd)₂(CO₃)₅. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls poden ser prismàtics a aciculars, de fins a 7 mil·límetres, típicament en agregats paral·lels. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la petersenita-(Ce) pertany a «05.AD - Carbonats sense anions addicionals, sense H₂O, amb elements de les terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: sahamalita-(Ce), remondita-(Ce), remondita-(La) i paratooïta-(La).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, al Mont Saint-Hilaire, a La Vallée-du-Richelieu RCM (Montérégie, Quebec, Canadà). També ha estat descrita en jaciments al Massís de Khibini (Rússia).

## Referències

* ↑ «Petersenite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ «Petersenite-(Ce)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 maig 2016].
# Pastorets de Cardona

A Cardona s'hi representen com a molts indrets a Catalunya els Pastorets. Aquesta tradició nadalenca va començar l'any 1900 i ha perdurat fins als nostres dies.

## Història i evolució

Si bé la majoria dels pobles escenifiquen els textos de Ramon Pàmies o Josep Maria Folch i Torres, els Pastorets de Cardona fan una gala d'una peça genuïna i molt musical que ha anat evolucionant el llarg dels anys. La versió actual, obra de Mossèn Josep Domeque de l'any 1944 a partir dels textos propis i d'altres autors com Serafí Pitarra. Va ser una recomposició totalment de memòria, ja que els originals havien desaparegut en els saquejos que durant la guerra civil havia patit el teatre "Els Catòlics". L'origen castellà dels textos originals explica també la pila de barbarismes en el text, llegat del català escrit i parlat previ a la normalització lingüística que dugué a terme Pompeu Fabra.
La música és obra de mossèn Llorenç Riu, Ramon Mosella i Domingo Malé. Al principi es tocava amb piano fins que en el 1975, Joan Roure hi va fer els arranjaments per cobla, fins que el 2008 el Narcís Mellado i Xavier Ventosa van adaptar la música per la Banda de Cardona.
D'entre els elements característics conformants, destaca l'escenografia dissenyada i creada pel mestre geganter Toni Mujal, que acompanya el vestuari dels personatges principals, dissenyats i confeccionats per la dissenyadora Goretti Puente.
L'any 2020, en plena onada de la pandèmia, es va encarregar a Jordi Santasusagna uns pastorets reduïts, tant de durada com de personatges, i es va aprofitar per donar-li una coherència temporal. El 2021 es va recuperar el format original i es va reestructurar el guió, afegint una petita escena i una cançó de pastors amb text de Jordi Santasusagna i música de Xavi Ventosa.

## Referències

* ↑ «Els Pastorets de Cardona 2017». Descobrir.cat, 2017. [Consulta: 18 desembre 2917].
* 1 2 «Els centenaris Pastorets de Cardona arriben per celebrar el Nadal», 15-12-2022. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «L'Auditori Valentí Fuster acollirà per primer cop els centenaris Pastorets de Cardona» (en catala). Ajuntament de Cardona, decembre 2018. Arxivat de l'original el 2019-12-25. [Consulta: 8 gener 2020].
* 1 2 «Els Pastorets de Cardona» (en catala). Cardona Turisme, 2018. [Consulta: 8 gener 2020].
# Pilar García Elegido

Pilar García Elegido és una directora de cinema espanyola. És llicenciada en Història Moderna i Contemporània, especialista en biblioteconomia i documentació per la Universitat Complutense de Madrid, on va fer un màster en producció de cinema. Després va fer cursos d'animació i cinema a l'Escola de San Antonio de los Baños (Cuba). El 1997 va guanyar el Goya al millor curtmetratge documental amb el seu curt Confluencias. Seria nominada al Goya al millor curtmetratge documental el 2000 per Positivo i el 2015 per Ventanas.
Des de 2003 treballa com a assessora de cinema de la Comunitat de Madrid, des d'on coordina des de 2004 la Semana del Cortometraje de la Comunidad de Madrid o la Ventana del Cine Madrileño. El 2019 va rebre un Águila de Oro especial a l'Aguilar Film Festival.

## Referències

* ↑ Confluencias al web dels Goya
* ↑ Positivo al web dels Goya
* ↑ Ventanas al web dels Goya
* ↑ Pilar García Elegido Arxivat 2019-12-14 a Wayback Machine. a historianuevosrealizadores.es
* ↑ Pilar García Elegido: “Las políticas cinematográficas de la Comunidad de Madrid están viviendo un buen momento” a audiovisual451.com
* ↑ Pilar García Elegido: «No todos los cortos se pueden hacer con un móvil», La Razón, 26 de novembre de 2019
* ↑ El Aguilar Film Festival entrega un Águila de Oro Especial a Pilar García Elegido Arxivat 2022-09-26 a Wayback Machine. a radioaguilar.com

