OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edifici al carrer Carme, 4 (Valls)

L'Edifici al carrer Carme, 4 és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici noble d'estil neoclàssic de planta baixa, principal i 2 pisos. La planta baixa presenta la porta d'accés a la part dreta té brancals de pedra regulars i arcs escarser. A la clau figura la data de 1800 i un anagrama amb una corona damunt.
Els pisos estan separats per impostes, que en el 2n pis es decoren amb greques. Les obertures dels balcons estan resseguides en general per motllures sobressortints. Els balcons estan sostinguts per carteles, llevat dels del 1er pis. Els balcons del 2n pis estan protegits per cornisa amb ornamentació de fulles d'acant. L'entaulament és una cornisa de maó sostinguda per carteles, moltes d'elles reconstruïdes posteriorment. Obra de maó arrebossada i pintada.

## Història

Es tracta de la casa més antiga del carrer.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici al carrer Carme, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Cuspineda

Cuspineda, o Guspineda, és una masia de Sobremunt (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil orientat a migdia amb teulada de dues vessants. A la façana sud i principal de la casa, i a dalt de l'entrada original, s' hi observa una gran arcada feta de pedra sobreposada i de mitja circumferència.
Actualment s' hi accedeix pel cantó est, per una rampa feta amb lloses de pedra.
A la cara nord, hi ha uns corrals quasi enrunats. Al sud trobem una gran cabana rematada amb un corral

## Història

Es troba documentada en el fogatge de 1553, amb Pere Plateu de Cospineda, formant part de la parròquia i terme de Sant Martí de Sobremunt.
Durant el segle passat, en aquesta masia s' hi elaborava el pa per les cases de les rodalies.
Tot i que en mal estat, s' observen encara els dos forns que posseïa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cuspineda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
* 1 2 «Guspineda». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona..
# Cussey

* No s'ha de confondre amb Cusey.
«Cussey» té aquests significats:
* Cussey-les-Forges, municipi al departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Cussey-sur-Lison, municipi al departament del Doubs (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Cussey-sur-l'Ognon, municipi al departament del Doubs (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
# Gemma Sin

Gemma Sin (Barcelona 1956-2010). Pintora, dibuixant i autora de petites escultures i objectes amb materials diversos com ara el metacrilat, el cartró, el paper i altres.

## Biografia

Va estudiar a EINA, Centre Universitari de Disseny i Art de Barcelona. Les seves primeres obres ja representaven un trencament amb molts estereotips dominants i va fer una sèrie de pintures de coets i astronautes. La seva creativa projecció la va situar en el Grup de Vanguardia de l'Art Contemporani espanyol dels anys vuitanta.
Va experimentar amb diferents formats de pintura, així com amb materials diversos. Anticipant-se a les tendències posteriors, utilitzà nous mitjans i tècniques expressives com l'ordinador per crear nous llenguatges. De fet va evolucionar cap a la poesia i l'artesania del llibre, abandonant la pintura.
Aquesta evolució pot semblar estranya, però cal dir que era una dona interessada en moltes coses: va estudiar a fons el funcionament de la percepció i de la ment, al costat d'altres disciplines molt diverses, com la física quàntica, les matemàtiques, la geometria, les ciències i la saviesa en general. El seu interès per el coneixement era insaciable. D'aquí la seva derivació cap a l'escriptura i els objectes que la sustenten.
Des de la meitat dels anys vuitanta va viure al barri del Raval de Barcelona i es va relacionar amb altres artistes de l'època. El que no li agradava era el mercantilisme que anava creixent molt entorn de l'art.

## Exposicions

Gemma Sin va participar en el primer ARCO i va fer una vintena d'exposicions individuals i col·lectives.
De 1980 a 1984 va exposar a Barcelona (Galería Ciento, Obra Cultural de la Caixa, Fundació Miró), Madrid (Arco 1982, Galería Buades, Museo del Arte Contemporáneo), Londres (Fulham Studies), Estocolm, Malmö, Oslo…
Després s'han exposat obres seves al MACBA i a la Fundació Suñol, entre d'altres.
Se li han fet dos homenatges postmortem: el 2010 a Barcelona "Sin Gemma Sin”, i el 2018 també a Cretas (Terol).

