OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramaz Shengelia

Ramaz Aleksandrovich Shengelia (georgià რამაზ შენგელია) (Kutaisi, 1 de gener de 1957 - Tbilisi, 21 de juny de 2012) fou un futbolista georgià.

## Trajectòria esportiva

Fou 26 cops internacional amb l'URSS, selecció amb la qual marcà 10 gols, i jugà la Copa del Món de 1982, competició on va tenir una brillant actuació. Format al Torpedo Kutaisi, on debutà al primer equip amb 16 anys, el seu principal club fou l'FC Dinamo Tbilisi, on arribà amb 20 anys, club amb què fou campió soviètic i campió de la Recopa d'Europa.

## Palmarès

* Lliga soviètica de futbol: 1978
* Copa soviètica de futbol: 1979
* Recopa d'Europa de futbol: 1980-81
* Futbolista soviètic de l'any: 1978, 1981
* Màxim golejador de la lliga soviètica de futbol: 1981
* Campionat d'Europa sots 21: 1980

## Referències

* ↑ «Obituary». UEFA. [Consulta: 12 juny 2012].
* ↑ «SHENGELIA, EL FALSO 9 DE LA URSS». jugadoresfallecidosrip.blogspot.com.es. [Consulta: 12 juny 2012].

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Perfil
Ramaz Shengelia amb l'URSS - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'URSS – Copa del Món de Futbol de 1982
1 Dassàiev •
2 Sulakvelidze •
3 Txivadze •
4 Khidiatul·lin •
5 Baltatxa •
6 Demiànenko •
7 Shengelia •
8 Bezsònov •
9 Gavrilov •
10 Hovhannisyan •
11 Blokhín •
12 Bal •
13 Daraselia •
14 Baroŭski •
15 Andreyev •
16 Rodionov •
17 Buriak •
18 Susloparov •
19 Yevtushenko •
20 Romantsev •
21 Viktor Chanov •
22 Vyacheslav Chanov •
Seleccionador: Beskov :
# Qasr Tuba

Qasr Tuba (àrab: قصر طوب, Qaṣr Ṭūba) o Qasr al-Tuba (àrab: قصر الطوبة, Qaṣr aṭ-Ṭūba) és un dels anomenats castells del desert que es troben a l'est i al sud d'Amman, en Jordània. El Qasr Tuba, a la Governació d'Amman, situat 100 km al sud-est de la capital, en el Wadi Ghadaf, va ser redescobert el 1896 per l'explorador i arabista austro-txec Alois Musil, que havia descobert altres castells en aquest desert ple de fortaleses i palaus abandonats.
El castell, rectangular, construït amb una combinació de blocs d'arenisca i maons, està envoltat per un mur de 140 per 72 metres i està dividit en dos quadrats separats per un passadís. El mur està suportat per torres semicirculars, excepte en el costat nord, on hi ha dues portes flanquejades per dues habitacions quadrades. La secció nord-oest està gairebé intacta i hi ha alguns fragments de mur a l'oest. Només està coberta per una volta de canó feta de maons una allargada estada. Hi ha també alguna construcció en un riu sec proper.
Com la majoria de castells del desert, va ser construït durant el califat omeia de Walid II, al voltant de 743-744.

## Referències

* ↑ Qasr Tuba | Jordan Travel Information and guide

## Enllaços externs

* Qasr al-Tuba Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine., Archnet Digital Library.
* A general website about Qasr Tuba
# Qassar

Qassar (o Qasar) fou un dels germans biologics de Genguis Kan. Segons el Jami al-Tawarikh de Rashid al-Din el seu nom de naixement fou Jöchi i va agafar el malnom de Qassar o Khabutu Qasar (Qassar l'Arquer) per la seva valentia i per ser habilidos amb l'arc.
Tedmujin (Genguis Kan), la seva mare Oelun, i els seus germans sobrevivien de la cacera i pesca; un dia un dels germanastres, Bekter, li va arrabassar a Temudjin un ocell i un peix, i immediatament fou mort per Temudjin amb l'ajut de son germà Qassar, a cops de fletxa.
Vers el 1200 va acabar una campanya al servei de Wang Khan dels kerait, amb una gran victòria sobre els naiman.
La tardor del 1202, en la campanya de Genguis Kan contra els kereit, el gran kan el va enviar a Wang khan per demanar un tractat que en realitat ja no volia, només pretenia mantenir-lo confiat. Mentre Wang khan enviava a Genguis sang de bou (que servia per al jurament de lleialtat) el kan mongol feia una marxa secreta pel darrere i sorprenia als kerait a la muntanya Djedje'er undur entre les fonts del riu Tula i del Kerulen.
Després de la proclamació com emperador el 1206, el xaman Koktchu, fill del padrastre de Gengis Khan, va conspirar per dirigir l'imperi, i va provar de desfer-se de Qassar, del que va anunciar al kan que, si no se separava d'ell, estava en perill; Genguis el va empresonar i el va privar d'honors, però li foren restituïts per intercessió de la reina mare Oelun-eke.
El 1213 Genguis Kan va fer campanya contra el regne dels jurchen (dinastia Jin) i Qassar va manar el tercer cos d'exèrcit, junt amb el seu germà petit Temugé Otchigin; van marxar pel golf de Petchili, cap a terres de Yong-p'ing i Leao-si
El seu ulus fou a l'orient, a l'oest de les muntanyes Khingan rodejat pel riu Argun (Ergüne) i el Khayilar, i la muntanya Külün. Després de la conquesta de la Xina els seus dos fills van obtenir territoris addicionals a Shandong i Jiangxi respectivament.

## Vegeu també

* Qassàrides
* Yangsanjab, príncep mongol.

## Referències

* ↑ Yuan che, traducció de Krause
* Sugiyama Masaaki 杉山正明: Mongoru teikoku no genzō モンゴル帝国の原像, Mongoru teikoku to Daigen urusu モンゴル帝国と大元ウルス (The Mongol Empire and Dai-ön Ulus), pàgines 28-61, 2004.
* Sugiyama Masaaki 杉山正明: Babusha no reiji yori 八不沙の令旨より, Mongoru teikoku to Daigen urusu モンゴル帝国と大元ウルス (The Mongol Empire and Dai-ön Ulus), pàgines 187-240, 2004.
* Okada, Hidehiro 岡田英弘: The Descendants of Jöchi Khasar in Altan Tobchi of Mergen Gegen 墨爾根格根所撰『黄金史綱』中之拙赤合撒兒世系, Ya-chou tsu-p'u hsüeh-shu yen-t'ao-hui hui-i chi-lu 亞洲族譜學術研討會會議記錄, No.6, pàgines 45-57, 1993.
* Чулууны Далай - Монголын түүх 1260 - 1388. Хуудас 142.
# Rastislavice

Rastislavice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1936. Es va crear un nou assentament esclòva en el marc de la reforma agrària de Txecoslovàquia. Fins a la fi de le Primera Guerra Mundial pertanyia al Regne d'Hongria.

## Llocs d'interés

* Museu municipal d'història local, inaugurat el 2002 com a sala de tradicions a l'iniciativa del batlle d'aleshores, Richard Kraus. S'hi troba una placa commemorativa en honor al primer batlle Ondrej Hollé (1887-1966), que va contribuir a la independència del poble.

## Referències

* ↑ «História» (en eslovac). Ajuntament de Rastislavice. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ Kocsis, Károly. Hungarian minorities in the Carpathian Basin : a study in ethnic geography (en anglès). Toronto: Matthias Corvinus Pub, 1995, p. 37. ISBN 1-882785-04-5.
* ↑ Wildner, Dénes. Ortslexikon der ehemaligen Gebiete des historischen Ungarns = A történelmi Magyarország egykori területeinek helynévtára. München: Ungarisches Institut, 1996-1998. ISBN 3-9803045-6-6.
* ↑ «Obecné múzeum». Oficiálne stránky obce Rastislavice. [Consulta: 7 agost 2022].
# Purificación Martín Campos

Purificación Martín Campos (Herrera, 1958 - Sant Celoni, 8 de febrer de 2020)va ser una activista social i política catalana. Puericultora de professió, va ser membre activa de la PAH Baix Montseny des dels seus inicis, i regidora de la CUP de l'Ajuntament de Sant Celoni. Se l'ha reconegut sempre per la defensa dels drets socials, inicialment en la seva lluita per aconseguir millores per a les urbanitzacions del Montnegre i posteriorment com a membre activa de la PAH del Baix Montseny des dels seus inicis participant en diferents manifestacions i accions de protesta en entitats bancàries per evitar desnonaments.