## Enllaços externs

* Entrevista a Pilar García Elegido a Youtube
# Peripsychoda hirsuta

Peripsychoda hirsuta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ulls separats per 4 facetes de diàmetre; sutura interocular en forma de "V" invertida; vèrtex 3 vegades l'amplada del pont ocular i amb els costats gairebé rectes; front amb una àrea pilosa trapezoïdal; palps escatosos; antenes de 0,85 mm de longitud i amb l'escap 1,5 vegades la mida del pedicel; tòrax sense patagi; ales d'1,62 mm de llargària i de 0,75 d'amplada, i amb la vena subcostal lliure (no pas unida a R1); fèmur més llarg que la tíbia.
* Femella: similar al mascle, però amb els ulls separats per 5,5 facetes de diàmetre; vèrtex 3,5 vegades l'amplada del pont ocular; lòbul apical de la placa subgenital aproximadament tan ample com llarg; espermateca reticulada a la major part de la seua superfície; ales d'1,57 mm de llargada i de 0,65 d'amplada.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Moth Flies (Drain Flies) and Sand Flies (Diptera: Psychodoidea) of Papua Indonesia (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Picotet ventreblanc

El picotet ventreblanc (Picumnus spilogaster) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida i boscos fins als 500 m, a l'est de Veneçuela, Guaiana i l'adjacent nord del Brasil.
# Picrat

Un picrat és una sal que conté l'anió (O$_2$ N)$_3$ C$_6$ H$_2$ O$^−$ o un derivat èster de l'anió picrat. Aquestes sals sovint es produeixen per reaccions de l'àcid pícric (2,4,6-trinitrofenol). L'anió picrat és de color groc intens, encara que moltes de les seves sals són de color marró o vermell ataronjat.

## Explosius

Molts picrats són explosius, per exemple picrat d'amoni (conegut com Dunnite). Alguns s'utilitzen com explosius primaris, concretament el picrat de plom o el picrat de potassi que troben el seu ús com càpsules fulminants per a municions i cartutxos. Els picrats d'alguns metalls solen ser significativament més sensibles a l'impacte, la fricció i el xoc que el propi àcid pícric. Com a resultat, l'emmagatzematge de l'àcid pícric (o les mescles que el contenen) en recipients metàl·lics es desaconsella molt a causa de l'alt risc d'explosió accidental.

## Altres usos

El picrat de sodi s'utilitza com a gravador en la metal·lografia per diferenciar la ferrita pre-eutectoide en acer hipoeutectoide de la cementita pre-eutectoide en acer hipereutectoide gravant la cementita a un color fosc, mentre que no ataca la ferrita i, per tant, segueix sent reflectant.El picrat fèrric s'utilitza en algunes aplicacions com a additiu de combustible dièsel per aconseguir un millor quilometratge.
Els èters i èsters de l'àcid pícric també s'anomenen picrats. L'èter metil picrat (CAS# 606-35-9) té la fórmula (O$_2$ N)$_3$ C$_6$ H$_2$ OCH$_3$.

## Referències

* ↑ Smith, M. B.. March's Advanced Organic Chemistry. 6th. John Wiley & Sons, 2007, p. 118. ISBN 978-0-471-72091-1.
* ↑ Olsher, Uriel; Feinberg, Hadar; Frolow, Felix; Shoham, Gil Pure and Applied Chemistry, 68, 6, 1996, pàg. 1195–1199. DOI: 10.1351/pac199668061195 [Consulta: free].
* ↑ Zhu, Mingming; Ma, Yu; Zhang, Dongke Applied Energy, 91, 2012, pàg. 166–172. DOI: 10.1016/j.apenergy.2011.09.007.
# Picralima

Picralima és un gènere monotípic de fanerògames de la família de les Apocynaceae. Conté una única espècie: Picralima nitida. És originària de l'oest de l'Àfrica tropical fins a Uganda.

## Descripció

Són arbres o arbustos que arriben a una grandària de 4-35 m d'alçada. Tenen una densa capçada i un tronc amb 5-60 cm de diàmetre, cilíndric, amb una fusta molt dura. Les fulles són peciolades; amples i estretes a la base, el·líptiques de 10-27 cm longitud, 1,9-13 cm ample. El pecíol de 10-22 mm longitud. La inflorescència de 6-10 cm longitud, amb 12-36 flors. El peduncle de 2-37 mm longitud, amb bràctees petites; corol·la tubular verdosa, 14,5-21 mm longitud, amb llops blancs o grocs de 13,5-30 mm longitud, 5,5-10 mm ample. Els fruits són de color groc o taronja, de 8-15 cm longitud, 13-14 cm de diàmetre.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per (Stapf) T.Durand i H.Durand i publicat a Annales du Jardin Botanique de Buitenzorg 12: 251. 1895.

### Sinonímia

* Tabernaemontana nitida Stapf, Bull. Misc. Inform. Kew 1895: 22 (1895). basónimo
* Picralima klaineana Pierre, Bull. Mens. Soc. Linn. Paris 2: 1279 (1896).
* Picralima macrocarpa A.Chev., Explor. Bot. Afrique Occ. Franç. 1: 428 (1920), nom. nud.

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* ↑ «Picralima». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ Picralima Jstor
* ↑ «Picralima». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ Picralima a PlantList

## Bibliografia

* AFPD. 2008. African Flowering Plants Database - Base de Donnees des Plantes a Fleurs D'Afrique.
* ORSTOM. 1988. List Vasc. Pl. Gabon Herbier National du Gabon, Yaounde.