## Referències

* 1 2 «Arte de los ochenta» (en castellà). Fundación Germán López y Marián Sanz, 2018. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ «Gemma Sin pinturas de los años ochenta» (en castellà). Arte Informado. Espacio Iberoamericano del Arte, 2018. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ «Gemma Sin» (en castellà). Librería El Astillero. Documentos y Libros de Arte Contemporáneo, 1983. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ «Exposición homenaje Gemma Sin» (en castellà). Fundación Germán López y Marián Sanz, 2018. [Consulta: 19 desembre 2023].
# Dukeïta

La dukeïta és un mineral de la classe dels sulfats. Anomenat així en honor de la família i a la Universitat de Duke (Carolina del Nord; EUA). És el tercer cromat que es coneix amb bismut, després de la cromobismita i un altre cromat de bismut sense nom.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dukeïta pertany a «07.DF - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: uklonskovita, natrocalcita, metasideronatrita, sideronatrita, despujolsita, fleischerita, schaurteïta, mallestigita, slavikita, metavoltina, lannonita, vlodavetsita, peretaïta, gordaïta, clairita, arzrunita, elyïta, yecoraïta, riomariïta, caïnita i xocolatlita.

## Característiques

La dukeïta és un sulfat de fórmula química Bi$_{24}$$^{3+}$Cr₈$^{6+}$O$_{57}$(OH)₆·3H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3 a 4.

## Estructura

L'estructura es basa en capes irregulars de polièdres de Biφ$_n$, on φ pot ser O, OH i H₂O. Les capes són paral·leles a (001), i s'enllacen entre si per tetraedres de cromat. Un dels grups cromat comparteix tots els vèrtexs amb els polièdres de bismut, mentre que els altres tres grups cromat només comparteixen tres vertexs.

## Formació i jaciments

Es va descriure en un espècimen de pucherita; apareix associada a schumacherita, pucherita, hechtsbergita i bismutita. Només s'ha descrit al Brasil i a França.

## Referències

* ↑ «Dukeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Dukeite Mineral Data». [Consulta: 12 juliol 2017].
# Clube Desportivo Feirense

El Clube Desportivo Feirense és un club de futbol portuguès de la ciutat de Santa Maria da Feira.

## Història

El club va ser fundat el 19 de març de 1918. Començà jugant a la lliga regional d'Aveiro, fins que la temporada 1959-60 ascendí a Segona Divisió. Dos anys més tard ascendí a Primera. Des d'aleshores fou un habitual entre primera i segona. El seu darrer ascens a primera fou la temporada 2015-16.

## Palmarès

* Tercera divisió portuguesa de futbol:
** 2002-03
* AF Aveiro Primera divisió:
** 1959-60, 1965-66, 1967-68

## Referències

* ↑ «O Clube Desportivo Feirense foi fundado a 19 de Março de 1918» (en portuguès). www.cdfeirense.pt. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Portugal 1962-63» (en anglès). [Consulta: 23 gener 2017].
* ↑ «Estoril-Praia 'apadrinha' regresso do Feirense à I Liga» (en portuguès). , 15-08-2016 [Consulta: 23 gener 2017].

## Enllaços externs

* CD Feirense Web oficial
* ZeroZero perfil
* ForaDeJogo perfil Arxivat 2018-10-12 a Wayback Machine.
# Batalló Mormó

El Batalló Mormón és l'única entitat religiosa de la història militar nord-americana. Va actuar entre juliol de 1846 i juliol de 1847 durant la Guerra de Mèxic-Estats Units. El Batalló era una unitat d'uns 500 mormons voluntaris dirigits per militars propis a les ordres d'oficials de l'exèrcit regular; va dur a terme una esgotadora marxa des de Council Bluffs, Iowa (capturant Tucson) fins a San Diego, Califòrnia, on van arribar el 29 de gener de 1847. Dies després de la signatura del tractat de Cahuenga.
L'expedició del Batalló va ser essencial per assegurar les noves terres preses a Mèxic pels Estats Units, a les regions de Califòrnia, Utah i Arizona; especialment després de la compra de Gadsden el 1853. Aquesta incursió va obrir una ruta de caravanes cap al sud de Califòrnia.
En 1847, molts d'ells van participar en la construcció del mític Sutter's Mill, la serradora construïda per John Sutter i James W. Marshall que va ser clau en el posterior descobriment d'or a la regió, donant inici a la Febre de l'or de Califòrnia.