## Referències

* ↑ http://www.santceloni.cat, Ajuntament de Sant Celoni-. «Purificación Martín Campos». [Consulta: 9 febrer 2020].
* 1 2 NacióBaixMontseny. «Mor l'activista social de Sant Celoni Puri Martín Campos | NacióBaixMontseny». [Consulta: 9 febrer 2020].
# Referèndum del Regne de Sikkim de 1975

El 14 d'abril de 1975 es va celebrar en el Regne de Sikkim un referèndum sobre l'abolició de la monarquia. Va ser aprovat pel 97,55% dels votants, i va donar lloc al fet que el país es convertís en un estat indi.

## Referències

* ↑ Sikkim Annexed, Now Indian State Pittsburgh Post-Gazette, 16 May 1975
* ↑ ch, Beat Müller, beat (at-sign) sudd (dot). «Sikkim (Indien), 14. April 1975 : Abschaffung der Monarchie -- [en alemany]» (en anglès). [Consulta: 23 setembre 2022].
# Remei Martínez-Marí i Òdena

Remei Martínez-Marí i Òdena (Barcelona, 1930 - Navata, 12 d'agost de 2006), va ser una pintora i poetessa catalana. Arrelada a Navata, a l'Alt Empordà des del 1977, la seva pintura pintura es caracteritza per recollir, de forma càlida i intimista, els petits indrets i objectes que estima.
Els darrers anys de la seva vida va conrear la poesia, amb una obra que seguia les traces del seu estil pictòric, recollint persones i vivències íntimes que permeten acostar el lector a les seves qualitats humanes.

## Biografia

Naix i viu a Barcelona fins que l'any 1977 es trasllada a Navata, juntament amb el seu marit, l'escultor Jordi Roura. A Barcelona, es va formar a la Escola de Belles Arts de Sant Jordi.
Va compaginar la tasca de pintora amb les classes de dibuix i pintura a l'escola Sant Gregori de Sant Gervasi, l'escola Santa Anna i l'escola Thau, on va apostar per la pedagogia activa.
La seva primera exposició en solitari la realitza el 1963 a Palma, precedida per moltes exposicions col·lectives. Va obtenir un premi al V Salón Femenino de Arte Actual de Barcelona, l'any 1966, amb l'obra Ventana.
La major part de la seva obra són olis, tot i tenir producció d'aiguaforts, aquarel·la, gravats i alguna escultura. La seva primera època està centrada en paisatges, persones i ambients de l'Eixample i Sarrià on va residir. Des de finals dels anys 1970 fins començaments dels anys 1990 la seva obra recull quasi exclusivament, indrets i detalls de la quotidianitat de l'Alt Empordà i de Navata.
La seva pintura utilitza pocs contrastos, llums tènues, tons pastís; amb un estil realista d'influència impressionista, amb una pinzellada plana i una visió sempre frontal.
El Museu de l'Hospitalet de Llobregat aplega part de la seva producció.
Els darrers anys de la seva vida va estar afectada per una llarga malaltia que l'aparta de la pintura i es refugia en la poesia. L'any 2014 es va publicar una obra pòstuma amb el recull dels seus poemes, anomenat Poemes de Mei, en referència a la forma familiar del seu nom.

## Referències

* ↑ «Necrològiques», 07-09-2006. [Consulta: 6 octubre 2020].
* 1 2 3 4 «Personatges Il·lustres de l'Alt Emporda» (en anglès). [Consulta: 6 octubre 2020].
* 1 2 «Ressenyes». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 45, 2014, pàg. 539–566. ISSN: 2014-8291.
* 1 2 3 «Remei Martínez Marí» (en italià). Confederazione Generale Italiana del Lavoro. [Consulta: 6 octubre 2020].
* 1 2 Bassas Vila, Assumpta; Masanés Casaponsa, Cristina. Ajuntament de Figueres. Pintar, crear, viure. Dones artistes a l'Alt Empordà (1830-1939), p. 131. ISBN 978-84-120316-5-2.
* ↑ «Revista Europa (1963-1970), 15/10/1966». [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «Notícias de arte - La Vanguardia», 09-10-1966. [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «Edición del sábado, 20 enero 1968, página 26 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 6 octubre 2020].
# Quercitol

Quercitol o 5-deoxiinositol, és un alcohol polihidroxílic, o ciclitol, derivat del ciclohexà de fórmula química: 1,2,3,4,5-ciclohexanpentol, C6H12O5.
N'existeixen diversos estereoisòmers. El més important, dit (+)-quercitol, es troba a la gla (Quercus d'on prové el seu nom), de la qual se'l pot extreure per infusió amb aigua. També apareix en els vins envellits en bótes de fusta de roure. i a la planta Gymnema sylvestre. És anomenat sucre de glans.

## Referències

* ↑ Sonia Rodríguez-Sánchez; Ana I Ruiz-Matute; María Elena Alañón; María Soledad Pérez-Coello; Luis F de Julio-Torres «Analysis of cyclitols in different Quercus species by gas chromatography–mass spectrometry». Journal of the Science of Food and Agriculture, 90, 10, 2010, pàg. 1735–1738. DOI: 10.1002/jsfa.4009.
* ↑ Davinia Carlavilla; Mar Villamiel; Isabel Martínez-Castro; M. Victoria Moreno-Arribas «Occurrence and Significance of Quercitol and Other Inositols in Wines during Oak Wood Aging». Am. J. Enol. Vitic., 57, 4, 2006, pàg. 468–473.
* termcat
# Resolució 2026 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2026 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de desembre de 2011. Després de reafirmar totes les resolucions sobre el conflicte de Xipre, en particular les resolucions 1251 (1999) i 1953 (2010), el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 19 de juliol de 2012.
El Consell també va demanar als líders grecoxipriotes i turcoxipriotes que intensifiquessin les negociacions, que participessin de forma constructiva i oberta en el procés i que treballessin per aconseguir convergències sobre els assumptes bàsics restants per preparar la seva propera reunió amb el Secretari General de les Nacions Unides el gener de 2012. També es demanà al Secretari General que presentés un informe sobre la implementació de la present resolució.

## Referències

* ↑ SECURITY COUNCIL EXTENDS MANDATE OF CYPRUS PEACEKEEPING FORCE UNTIL 19 JULY 2012 UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 2026 (2011)

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2028 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2028 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de desembre de 2011. Després de considerar un informe del Secretari General Ban Ki-moon, sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF) i reafirmant la resolució 1308 (2000), el Consell va prorrogar el seu mandat per uns altres sis mesos, fins al 30 de juny de 2012.
El Consell de Seguretat va demanar la implementació de la Resolució 338 (1973) que exigia la celebració de negociacions entre les parts per a la solució pacífica de la situació a l'Orient Mitjà. L'informe del Secretari General va indicar que la situació a l'Orient Mitjà es mantindria tibant fins que es va poder assolir una solució.

## Referències

* ↑ Security Council Extends Mandate of Observer Force Monitoring Ceasefire between Israel, Syria until 30 June 2012, Unanimously Adopting Resolution 2028 (2011)

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Regió d'Istanbul (estadística)

La regió estadística d'Istanbul (TR1) és una de les 12 regions estadístiques de Turquia.

## Subregions i províncies

* Subregió d'Istanbul (TR10)
** Província d'Istanbul (TR100)

## Referències

* ↑ «Turkey. Administrative Division. NUTS structure». Norsk Senter for Forskningsdata.
* ↑ «Statistical regions level 2 in Turkey as of 18th July 2016». Eurostat, 18-07-2016.
* ↑ «Statistical regions in the European Union and partner countries. NUTS and statistical regions 2021». Eurostat.
* ↑ «METADATA. Statistical Regions for Candidate countries and EFTA countries, by country.». Eurostat.

## Vegeu també

* Regions estadístiques NUTS de Turquia

## Enllaços externs

* Institut d'Estadística de Turquia
* NUTS - Nomenclatura d'unitats territorials per a estadístiques
# Reacció de Friedel-Crafts

Les reaccions de Friedel-Crafts són un conjunt de reaccions desenvolupades per Charles Friedel i James Crafts el 1877. Hi ha dos tipus principals de reacció: alquilació i acilació. Aquesta és una reacció de substitució electròfila aromàtica. La forma generalitzada d'aquesta reacció és:
on R és un grup alquil o acil.

## Alquilació de Friedel-Crafts

L'alquilació de Friedel-Crafts es dona entre un anell aromàtic i un halur d'alquil, amb un àcid de Lewis fort com a catalitzador.
Aquesta reacció, però, té dos inconvenients. D'una banda, el mecanisme que segueix la reacció fa que es produeixin transposicions en l'alquil. D'altra banda el compost format és més reactiu (més nucleòfil) que el producte de partida, la qual cosa pot causar polialquilacions.

## Acilació de Friedel-Crafts

L'acilació de Friedel-Crafts es dona entre un anell aromàtic i un halur d'acil (habitualment, un clorur) en presència d'un àcid de Lewis com a catalitzador, normalment un halur d'alumini (AlCl₃, per exemple).
Aquesta reacció dona resposta als problemes que presenta l'acilació, tant pel que fa a la transposició com a la reactivitat.
# Reticència

En retòrica, la reticència o aposiopesis (ἀποσιώπησις, 'silenciamient') és, dins de les figures literàries, una de les figures d'omissió. Consisteix a deixar incompleta una frase, destacant-se més el que calla.
Exemple: "Si jo parlés...".
En el negoci de les assegurances, per exemple, el concepte de reticència refereix al fet de no dir tot el que se sap. En efecte, en un contracte de segur, l'assegurat té l'obligació i el deure d'informar totalment a l'assegurador sobre totes les circumstàncies que permeten avaluar precisament els riscos. Aquest assumpte revesteix major importància pel que fa a l'assegurança de vida, per exemple. Per això, les empreses d'assegurances tenen mitjans d'informació, com a mèdics, que li poden proporcionar dades, la qual cosa no eximeix a l'assegurat de responsabilitat per la seva falsedat o reticència, atès que en certs casos només l'assegurat pot proporcionar dades completes. En el que refereix a les conseqüències, l'art. 640 consagra un règim de nul·litat fundat en l'error de l'assegurador, sobre el risc. Es tracta de l'aplicació de la doctrina general de l'error substancial, que pot fer variar el consentiment. Se sanciona amb nul·litat encara que hagi intervingut bona fe de part de l'estipulant.
El sistema és objectiu, perquè no pren en compte la intenció de l'assegurat per jutjar anul·lable el contracte. No importa que l'assegurat hagi actuat de bona o mala fe. No obstant això, el legislador sí pren en compte la intenció, en disposar sancions per a l'assegurat reticent o que va efectuar declaracions falses (arts. 666 i 667).

## Referències

* ↑ «Diccionari de la GEC».
# Resurrecció i Davallament de Crist als Llimbs

Resurrecció i davallament de Crist als Llimbs són dos retaules de Bartolomé Bermejo que actualment formen part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya. El museu els va adquirir el 1914.

## Descripció

Aquestes taules, dues mostres extraordinàries del pintor cordovès Bartolomé Bermejo, formaven part d'un retaule d'iconografia incerta i de procedència desconeguda, que es completava amb dues composicions més -una Ascensió de Crist i l'Entrada de Crist al Paradís-, d'una col·lecció particular barcelonina.
Una hipòtesi vincula el grup d'obres barcelonines amb el retaule de Tous fet per Bermejo durant el seu primer periple per terres valencianes. Segons aquesta hipòtesi, la taula de sant Miquel de la National Gallery de Londres, realitzada l'any 1468, devia ocupar el lloc central d'un retaule en el qual les escenes del MNAC devien formar part dels carrers laterals.
* Resurrecció: La Resurrecció és un dels quatre compartiments conservats d'un retaule dedicat a Crist, obra de Bartolomé Bermejo, pintor cordovès que va desenvolupar la seva tasca coneguda a la corona d'Aragó. L'obra de Bermejo, caracteritzada per un realisme mancat d'idealitzacions, incorpora algunes novetats de la pintura nòrdica, com l'ús de l'oli com a aglutinant, que substitueix el tremp d'ou. En aquest compartiment, Crist surt del sepulcre davant de la mirada d'adoració d'un àngel, mentre els soldats que vigilen la tomba resten espaordits pel miracle. En segon terme es veuen les tres Maries, que han sortit de Jerusalem i caminen cap al sepulcre amb pots de perfum per ungir el cos de Crist.
* Davallament de Crist als Llimbs: Compartiment d'un retaule d'estructura desconeguda. Al MNAC es conserva una altra taula del mateix conjunt, amb la Resurrecció de Crist, i dues més, Crist al Paradís i l'Ascensió, es troben a la col·lecció de l'Institut Amatller d'Art Hispànic (Barcelona). S'ha proposat la hipòtesi que Bermejo realitzés aquestes pintures durant el seu sojorn a València o a Aragó, però es desconeix l'origen de les peces.

## Vegeu també

* Retaule de Sant Domènec de Silos, conservat al Museu del Prado.

## Referències

* 1 2 Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ MNAC/MAC 15871 i 15872
* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC
* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Retrat d'Antoni de Borgonya

El retrat d'Antoni de Borgonya, també anomenat Retrat d'Antoni 'Gran Bâtard' de Borgonya, és una pintura sobre taula a l'oli del pintor Primitius flamenc Rogier van der Weyden retratant Anthony de Burgundy, el fill bastard de Felip el Bo i una de les seves amants, Jeanne de Presle. La taula està datada aproximadament el 1460 i es conserva al Museu de Belles Arts de Bèlgica. Porta el collar lliurea de l'Orde del Toisó d'Or, una orde de cavalleria establerta el 10 de gener de 1430, per Felip el Bo, duc de Borgonya. El 1456 Antoni va ser incorporat a la prestigiosa orde amb tan sols 29 membres en aquell moment. La importància exacta de la fletxa que sosté a la mà és desconeguda, tot i que el toisó es creu que podia referir-se a l'heroi mitològic grec Jason o el guerrer hebreu i jutge Gideon.
L'obra és un dels tres retrats de grans personatges que Van der Weyden va pintar per encàrrec dels Ducs de Borgonya al voltant de 1460. Els altres dos és els seus retrats de Felip el Bo i Carles el Temerari. En comú amb la majoria de retrats masculins de Van der Weyden, Antoni és mostrat de mig perfil, mirant fixament a mitjana distància. En els seus darrers retrats encarregats, Van der Weyden normalment afalagava seus models. Sovint idealitzava o suavitzava els seus trets facials, el que els aporta una bellesa, un interès o la intel·ligència que no haurien tingut en la seva vida. Si aquest retrat es compara amb el retrat poc romàntic d'Antoni atribuït a Hans Memling, pintat 8-10 anys més tard, es pot veure les llicències preses per Van der Weyden. Tot i tenir en compte l'edat, l'artista sembla haver ampliat els ulls, que defineix els contorns de la cara, i una mandíbula molt més forta que la que es veu al retrat de Memling.

## Referències

* ↑ Campbell, 116
* ↑ Allmand, 444
* ↑ Campbell, 15

## Bibliografia

* Allmand, Christopher. L'@Cambridge Nou Història Medieval: Volum 7, c.1415-c.1500: C.1415-c.1500 v. 7. @Cambridge Premsa Universitària, 1998. ISBN 0-521-38296-3
* Campbell, Lorne. Van der Weyden. London: Chaucer Premsa, 2004. ISBN 1-904449-24-7
# Reactor

«Reactor» té aquests significats:
* Reactor (motor), tipus de motor de combustió interna que aprofita la sortida de gasos a gran velocitat per crear moviment
* Reactor o avió de reacció, tipus d'avió amb motors de reacció
* Reactor biològic o bioreactor, recipient o sistema que manté un ambient biològicament actiu
* Reactor nuclear, màquina que forma el nucli de producció energètica d'una central nuclear i que té la funció de produir energia
** Reactor d'aigua bullent, tipus de reactor nuclear
** Reactor d'aigua pesant pressuritzada, tipus de reactor nuclear
** Reactor d'aigua pressuritzada, tipus de reactor nuclear
** Reactor nuclear de fusió, reactor nuclear que obté energia nuclear a partir de reaccions nuclears de fusió
** Reactor de fusió per confinament magnètic
** Reactor de gas, tipus de reactor nuclear
** Reactor de gran potència a tubs de força
** Reactor ràpid
** Reactor tèrmic, reactor nuclear de fissió al qual la fissió en cadena dels nuclis d'àtoms per a extreure calor
Viccionari