OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tödi

El Tödi (en alemany) o Piz Russein (en romanx) és el cim més alt del massís del mateix nom i del conjunt dels Alps de Glarus, situats en la Suïssa central.

## Geografia

El Tödi es troba en la part oest dels Alps de Glarus, entre Linthal al nord i Disentis al sud. El Tödi és un vast massís muntanyenc que es projecta com un promontori al nord de la serralada que divideix la conca del Linth de la del Rin.
Hi ha tres cims principals. El més baix, i el més septentrional, que és el que es veu des de l'Ober Sand Alp, es diu Sandgipfel (3.398 metres). El Glärner Tödi (3.571 metres), que se suposa que és el més alt, i el més cridaner des de Stachelberg i altres punts de vista al nord, és en realitat el segon en altura. El cim més alt (3.614 m) es troba a l'oest del Glärner Tödi, i es distingeix pel nom grisó Piz Russein. Políticament el Tödi està dividit entre els municipis de Disentis i Sumvitg (Grisons), i Glarus Süd.
El massís central de la muntanya està tancat entre dues glaceres, de les quals la més important és la glacera Biferten. Té el seu origen en una vasta conca nevada al sud-est del Tödi, limitada al sud pels cims de Stoc Grond, Piz Urlaun i Bifertenstock, que formen el límit dels dos cantons. L'últim cim està connectat amb el Selbsanft per una paret massiva de roques escarpades que envolten la glacera pel costat est, i que l'obliguen, després de descendir al principi quasi cap a l'est, a doblegar-se primer cap al nord-est, i després cap al nord. En el costat oposat, una cresta de roques anomenada Bifertengrätli, que descendeix cap al nord-est des del Tödi, forma el límit de la glacera Biferten. El final d'aquest més proper al Tödi és el Grünhorn, on es trobava la primera cabanya del Club Alpí Suís. La glacera Biferten és de difícil accés, a causa de la seua inclinació. Inclou algunes cascades de gel, amb pendents intermedis, i té moltes esquerdes. En el costat oest del Tödi es troba la Glacera Sand o Sandfirn, que descendeix cap a l'Alp Sand des de la cresta divisòria que forma el pas cap al sud. Açò no s'estén tan al sud com la capçalera de la Glacera Biferten. La cresta que va cap al nord des del Stoc Grond fins al cim del Tödi domina la capçalera de la Val Russein en el costat dels Grisons de la serralada, però sembla que la massa principal del Tödi es troba totalment en el costat nord de la conca.
La prominència d'1.570 metres és particularment visible des del costat de Glarus, on la diferència d'altitud entre el cim i la vall del riu Linth és de quasi 3 km. La diferència és menor en el costat sud, ja que la vall del Rin està per sobre dels 1.000 metres.

## Galeria

* Tödi des de Braunwald
* Tödi des de Linthal
* Tödi en hivern
* Tödi
# Agent J (àlbum)

Agent J (Xinès tradicional: 特務J), novè àlbum de Jolin Tsai, fou llançat el 21 de setembre de 2007. És el segon àlbum que Jolin llançà amb la seua nova discogràfica, Capitol Records. El 8 de setembre de 2007 l'àlbum es filtrà a Internet. L'àlbum va debutar en el número u; i aconseguí la meitat de totes les vendes d'àlbums a Taiwan, en la setmana del seu debut. Agent J en fou el seu màxim èxit en els debuts. El 2 de novembre de 2007, Jolin rellançà l'àlbum amb deu vídeos musicals, quatre vídeos amb instruccions per a dançar, i una versió remixada de «Bravo Lover».

## Llista de cançons

* Agent J (特務J; Te wu J)
* Bravo Lover (愛無赦; Ai wu she)
* Alone (一個人; Yi ge ren)B
* Fear-Free (怕什麼; Pa shen mo)
* Ideal State (桃花源; Tao hua yuan)
* Prologue of Tacit Violence (冷·前言; Leng qian yan)
* Tacit Violence (冷·暴力; Leng bao li)
* Priceless (非賣品; Fei mai pin)
* Metronome (節拍器; Jie pai qi)
* Golden Triangle (金三角; Jin san jiao)
* Sun Will Never Set (日不落; Ri bu luo)
* Let's Move It

## Enllaços externs

* http://www.taipeitimes.com/News/feat/archives/2007/09/21/2003379824
# Villarta

Villarta és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2006 |
| 804 | 813 | 793 | 909 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Sancourt (Nord)

Sancourt és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 218 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 212 | 224 | 222 | 207 | 205 | 218 | 218 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Francine Chauwin | |
# Escala diatònica

Una escala diatònica (de la paraula grega diatonikos) és una escala musical de 7 notes, separades per 5 tons i 2 semitons. Segons les maneres com s'ordenen aquests intervals s'obtenen diversos tipus d'escales, bàsicament l'escala major i l'escala menor. Dins del solfeig, les 7 síl·labes que representen cada grau de l'escala són "Do - Re - Mi - Fa - Sol - La - Si".
Les escales diatòniques són l'estructura fonamental de la tradició musical europea. Tot i això són fruit de l'evolució dels coneixements d'acústica de l'escola pitagòrica. Els seus membres van construir un aparell, anomenat Monocordi, format per una corda la llargària de la qual era modificable per a poder produir sons diferents. Van descobrir que a partir d'una freqüència $f$ es podien definir els següents valors:
* Octava: Quan una corda era la meitat d'una altra, el so es repetia, però molt més agut.
* Quinta: Si la corda era $2/3$ de la inicial, el so era $3/2$ el de l'original. El salt es correspon a 5 tecles blanques del piano.
* Quarta: Quan la corda era $3/4$ de l'original, la freqüència resultant era de la proporció de $4/3$.
Aquestes proporcions van ser descobertes per Pitàgores qui estava influenciat pels seus coneixements de les mitjanes aritmètica, geomètrica i harmònica i el misticisme dels nombres naturals, especialment els quatre primers (tetrakis). Va experimentar amb cordes de longituds ½, 2/3 (mitjana harmònica de ½ i 1) i ¾ (mitjana aritmètica de ½ i 1) i va descobrir que produïen sons agradables, i va construir una escala basada en aquestes proporcions. Als intervals esmentats els va denominar diapasó, diapente i diatessaron.

## Referències

* ↑ http://web.educastur.princast.es/ies/pravia/carpetas/profes/departam/mates/musica/index.htm Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine. (data de consulta 8/4/2012)

## Vegeu també

* Freqüències del piano
# Eneko Satrústegui Plano

Eneko Satrústegui Plano (nascut el 25 de setembre de 1990) és un futbolista professional navarrès que juga a la Cultural y Deportiva Leonesa com a lateral esquerre.

## Carrera de club

Nascut a Pamplona, Navarra, el primer club professional de Satrústegui va ser el local CD Izarra, al qual va ser cedit pel veí CA Osasuna. Va jugar amb l'equip la temporada 2009-10, apareixent habitualment però va descendir de la Segona Divisió B.
Satrústegui va tornar a l'Osasuna l'estiu del 2010, sent destinat a l'equip B també a la tercera categoria. El 6 de novembre de 2011 va debutar a la Liga, com a titular, en una derrota fora de casa per 7-1 contra el Reial Madrid i sent expulsat al partit.
En la seva segona aparició amb la plantilla del primer equip, una victòria per 2-1 contra el RCD Espanyol el 27 de novembre de 2011, Satrústegui també va jugar des de l'inici i va tornar a ser sancionat amb expulsió, convertint-se així en el primer jugador expulsat en els seus dos primers partits a la màxima categoria espanyola. El 5 de juliol de l'any següent va ser cedit al CD Numància de Segona Divisió en un contracte per una temporada.
Satrústegui va tornar a l'Osasuna la temporada 2013, participant només en dos partits de Copa del Rei durant tota la campanya, que va acabar en descens. L'agost de 2014 va rebutjar una oferta de contracte del club, i es va traslladar al Reial Múrcia de tercera divisió el mes següent.

## Referències

* ↑ «Ronaldo hits hat-trick». ESPN Soccernet, 06-11-2011. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2012. [Consulta: 7 juliol 2012].
* ↑ «First away win for Osasuna». ESPN Soccernet, 27-11-2011. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2012. [Consulta: 7 juliol 2012].
* ↑ (en castellà) , 27-11-2011.
* ↑ (en castellà) , 05-07-2012.
* ↑ Satrústegui: “Mi primera opción es Osasuna” (Satrústegui: "My first option is Osasuna") Arxivat 11 setembre 2014 at Archive.is; Noticias de Navarra, 10 agost 2014 (en castellà)
* ↑ El Murcia ficha al exjugador del Numancia Eneko Satrústegui (Murcia sign former Numancia player Eneko Satrústegui); Mundo Deportivo, 9 setembre 2014 (en castellà)

## Enllaços externs

* Eneko Satrústegui Plano a BDFutbol
* Eneko Satrústegui Plano, Fitxa a Soccerway
# Enel

Enel S.p.A., acrònim de Ente Nazionale per l'Energia Elettrica, la major empresa italiana del sector energètic. Va ser propietària a Espanya de l'empresa Electra de Viesgo i ho és actualment d'Endesa. Enel és la companyia elèctrica més important d'Itàlia i la tercera d'Europa per capitalització borsària. Empresa cotitzada en les borses de Milà i Nova York des de 1999, és la companyia europea amb major nombre d'accionistes, uns 2,3 milions. Enel té una capitalització borsària de 50.000 milions d'euros a preus corrents.

## Accionistes

El Ministeri d'Economia d'Itàlia controla un 21,4% de la companyia de forma directa i un altre 10,2% de manera indirecta, a través de l'entitat controlada per l'Estat Cassa Depositi i Prestiti; i un capital flotant del 70%.

## Enllaços externs

* Enel - Lloc web oficial
# Ernest Bevin

Ernest Bevin (Winsford, Somerset, 9 de març de 1881 - Londres, 14 d'abril de 1951) va ser un estadista britànic, líder sindical i polític laborista.
Va cofundar i exercir de secretari general del poderós Sindicat de Treballadors Generals i del Transport durant els anys 1922–40 i Ministre de Treball en el govern de la coalició durant la Segona Guerra Mundial. Va aconseguir maximitzar l'oferta de mà d'obra britànica, tant pels serveis armats com per a la producció industrial domèstica, amb un mínim de vagues i desordres. El seu paper més important va ser Secretari d'Afers Exteriors en el govern laborista de postguerra liderat per Clement Attlee, 1945-51. Va obtenir suport financer nord-americà, es va oposar fortament al comunisme i va ajudar a la creació de l'OTAN. El lideratge de Bevin a Exteriors també va impulsar la fi del Mandat de Palestina i la subsegüent creació de l'Estat d'Israel. El seu biògraf, Alan Bullock, va dir que Bevin "es troba com l'últim de la línia de secretaris d'exteriors en la tradició creada per Castlereagh, Canning i Palmerston a la primera meitat del segle xix", i que a causa de la reducció del poder britànic, no té successors.

## Referències

* ↑ «Ernest Bevin, British labour leader and statesman». Encyclopædia Britannica [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ Pearce, Robert; Jefferys, Kevin (ed.). «Ernest Bevin». A: Labour Forces: From Ernie Bevin to Gordon Brown. I.B.Tauris, 2002, p. 7–24. ISBN 978-0-85771-415-2 [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ Johnson, Edward «Bevin, Ernest (1881–1951)». Encyclopedia of Diplomacy - Wiley Online Library, 03-05-2018. DOI: 10.1002/9781118885154.dipl0341 [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ Rosetti, Moshe «Ernest Bevin (1881-1951)». Encyclopaedia Judaica. American-Israeli Cooperative Enterprise [Consulta: 26 agost 2019].
# Escut de l'Ametlla de Mar
## L'escut actual

No és oficial, si bé és emprat com a emblema per l'Ajuntament de la població.

### Blasonament

Escut ovalat partit rivetat d'or: primer d'or, quatre pals de gules; segon d'argent, un ametller de sinople i una barca envelada d'argent sostinguts sobre una mar en forma de peu d'argent carregat de quatre faixes onades d'atzur; al tot un cap d'argent amb una creu abscissa de gules.
Arran de les festes del centenari de la segregació de l'Ametlla de Mar del municipi del Perelló (1891-1991) va començar a aparèixer un escut amb alguna modificació formal, el qual apareix avui dia en les diferents banderes que es pengen per la vila amb motiu de festa. La forma del blasó és més tancada de la base, la mar en forma de peu porta invertits els metalls (això és, d'atzur carregat de quatre faixes d'argent), i el cel que hi ha a sobre presenta també aquests dos esmalts com si pretengués dibuixar un núvol.
Un altre element no constant en els diferents dibuixos de l'escut és la corona, sobretot pel que fa a les perles que hi porta al damunt, el nombre de les quals oscil·la entre cinc, tres i cap. Pel que sembla, les originàries deuen ser les blanques, però l'ajuntament les empra blaves i s'han recollit també versions en què són roges; l'escut del centenari (v. supra) les omet.

## Escuts anteriors

Sobretot durant el franquisme, es va usar un escut en què apareixia una dona dempeus sostenint un càntir. A banda dels documents en què es conserva, l'escut va ocupar, fins al seu enderrocament l'estiu de 2008, la part superior de la façana de les Escoles Velles.

### Galeria d'imatges

* L'escut antic de l'Ametlla de Mar tal com apareix als documents de l'arxiu històric
* L'escut antic de l'Ametlla representat a la façana de les Escoles Velles
* L'escut actual acompanyat de la torre de guàrdia de Sant Jordi d'Alfama en una de les versions de la bandera
* L'escut del centenari a la bandera de festes

## La proposta oficial

Existeix una proposta oficial d'escut per a l'Ametlla de Mar.

### Blasonament

Escut caironat truncat i semipartit: 1r d'argent, un arbre de sinople; al 2n d'atzur, una barca d'or envelada del mateix metall flotant sobre un mar ondat d'argent amb 3 faixes ondades d'atzur; 3r d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Vegeu també

* Bandera de l'Ametlla de Mar
* L'Ametlla de Mar
# Era Mòla dera Vila (Salardú)

Era Mòla dera Vila és un molí fariner de Salardú al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La Mòla de Salardú està situada a la banda esquerra de la Garona, un petit edifici amb les obertures a migdia (porta lateral i finestra en el primer pis i "lucana" en el pis superior) i amb teulada a quatre vessants. Les cantonades foren travades amb blocs de pedra escairats. La peixera nodria un canal força ample, ben definit per grans còdols, la qual és de recorregut curt i travessa el molí en sentit oblic. Aquest molí era de tres moles segons evidencien sengles comportes que conserven els tallants. A l'altra banda l'aigua sortia vers la Garona per un gran arc dovellat. L'interior de la mola conserva la vella maquinària amb els seus estris.

## Història

L'existència de molins és documentada d'antic l'any 1273 la vila de Salardú vengué "carratge per mola e per aigua qui es dita Humola al cap de la façò que's dita Pont Vilader al estrem del varat sortià". Entre els habitants de Salardú hi ha esment de dos cognoms Fabri (1313). Al segle xviii consta que el molí de Salardú era de propietat particular, i que també hi havia serradora. Al segle xix s'hi va incorporar un modern "ressèc" vora del Lauader amb 20 HP de potència, avui pràcticament desapareguts. Pertanyia al comú de Salardú. És tradició que hi acudien els veïns de Tredòs, Gessa, Bagergue i fins i tot Montgarri.

## Referències

* 1 2 «Era Mòla dera Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Era Mòla de Pontaut

Era Mòla de Pontaut és un edifici del municipi de Canejan (Vall d'Aran) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Mòla de Pontaut es troba emplaçada en el marge esquerre del riu de Toran en la seva confluència amb la Garona. Com és habitual es tracta d'un petit edifici sense gaires pretensions arquitectòniques que aprofita el desnivell del terreny tot coincidint l'accés per la banda de migdia amb la primera i única planta. Aprofita un canal que surt del pont d'Es Abòs, després de recórrer uns 500 m per un prat, i creua l'edifici en direcció est oest a fi de moure les moltes. És aixoplugat per una coberta a dues aigües amb teulada de pissarra, i la "capièra" perpendicular a la façana. Les obertures resoltes en fusta, amb els marcs protegits de la humitat. A l'interior conserva les pedres de moldre. Sobre la porta una pedra de marbre blanc duu inscrita: AÑO / 1947 / J [osep] M [edan]

## Història

S. Temprado reporta que la casa Era Mòliera fou fundada per Marianna Deò Benosa l'any 1907 (llinda de la porta) Aquest molí sembla per tant que no té res a veure amb la tradicional Mòla Canejan, situada aigües amunt del riu Toran, tot i que segueix la tipologia usual a la Val d'Aran.

## Referències

* 1 2 «Era Mòla de Pontaut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Església de Santa Maria de Barrô

L'Església de Santa Maria de Barrô o església de Nossa Senhora da Assunção és una església romànica situada a Barrô, al municipi de Resende, a Portugal. L'edifici començà a construir-se al segle xii per iniciativa d'Egas Moniz, l'Aio ('Preceptor'), per donació d'Alfons I. En la generació següent s'adscrigué als Hospitalaris.(1) Al segle xvii se'n construí el campanar i durant el Barroc s'hi feren retaules de talla daurada.(1) El 1890 la façana principal es restaurà i també en les dècades de 1950 i 1960.(1) El 1922 fou classificada com a Monument nacional i està dins la Ruta del romànic.(1)

## Referències

* ↑ «Igreja Matriz de Barrô». Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ «Igreja de Santa Maria de Barrô». Rota do Românico. [Consulta: 20 maig 2021].

## Enllaços externs

* Església de Santa Maria de Barrô en el portal de la Ruta del Romànic.
# Escolis

* No s'ha de confondre amb Escolís.
Els escolis (en singular escoli, del grec antic σχόλιον, ‘comentari’, ‘interpretació’) són comentaris gramaticals, crítics o explicatius, originals o extrets de comentaris preexistents, que s'insereixen al marge del manuscrit d'un autor antic, com a gloses o explicacions. Un autor que escriu escolis és un escoliasta. Es coneix l'ús de la paraula des del segle i aC.

## Història

Els escolis són una font d'informació molt important sobre els aspectes del món antic, especialment la història literària. L'escoli més antic conegut, anònim, data del segle v o iv aC (amb el nom d'escolis a la Ilíada). La pràctica de recopilar escolis va continuar fins a l'època romana d'Orient, on destaquen els comentaris de l'arquebisbe Eustaci de Tessalònica a Homer al segle xii i la Scholia recentiora de Tomàs Magistre i Demetri Triclini al segle xiv.
Els escolis anaven augmentant per afegitons dels successius copistes i propietaris del manuscrit i, en alguns casos, augmentaven tant que ja no hi havia espai als marges, i va ser necessari convertir-los en una obra separada. Al principi, les recopilacions només es formaven a partir d'un comentari però més endavant s'hi van sumar els de diversos comentaristes. Això s'indicava amb la repetició del concepte, o per l'ús de frases com "o així", "alternativament", "segons alguns", per a introduir explicacions d'autors diversos o per citar explícitament diferents fonts.
Els escolis més importants conservats són els de la Ilíada, especialment els que es troben en els manuscrits del segle x. També són importants els escolis d'Hesíode, Pindar, Sòfocles, Aristòfanes i Apol·loni Rodi. En llatí, els més importants són els de Servi Maure Honorat a Virgili, els d'Helenius Àcron i Pomponi Porfirió a Horaci, i els d'Eli Donat a Terenci.

## Referències

* 1 2 Dickey, Eleanor. Ancient Greek scholarship: a guide to finding, reading, and understanding scholia, commentaries, lexica, and grammatical treatises, from their beginnings to the Byzantine period. Oxford: Oxford Univ. Press, 2007, p. 22, 184-185. ISBN 9780195312935.
* ↑ Ciceró. Epistulae ad Atticum XVI, 7
* ↑ Reynolds, L.D.; Nigel Guy Wilson. Scribes and scholars a guide to the transmission of Greek and Latin literature. Oxford: Oxford University Press, 2013, p. 98-100. ISBN 9780199686339.
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1906

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1906 a Atenes es disputaren vuit proves d'esgrima masculines. Actualment anomenats Jocs Intercalats, avui dia no són considerats oficials pel Comitè Olímpic Internacional.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Espasa | Georges de la Falaise | Georges Dillon-Kavanagh | Alexander van Blijenburgh |
| Espasa professional | Cyril Verbrugge | Carlo Gandini | Ioannis Raissis |
| Espasa per equips | FrançaGeorges Dillon-Kavanagh Georges de la Falaise Pierre Georges Louis d'Hughes Cyrill Mohr | Regne UnitWilliam Grenfell Cosmo Duff-Gordon Charles Robinson Edgar Seligman | BèlgicaConstant Cloquet Edmond Crahay Philippe le Hardy de Beaulieu Fernand de Montigny |
| Floret | Georges Dillon-Kavanagh | Gustav Casmir | Pierre Georges Louis d'Hughes |
| Sabre | Ioannis Georgiadis | Gustav Casmir | Frederico Cesarano |
| Sabre professional | Cyril Verbrugge | Ioannis Raissis | no s'atorgà |
| Sabre, tres cops | Gustav Casmir | George van Rossem | Péter Tóth |
| Sabre per equips | AlemanyaGustav Casmir Jacob Erckrath de Bary August Petri Emil Schön | GrèciaIoannis Georgiadis Triantaphylos Kordogiannis Menelaos Sakorraphos Chatran Zorbas | Països BaixosJames van Carnbee Maurits van Löben Sels Johannes Osten George van Rossem |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | França | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 2 | Alemanya | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 3 | Bèlgica | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | Grècia | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 5 | Països Baixos | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 6 | Itàlia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Hongria | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Estadi de salts Hakuba

L'Estadi de salts Hakuba és un estadi situat a la ciutat d'Hakuba (Japó) utilitzat per a la pràctica del salt amb esquís.
Fou construït el 1992, té una capacitat per a 45.000 espectadors i fou utilitzat durant els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano per a les proves de salt amb esquís i la combinada nòrdica.

## Enllaços externs

* (anglès) Estadis del Japó Arxivat 2009-02-04 a Wayback Machine.
* (anglès) www.washingtonpost.com - Hakuba
# Estadi de la Federació de Futbol d'Afganistan

L'Estadi de la Federació de Futbol de l'Afganistan és un estadi de futbol localitzat a la ciutat de Kabul, la capital del país asiàtic de l'Afganistan i la seu per a tots els clubs de la nova Primera divisió de l'Afganistan. L'estadi de la FFA, inaugurat en 2012, té una capacitat per a 5000 persones, i la superfície és de gespa artificial.

## Referències

* ↑ «AFF STADIUM» (en alemany). soccerway.com. [Consulta: 10 gener 2017].