## Referències

* ↑ Bigler, David L.; Bagley, Will, eds. (2000), Army of Israel: Mormon Battalion Narratives, Logan, Utah: Utah State University Press, ISBN 0874212944, OCLC 43487283
# Barraca de pedra seca Ramon Solé

La Barraca de pedra seca Ramon Solé és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Barraca de pedra seca de planta rectangular, parcialment enderrocada pel seu lateral esquerre. Presenta en la part frontal una porta de petites dimensions, amb arc de mig punt. Dos murs laterals a la façana delimiten una espècie de tancat o avantsala.

## Referències

* ↑ «Barraca de pedra seca Ramon Solé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Barraca de pedra seca 2 Mas d'en Granell

La Barraca de pedra seca 2 Mas d'en Granell és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

S'hi accedeix per una pista que es torna senderó i que surt des de la part oest del Rodolat del Moro. Es tracta d'una barraca de pedra seca circular d'uns 2 m de diàmetre, partes d'1,5 m de gruix i de 3 m d'alçada en el seu punt més alt. Entrada d'arc de mig punt una mica rebaixat. Hi ha un tros enfonsat a la part de la porta. A l'interior, el recobriment de la falsa cúpula està desaparegut en algunes parts. Aquesta barraca es troba amagada entre pis, a prop del mas d'en Granell.

## Referències

* ↑ «Barraca de pedra seca 2 Mas d'en Granell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Ramin Haerizadeh

Ramin Haerizadeh (Teheran, 1975) és un artista que viu i treballa a Dubai. Ha participat en Unveiled: New Art from the Middle East, Saatchi Gallery, Londres (2009), la 10a Biennal d'As-Sariqah (2011) i And the Trees Set Forth to Seek for a King, Museum on the Seam, Jerusalem (2014). Ha fet tres exposicions individuals a la Gallery Isabelle van den Eynde, Dubai, i una a la Galerie Nathalie Obadia, París, el 2012. El 2015 va destacar per guanyar el II Premi Fundació Han Nefkens-MACBA d'Art Contemporani.

## Referències

* ↑ «Saatchi Gallery». Arxivat de l'original el 2015-04-17. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ Negar Azimi, ‘FutureGreats 2014’, Art Review, Artreview Rokni Haerizadeh/
# Dukezong

Dukezong ((xinès): 独克宗) o Dorkhar és una ciutat tibetana al comtat de Shangri-la, Prefectura Autònoma Tibetana de Dêqên, província de Yunnan, Xina. La ciutat s'originà a principis del segle xvii. En gener de 2014, un foc que durà més de deu hores destruí la majoria de la ciutat. No hi va haver cap ferit ni mort informades, i més 2.600 persones van haver d'ésser evacuades. Molts edificis, incloent una estàtua que era del segle xvii, van ser destruïts.

## Referències

* ↑ «Dukezong Old Town». China Tour Guide.
* ↑ Nelson, Katie. «Photos: The aftermath of Dukezong Ancient Town blaze». Shanghaiist. Arxivat de l'original el 2014-01-14. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ Lau, Mimi. «Fire destroys most of ancient Tibetan town of Dukezong in Shangri-la». South China Morning Post.
* ↑ Tang, Didi. «Dukezong, Ancient Tibetan Town In Southwest China, Destroyed By Fire». Huffington Post.
* ↑ «Ancient town catches fire in China's Shangri-la». Xinhua.
* ↑ Spotlight: fire breaks out in ancient town, Shangri-la Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine., China Tibet online
# Drac de Solsona

El drac és un element del folkore de Solsona.
El drac és l'element per antonomàsia de la Festa Major de Solsona, juntament amb el Gegant Vell. Ha destacat sempre pel seu elevat pes, de 96 kg, ja que és fet per una estructura totalment de fusta i revestida per un conjunt de prop de 10.000 escates; igualment, la seva antiguitat de més de 300 anys ha potenciat l'interès per conservar-lo.
Data de l'any 1692 i només ha sofert petites restauracions com a les ales i les escates. És, per tant, un dels tres dracs més antics de Catalunya, juntament amb el de Vilafranca del Penedès i el de la Bisbal d'Empordà. Per això, i per la seva excel·lent figura, una reproducció a escala va ser adaptada com a premi d'un certamen atorgat per la Generalitat de Catalunya en l'àmbit cultural. A més de la seva antiguitat de més de tres segles, és destacable la gran bellesa escultòrica i detallista d'aquesta figura, en comparació amb la resta de dracs històrics. El seu ball és progressiu i agònic, i culmina amb l'esclat de dos fuets. També és present a la "Roda de foc".

## Referències

* 1 2 3 «El drac / La Festa Major de Solsona». Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya. Direcció General de Cultura Popular i Tradicional. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 31 de desembre 2014. [Consulta: 7 gener 2015].

## Enllaços externs

* Festa Major de Solsona, el Drac Arxivat 2009-02-11 a Wayback Machine..
* Els geganters de Solsona.
# Drac de Sant Quintí de Mediona

El drac de Sant Quintí de Mediona, pertany a la comarca de l'Alt Penedès.
La primera notícia oficial del drac de Sant Quintí de Mediona data del 1863 i es va donar a conèixer per diari barcelonès El Presente.
El drac actual va ser construït per Emili Ferrer i Joan Rafecas l'any 1954, va ser batejat per Joan Amades.
Originalment era de color verd, però per els anys 70 el van pintar de color vermell i negre.
Participa en la festa major de Sant Quintí, però també fa altres sortides fora de la població segons la disponibilitat de tots els membres de la colla.
Els components de la colla del drac des de l'any 1984 porten un vestuari especial vermell i negre de les tonalitats del drac.
El dia 3 de juliol de 2004 durant el sopar de germanor del 50 aniversari, es va batejar el drac de Sant Quintí de Mediona amb cava, i se li va donar el nom de Quintifoc.
A l'any 2014 es va construir una rèplica de l'actual drac amb fibra de vidre, el qual li va reduir el pes a 60 kg.

## Característiques

* Material: Fusta d'olivera recoberta de cartó pedra
* Alçada: 165 cm
* Llargada: 380 cm
* Amplada: 110 cms
* Pes: 100 kg
* Punts de foc: 4 a la boca, a la cua consisteix en 3 forquilles amb capacitat per a 16, 25 i 50 carretilles.
* Tracció: Carregat interiorment per 1 persona
* Components de la colla: 9 portadors i 15 timbalers

## Referències

* Masana, Heribert. 50 dracs. Petita guia dels dracs de Catalunya, 2015. ISBN 978-84-943051-5-3.

## Enllaços externs

http://www.dracdesantquinti.cat Arxivat 2020-08-10 a Wayback Machine.
* https://www.facebook.com/dracquintifoc/
* https://www.youtube.com/channel/UCT3Ll2qE9PQREtrCgSq_XxQ
* https://twitter.com/dr
* https://www.instagram.com/dracq
uintifoc/acquintifoc
# Drac de Sant Roc

El Drac de San Roc, creat per l'escultor Gabriel Garcia, és la primera bèstia a desfilar pel Seguici Popular de Tarragona acompanyat de tabals i només aturant-se per canviar el portador. Aquests, des de 1995, duen una vestimenta pintada per Josep Maria Rosselló i composta d'un mocador verd, una jaqueta amb flames verdes, grogues, blaves i vermelles pintades i uns pantalons amb ulls dibuixats.

## Història

La primera referència històrica data del 1426, temps en què ballava acompanyat de la figura de Sant Jordi representant la lluita entre el bé i el mal, tot i que a finals del segle xv no va poder suportar la greu crisi que va assolar la ciutat i va desaparèixer fins a la Guerra del Francès. Va ser recuperar l'any 1985 per un grup de veïns dels carrers del Cós del Bou, Baixada de les Peixateries i adjacents. L'any 2000 se'n va crear una versió reduïda per la Santa Tecla Petita.

## Dades tècniques

* Pes: 105 kg
* Llargada: 6 m
* Amplada: 3 m
* Alçada: 2 m
* Portadors: 1

## Bibliografia

* Bertran, Jordi; López-Monné, Rafael; Grau Elias, Oriol. Santa Tecla, les festes de Santa Tecla: Identitats tarragonines. Arola Editors, 2004. ISBN 84-96366-11-1.

## Enllaços externs

* Web del Drac de Sant Roc
* Secció sobre el Drac de la web de les festes de Santa Tecla
# El santo oficio

El santo oficio és una pel·lícula dramàtica mexicana del 1974 dirigida per Arturo Ripstein. Fou nominada a la Palma d'Or al 27è Festival Internacional de Cinema de Canes i va guanyar el premi Diosa de Plata a la Millor pel·lícula el 1974 atorgat pels periodistes cinematogràfics mexicans.

## Sinopsi

En la capital de la Nova Espanya, a fins del segle xvi, es produeix una epidèmia i se'n culpa als jueus. Un d'aquests, don Rodrigo de Carvajal, natural de Benavente, és enterrat per la seva vídua Francisca i els seus fills Luis, Mariana, Baltasar i el dominic Fra Gaspar. Fray Gaspar descobreix que els familiars del mort hi practiquen el ritual jueu i els denuncia a la Santa Inquisició. Només Baltasar aconsegueix fugir, mentre que els altres són detinguts i empresonats. Francisca és torturada per ordre del Gran Inquisidor Fra Alonso de Peralta. Mariana és violada en la seva cel·la i Luis sent els crits de la seva mare des de la seva, on està acompanyat per l'al·lucinat Fra Hernando, que resulta ser un espia.

## Repartiment

* Jorge Luke - Luis de Carvajal (?)
* Diana Bracho - Mariana de Carvajal (?)
* Claudio Brook - Alonso de Peralta
* Ana Mérida - Francisca
* Arturo Beristáin - Baltasar
* Martha Navarro - Catalina
* Silvia Mariscal - Justa Méndez
* Antonio Bravo - Rabine Morales
* Peter Gonzales Falcon - Fray Gaspar
* Mario Castillón Bracho - Gregorio López
* Farnesio de Bernal - Fray Hernando
* Rafael Banquells - President de l'Audiencia Real

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: The Holy Office». festival-cannes.com. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ «Silver Goddess Awards». filmtied. [Consulta: 20 març 2013].

## Bibliografia

* Proceso inquisitorial en “El Santo Oficio” de Arturo Ripstein Arxivat 2020-12-30 a Wayback Machine. d'Erika Prado Rubio. A: Glossae: European Journal of Legal History, ISSN 0214-669X, Nº 16, 2019, págs. 301-320

## Enllaços externs

* El santo oficio a YouTube
# Múscul orbicular dels llavis

El múscul orbicular dels llavis (musculus orbicularis oris) és un múscul de la cara, situat al voltant de l'orifici bucal. Té forma d'el·lipse i està constituït per dues parts: la part marginal i la part labial.
S'insereix en la trama muscular al voltant de la boca. en la pell i la mucosa dels llavis, en el subtabic en el seu origen i en les comissures dels llavis en la seva terminació. En la seva acció, ajuda a bufar o a poder fer xiulets. Tanmateix, la seva funció principal és produir el tancament dels llavis i ajudar al buidatge del vestíbul bucal; és un esfínter de la boca. Aquest múscul és considerat com el múscul besador, pel fet que aquest ajuda a donar-li forma als llavis al moment de besar. És innervat per les branques temporofacial i cervicofacial del nervi facial.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 19 gener 2014].
* 1 2 «orbicularis oris muscle». TheFreeDictionary : Mosby's Dental Dictionary, 2nd edition, 2008. [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ «Muscles - Facial». BBC : Science & Nature : Human Body & Mind. [Consulta: 3 octubre 2010].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC oor
* Orbicularis+oris+muscle al Diccionari d'eMedicine
* A Roche Lexicon Elsevier - Imatges Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine..
* Facial Muscles - BBC Imatge del múscul circular.
* Facial Muscles - BBC (Flash) Animació dels moviments del múscul.
# NGC 5195

NGC 5195 és una galàxia nana irregular que està interactuant amb la galàxia del Remolí. Ambdues galàxies estan situades aproximadament a 25 milions d'anys llum de distància en la constel·lació dels Llebrers. Les dues galàxies juntes són una de les més famoses parelles de galàxies que interactuen en astronomia.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* ↑ Afirmat a: Third Reference Catalogue of Bright Galaxies, Version 9. Autor: Gérard de Vaucouleurs. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1991.
* ↑ Armando Gil de Paz «The GALEX Ultraviolet Atlas of Nearby Galaxies». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 01-12-2007, pàg. 185–255. DOI: 10.1086/516636.
* ↑ R. Brent Tully «Galaxy groups: a 2MASS catalog». Astronomical Journal, 5, 2015, pàg. 171. DOI: 10.1088/0004-6256/149/5/171.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
# Calcinació

Una calcinació és un procés a alta temperatura a què hom sotmet una substància sòlida per provocar-hi una descomposició química o un canvi de fase diferent de la fusió, amb la finalitat d'aconseguir una major concentració de la substància en ser separats els components volàtils, una major friabilitat com a resultat dels canvis de volum o una activació per a reaccionar amb altres sòlids amb els quals és mesclada.
Originàriament hom donava el nom de calcinació solament a la descomposició tèrmica de la pedra calcària, constituïda per carbonat de calci, en òxid de calci i diòxid de carboni:
$CaCO_{3}(s)\longrightarrow CaO(s)+CO_{2}(g)$
Posteriorment, per extensió, també s'anomenà calcinació a tota descomposició tèrmica de materials orgànics o inorgànics que els converteix en un residu sòlid i tèrmicament estable.
Als laboratoris es realitzen dins gresols escalfats mitjançant un bec Bunsen o dins d'un forn de mufla.
Els procediments industrials moderns de calcinació comprenen, a més dels de dissociació tèrmica, piròlisi i destil·lació seca de composts orgànics, processos de transicions de fases polimòrfiques. Quan la calcinació comporta una oxidació del material tractat, hom en diu torrefacció, i quan comporta una reducció de mineral amb separació de la ganga com a metall líquid de l'escòria, fusió.

## Vegeu també

* Termòlisi

## Referències

* ↑ «Calcinació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Calcideu

Calcideu (grec antic: Χαλκιδεύς, llatí: Chalcideus) fou un comandant espartà.
L'hivern del 413 aC al 412 aC fou nomenat comandant (no almirall) en el lloc de Melàncrides, que havia estat ferit en un terratrèmol. A la primavera del 412 aC va instigar la revolta dels aliats jònics d'Atenes. Després amb només 5 vaixells, va incitar a la revolta a Quios, Èritres i Clazòmenes i tot seguit, amb ajut de la flota de Quios, va revoltar Teos i finalment Milet, on va fer un tractat amb el sàtrapa persa Tisafernes.
Va romandre a Milet vigilant la força atenenca a Lade. Els atenencs van aconseguir bloquejar a Calcideu a Milet i tallar les seves comunicacions amb les ciutats revoltades. L'almirall Astíoc va anar en el seu ajut però abans d'arribar Calcideu va morir en un xoc menor amb els atenencs de Lade al final de l'estiu del 412 aC.

## Referències

* The Fall of the Athenian Empire. Per Donald Kagan
* Smith, William. ««Chalcideus»». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology.