OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Extreme Universe Space Observatory

L'Extreme Universe Space Observatory (EUSO) és el primer concepte de missió espacial dedicada a la investigació dels raigs còsmics i neutrinos de l'energia extrema (E > 5×10$^{19}$ eV). Utilitzant l'atmosfera de la Terra com a detector gegant, La detecció es realitza observant la quantitat de fluorescència produïda quan aquesta partícula interacciona amb l'atmosfera de la Terra.
L'EUSO era una missió de l'Agència Espacial Europea, dissenyada per ser allotjada a l'International Space Station com una càrrega externa del Columbus. L'EUSO va completar amb èxit l'estudi de la «Fase A», no obstant això, a causa de les limitacions programàtiques i financeres de la missió no va ser continuada per l'ESA. La missió va ser reorientada com una càrrega que s'instal·laria a bord del mòdul JEM del mòdul japonès KIBO de l'ISS. Es va canviar el nom de la missió a JEM-EUSO. La JEM-EUSO és actualment estudiada pel RIKEN i la JAXA en col·laboració amb altres 60 institucions de 12 països pel llançament programat el 2017.

## Referències

* 1 2 Takahashi, Yoshiyuki; the JEM-EUSO Collaboration «The JEM-EUSO mission». New Journal of Physics, 11, 6, 30-06-2009, pàg. 065009. DOI: 10.1088/1367-2630/11/6/065009. ISSN: 1367-2630.
* ↑ Abdellaoui, G.; Abe, S.; Adams, J.H.; Ahriche, A.; Allard, D. «EUSO-TA – First results from a ground-based EUSO telescope» (en anglès). Astroparticle Physics, 102, 01-11-2018, pàg. 98–111. DOI: 10.1016/j.astropartphys.2018.05.007.
* ↑ Adams, J.H.; Ahmad, S.; Albert, J.-N.; Allard, D.; Ambrosio, M. «An evaluation of the exposure in nadir observation of the JEM-EUSO mission» (en anglès). Astroparticle Physics, 44, 01-04-2013, pàg. 76–90. DOI: 10.1016/j.astropartphys.2013.01.008.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'ESA sobre l'EUSO
* Riken JEM-EUSO webpageArxivat 2010-10-31 a Wayback Machine.
Agència Espacial Europea :
# Aphanius dispar

Aphanius dispar és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total. Es troba des d'Egipte fins a Somàlia, Mar Roig, Golf Pèrsic, Índia occidental, Aràbia Saudita, Iran i, a través del Canal de Suez, ha penetrat a la Mediterrània sud-oriental (Israel).

## Subespècies

* Aphanius dispar dispar (Rüppell, 1829).
* Aphanius dispar richardsoni (Boulenger, 1907).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Ariarates III

Ariarates III (grec antic: Ἀριαράθης, Ariaráthēs) era rei de Capadòcia. Fill d'Ariamnes II i net d'Ariarates II, es va casar amb Estratonice, filla d'Antíoc II Theós, rei de Síria.
Ariarates III va morir segurament l'any 224 aC probablement de mort natural i el va succeir el seu fill Ariarates IV. Encara que el seu pare era només sàtrapa nominalment, Ariarates III ja apareix a les monedes amb el títol reial.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XXXI, 3
* ↑ Smith, William (ed.). «Ariarathes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 maig 2021].
Viccionari
# Santacara

Santacara és un municipi de Navarra, a la comarca de Ribera Arga-Aragón, dins la merindad d'Olite. Limita amb els municipis de Pitillas, Uxue, Murillo el Cuende, Mélida, Caparroso, Murillo el Fruto i Carcastillo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 1 049 | 1 048 | 1 039 | 1 050 | 1 051 | 1 057 | 1 028 | 1 023 | 1 009 | 1 005 | 977 |
| Fonts: Santacara i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# They Call Me Macho Woman!

They Call Me Macho Woman! és una pel·lícula d'acció dels Estats Units del 1989 escrita i dirigida per Patrick G. Donahue i distribuïda per Troma Entertainment. La pel·lícula pertany al subgènere xiques amb pistoles.

## Trama

La història segueix la dona de ciutat Susan Morris (Debra Sweaney), que decideix fugir de la seva banal vida urbana i va a buscar una casa al camp. Malauradament, és presa presonera per un grup de traficants de drogues salvatges, liderats pel despietat Mongo (Brian Oldfield). Després d'escapar de les seves urpes, Susan es veu obligada a transformar-se en una guerrera temible i venjar-se de Mongo i els seus malvats secuaces.

### Eslogan

"Nascuda per comprar... va aprendre a matar!"

## Producció

Gran part de la música original d'aquesta pel·lícula es va convertir en cançons de Troma marca registrada i es van utilitzar en diverses pel·lícules, incloses les seqüeles de Toxic Avenger.

## Recepció

TV Guide veu a la pel·lícula un "Troma thriller (tot un gènere de pel·lícules sub-"B" amb humor)".
E. website Girls With Guns va dir de la pel·lícula: "Sí, és tonta. Sí, és barata. Sí, té poc o gens de sentit, en particular la seva transformació sobtada d'heroïna corda, però en gran manera ineficaç [que no pot. fins i tot apunyalar algú d'una manera que li provoqui molèsties més que moderades] a una dona guerrera, capaç d'incrustar-te un eix brillant al cap des de 15 passos. Però, saps què? Mai és avorrida (...)"

## Referències

* ↑ «THEY CALL ME MACHO WOMAN | Troma» (en anglès americà). [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «They Call Me Macho Woman» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ McLennan, Jim. «Review: They Call Me Macho Woman!» (en anglès americà), 26-01-2015. [Consulta: 18 juny 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Província de Sucumbíos

Sucumbíos és una de les 22 províncies de l'Equador, situada a la part més septentrional de l'Amazonia equatoriana. La seva capital és Nueva Loja (també anomenada Lago Agrio), té uns 150.000 habitants i una superfície de 18.000 km².
La majoria del territori està format per selva primària, amenaçada en alguns punts per les explotacions petrolieres. A la part occidental es troben les primeres altures que pugen cap a la serralada oriental dels Andes, en especial el volcà Reventador. Dins d'aquesta província es troba la important Reserva de Producción Faunística Cuyabeno, àrea protegida d'una gran biodiversitat.
La província consta de set cantons (la localitat principal entre parèntesis):
* Cascales (El Dorado de Cascales)
* Cuyabeno (Tarapoa)
* Gonzalo Pizarro (Lumbaqui)
* Lago Agrio (Nueva Loja)
* Putumayo (Puerto El Carmen)
* Shushufindi (Shushufindi)
* Sucumbíos (La Bonita)
# Aravalli

Les muntanyes Aravalli és una serralada de l'ïndia de 500 km de longitud principalment al Rajasthan, però també a Haryana i Gujarat, Índia, que creuen de sud a nord-est. El seu punt més alt és el Mont Abu de 1.752 msnm, al sud-oest de la serralada. Diversos rierols formen el riu Chambal, afluent pel sud del riu Jamuna, tributari del Ganges. Les muntanyes eren plenes de selva però també hi havia zones de cultiu i fins i tot zones rocoses i arenoses. Els llocs més amagats eren habitats pels mers o mhairs, una ètnia aborigen.

## Vegeu també

* Sankotra.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.

## Enllaços externs

* Aravalli Range Homepage India Environment Portal.
* http://www.savearavali.com Arxivat 2016-05-01 a Wayback Machine.
* http://www.rajirrigation.gov.in/1rainfall.htm Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
# Arlanzón

* Per a altres significats, vegeu «Riu Arlanzón».
Arlanzón és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos. Inclou els nuclis d'Agés, Galarde, Santovenia de Oca, Villalbura, Villamórico i Zalduendo
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 404 | 439 | 375 | 411 |
# Salvatierra de Santiago

Salvatierra de Santiago és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica (INE):
El 2008 Salvatierra de Santiago comptava amb una piràmide de població envellida, on 220 dels 316 habitants del poble tenien més de 45 anys i no hi havia cap persona menor de cinc anys al municipi.
Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 433 | 434 | 406 | 386 | 369 | 355 |

## Referències

* ↑ «Poblaciones de hecho desde 1900 hasta 1991. Cifras oficiales de los Censos respectivos.» (en español). Arxivat de l'original el 2011-09-21. [Consulta: 21 juny 2011].
* ↑ «Series de población desde 1996. Cifras oficiales de la Revisión anual del Padrón municipal a 1 de enero de cada año.» (en español). Arxivat de l'original el 2011-10-09. [Consulta: 21 juny 2011].
* ↑ «Revisión del Padrón municipal 2008. Datos por municipios. Población por sexo, municipios y edad (grupos quinquenales). Salvatierra de Santiago». Instituto Nacional de Estadística, España. [Consulta: 18 agost 2010].
# Tomblaine

Tomblaine és un municipi francès, suburbi de Nancy, situat al departament de Meurthe i Mosel·la, a la regió del Gran Est.
L'any 1999 tenia uns 8.000 habitants. Tomblaine és coneguda per tenir l'Estadi Marcel Picot, l'estadi de futbol del club AS Nancy de la Ligue 2.

## Referències

* ↑ «Tomblaine» (en francès). Le Tour, 2014. [Consulta: 7 febrer 2015].

## Enllaços externs

* INSEE Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine.
# Pueblo Canario Unido

Pueblo Canario Unido (PCU) fou una coalició política canària formada per Células Comunistas iPartido Comunista Canario-provisional (PCC(p)), dirigida per Fernando Sagaseta i Carlos Suárez. Va rebre suport d'un arc polític força variat (des del MPAIAC fins a l'extrema esquerra) i el seu programa es basava en:
* Dret del poble canari a decidir sobiranament el seu futur entre les diferents opcions possibles. Govern provisional i procés constituent. Dret a l'autodeterminació.
* Programa polític antifeixista que advoca per les plenes llibertats polítiques per a tot l'Estat espanyol, per una amnistia total i per un procés constituent a nivell d'Estat.
* Alternativa econòmica antioligàrquica i antiimperialista. Voluntat de mobilitzar les masses i col·laborar en la gestació d'organismes populars que defensin els seus interessos.
* Mesures socials orientades a millorar de manera immediata les condicions d'existència de la classe obrera i del conjunt de les capes populars.
A les eleccions generals espanyoles de 1977 només es presentà a la província de Las Palmas i va obtenir 17.717 vots (la tercera força més votada), però no va obtenir representació. El 1979, juntament amb el Partido de Unificación Comunista Canario (que s'havia presentat en coalició amb altres partits menors a la província de Santa Cruz de Tenerife) i algunes organitzacions socialistes autonomistes, va crear Unión del Pueblo Canario.

## Referències

* ↑ El País, 12-7-1977
# Miquel Torrent Mateu

Miquel Torrent Mateu (Banyoles, febrer de 1655 - 17 de juny de 1750) fill d'en Martirià Torrent, paraire de professió, i la Maria Mateu. Va néixer al bosc de la Bruguera quant els seus pares estaven de retorn a Banyoles després de passar el dia a la Mare de Déu de la Font de Fontcoberta. Fou batejat el dia 17 a l'església de Santa Maria dels Turers, pel capellà major Mer Tassi.
El 1678 va ser admès al Seminari de Girona, on va seguir fins a doctorar-se en Sagrada Teologia. Durant els anys 1690 i 1692 va aconseguir la càtedra de llatí de Banyoles a través d'unes oposicions. Aleshores es va fer càrrec de la capellania major de Santa Maria dels Turers, el 3 de març de 1692 va prendre possessió de la capellania. Va fer una tasca important en l'església ja que va posar en ordre els arxius parroquials i va consignar en grans manuscrits les dades referents a la hisenda de l'església de Santa Maria, els quals va il·lustrar amb abundants detalls geogràfics, històrics, biogràfics i estadístics. També va deixar un manuscrit on es recollien les controvèrsies tingudes entre l'església de Santa Maria dels Turers i el monestir de Banyoles i la seva església de Sant Esteve, anomenat 'Annuals cuestions y controversia contra la parroquial, insigne y venerable Iglesia de Santa Maria dels Turers de la Vila de Banyoles y dels Curats de ella ab anotació de alguns succesos dignes de memoria eterna, recopilats y observats por lo Sr. Miguel Torrent, capellà major y natural de dita vila, desde lo any 1691' que es conserva a l'Arxiu Comarcal del Pla de l'Estany.
L'any 1729, es va crear una Junta d'Estudis a Banyoles per tal d'aconseguir un millor funcionament de «la ensenyansa a la Vila», en Miquel Torrent va arribar a formar part, com a “protector”. L'any 1738, juntament amb el metge Francesc Llopis, va formar part del tribunal que va examinar els opositors al càrrec de Mestre de Gramàtica que s'havia quedat vacant.
Al final de la seva vida va llegar els seus béns per fundar dos beneficis amb seu a Santa Maria :
* El 1691 va instituir, amb 1.000 lliures, un personat benefici fundat per a la vida de tres o quatre persones que després es va convertir en una causa pia a la mateixa església.
* El 1739 havia creat els beneficis de Mare de Déu de l'Assumpció i de Sant Francesc Xavier, dotats amb el mas Martí de Corts i sobre els que el 1750, el mateix any de la seva mort, va augmentar el capital en 1.500 lliures de manera que s'assegurava un lloc a l'església de Santa Maria dels Turers per als futurs membres capellans de la nissaga Torrent.

## Referències

* ↑ «Fets i gent - Miquel Torrent y Mateu, un cura ilustrado entre los siglos XVII y XVIII». [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Alsius, Pere. Ensayo histórico de la iglesia parroquial de Sta. Maria de los Turers de Bañolas (en 978- 84-9984-469-5). Girona: Documenta Universitaria, 2018 (Col·lecció Pere Alsius).
* ↑ «Miquel Torrent Mateu, Capellà Major de Santa Maria dels Turers de Banyoles.». Els Colors del Pla de l'Estany p.50, 01-11-2015. [Consulta: 13 octubre 2019].
# Estadi Shah Alam

L'Estadi Shah Alam és un pavelló esportiu situat a Selangor, Malàisia. Va ser inaugurat el 1994 amb una capacitat per a 80.372 espectadors, és utilitzat per partits de futbol i competicions d'atletisme sent el segon recinte amb més capacitat al país, només per sota de l'Estadi Nacional Bukit Jalil de Kuala Lumpur.

## Història

La construcció de l'estadi va començar l'1 de gener de 1990 i va ser inaugurat oficialment el 16 de juliol de 1994, en un partit amistós entre el club local Selangor FA i l'escocès Dundee United, partit que va finalitzar empatat 1-1. L'estadi va ser dissenyat per l'arquitecte malai, Hijjaz Kasturi i consisteix en dues grans estructures d'arcs d'acer independents construïts amb l'última tecnologia.
Va ser seu de la Copa Mundial de Futbol Juvenil de 1997 allotjant la final, i també una de les subseus de la Copa d'Àsia 2007.
En l'actualitat, a l'estadi disputen els seus partits els clubs Selangor FA i PKNS FC que disputen la Superlliga de Malàisia, i algun cop també han sigut locals la Selecció de futbol de Malàisia.

## Vegeu també

* Estadis de futbol amb major capacitat del món

## Referències

* ↑ <info@cuti.my>, NB Travel. «Cuti Malaysia - Selangor». Arxivat de l'original el 2017-10-30. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Stadiumdb.com. «stadium shah alam, reseña e imágenes.».

## Enllaços externs

* worldstadiums.com/malaysia - shah alam stadium
* Imagen ampliada interior estadio shah alam
# Aravaïta

La aravaïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al supergrup de l'arctita. Rep el nom de la vall d'Arava, propera a la localitat tipus.

## Característiques

La aravaïta és un fosfat de fórmula química Ba₂Ca$_{18}$(SiO₄)₆(PO₄)₃(CO₃)F₃O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4960/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la conca de l'Hatrurim, al Consell regional de Tamar (Districte del Sud, Israel), on es troba en roques d'spurrita pirometamòrfiques. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Aravaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2021].
# Sant Quirc de Berrós Sobirà

Sant Quirc de Berrós Sobirà fou l'església parroquial romànica del poble de Berrós Sobirà, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori de l'antic terme de Jou. Està situada a fora del nucli de població, en el seu sector meridional, a uns 50 metres de distància de les cases del poble.
Petita església d'una sola nau amb capçalera rectangular a l'est i dues capelles laterals, coberta amb volta d'arestes i llosat de pissarra a dues aigües. Als peus de l'església, a l'oest, s'obre la porta d'arc de mig punt i un petit ull de bou. Remata la façana una espadanya amb dos arcs de mig punt. Els paraments són de pedra pissarrosa del país sense desbastar

## Referències

* ↑ «Sant Quirc de Berrós Sobirà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria Lluïsa. «Sant Jaume de Berrós Jussà». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Jaume de Berrós Jussà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# XXIII Cos d'Exèrcit (bàndol republicà)

El XXIII Cos d'Exèrcit va ser una formació militar pertanyent a l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar durant la Guerra Civil Espanyola. Durant la contesa no va arribar a prendre part en operacions militars de rellevància.

## Història

La unitat va ser creada a la tardor de 1937, a partir de forces del front d'Andalusia. Cobria el front que anava des de Sierra Nevada al mar Mediterrani. A partir de novembre de 1937 el tinent coronel José María Galán Rodríguez va assumir el comandament de la formació.
Va tenir la seva caserna general prop de Guadix, a la província de Granada.
El XXIII Cos d'Exèrcit va passar a quedar compost per les divisions 23a i 71a, comptant amb algunes unitats de reserva. La unitat va passar a quedar adscrita a l'acabat de crear Exèrcit d'Andalusia. Més endavant, Galán seria substituït en el comandament pel tinent coronel Juan Bernal Segura. Durant la resta de la contesa no va participar en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel de carabiners José María Galán Rodríguez;
* tinent coronel d'Estat Major Juan Bernal Segura;

### Comissaris

* Juan Aresté Amiñoso, del PCE;
* Álvaro Peláez Antón, del PCE;

### Caps d'Estat Major

* tinent coronel de cavalleria Juan Forés Puig;
* tinent coronel de cavalleria Gabriel Izquierdo Jiménez;
* tinent coronel d'infanteria Narciso Sánchez Aparicio;

## Referències

* ↑ Cancio, 2011, p. 129.
* ↑ Romero, 1976, p. 360.
* ↑ Martínez Bande, 1985, p. 129.
* ↑ Álvarez Rey i Lemus López, 1998, p. 444.
* ↑ Romero, 1976, p. 434.
* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 129.
* ↑ Romero, 1976, p. 360, 434.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 187.
* ↑ Alpert, 2013, p. 350.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Álvarez Rey, Leandro; Lemus López, Encarnación. Historia de Andalucía Contemporánea. Universidad de Huelva, 1998.
* Cancio, Raúl C. Fuerzas especiales en la Guerra Civil Española. Madrid: Ministerio de Defensa, 2011.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Romero, Luis. El final de la guerra. Barcelona: Ed. Ariel, 1976.
* Salas Larrazábal, Ramón. Historia del Ejército Popular de la República. Madrid: La Esfera de los libros, 2006. ISBN 84-9734-465-0.
# Torre de Viladellops

La Torre de Viladellops és un edifici situat a l'interior del veïnat de Viladellops, al sud-est del municipi d'Olèrdola (Alt Penedès), declarat bé cultural d'interès nacional. Està situada dintre del recinte d'una gran masia, adossada a una petita construcció. La torre té planta circular i és construïda amb carreus irregulars disposats en fileres horitzontals. L'antic alou de Viladellops és documentat des del segle x, quan fou donat pel seu propietari als monestirs de Sant Cugat del Vallès i Sant Pere de les Puelles. Esdevingué propietat de l'orde de l'Hospital.

## Història

El lloc s'esmenta per primer cop l'any 976, en una donació de terres situades dins el terme del castell d'Olèrdola. L'alou de Viladellops fou donat l'any 992 al monestir de Sant Pere de les Puelles pel jutge Teudiscle. Més tard fou propietat de l'orde dels hospitalers. El comanador de la comanda de Sant Valentí de les Cabanyes, l'any 1297, reclamà al lloctinent del veguer de Vilafranca la defensa del lloc contra Bernat Soler i l'abadessa de les Puelles. El plet s'allargà fins a l'any 1451 quan la reina Maria dictà sentència a favor de la jurisdicció hospitalera. L'any 1809, s'esmenta en un document redactat per un advocat en nom dels hospitalers que la torre estava en ruïnes.

## Arquitectura

Torre de defensa de planta circular, té un diàmetre de 3 m i els murs fan un gruix de 140 cm. Només es conserva fins al nivell del pis principal on hi hauria la porta. A l'interior, el nivell del terra és a 2,3 m del sòl exterior. Uns tres metres més amunt començava la cúpula. L'alçada fins al primer pis, des de l'exterior, devia ser d'uns 7 m.
L'aparell constructiu és format per pedres irregulars, arrenglerades però poc treballades. A l'interior s'hi observa un «opus spicatum» poc acurat. El petit edifici adossat a l'oest de la torre és considerat una presó o, per alguns, la capella de Sant Joan vell. Fa 4,25 m d'ample per 4,5 m de llarg i una alçària de 180 cm. La torre, segurament acompanyada d'un recinte més ampli situat en el lloc on hi ha la masia, es pot datar al segle xi.

## Referències

* 1 2 «Torre de Viladellops». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
* 1 2 3 Catalunya Romànica, vol. XX El Penedès L'Anoia. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 155-156. ISBN 84-7739-402-4.
# Puig de Sant Bernabé

El Puig de Sant Bernabé és una muntanya de 1.167 metres que es troba al municipi d'Albanyà, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya