OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Masia Quatre Cases

La Masia Quatre Cases és una obra de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a llevant. Consta de planta baixa i dos pisos. Presenta un portal rectangular amb llinda de pedra. Al primer pis, a l'extrem dret, hi ha unes galeries amb quatre arcades sostingudes per pilars de maó i les baranes de fusta. Està envoltada de corrals. És construïda amb pedra sense polir unida amb calç. Alguns sectors presenten afegitons de maó, sobretot en els marcs de les obertures.
La cabana és de planta rectangular i té coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a migdia. Presenta, en aquest indret, una gran arcada semi-tapiada que fa de portal, a la part dreta hi ha un portal rectangular tapiat del tot. Al mur de llevant s'hi adossen uns graons de pedra que condueixen a un portal rectangular que es troba al primer pis.
És construïda en pedra sense polir però amb els escaires i obertures de pedra picada. L'estat de conservació és força bo i s'hi endevinen diverses etapes constructives.

## Història

Antic mas registrat al fogatge de Sant Andreu de Pruit de 1553. Aleshores habitava el mas un tal Feliu Quatre Cases.

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia Quatre Cases». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Antonio Amorosi

Antonio Amorosi (Comunanza, 1660-1738) fou un pintor italià de finals del Barroc, actiu a Ascoli Piceno i a Roma.
Amorosi va néixer a Comunanza, llavors part dels Estats Pontificis. El 1668 es va traslladar a Roma, on va ser entrenat per Giuseppe Ghezzi. La seva obra mostra motius similars als de la de Bamboccianti.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserva una obra seva, Noia cosint, pintat cap al 1720 i provinent de la Col·lecció Thyssen-Bornemisza.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del Mnac
# Guguste et Belzebuth

Guguste et Belzebuth és un curtmetratge francès amb una longitud de 40 metres dirigit per Georges Méliès, estrenat el 1901, als inicis del cinema mut.

## Sinopsi

El pallasso Guguste intenta penjar la seva jaqueta en una cadira que desapareix per deixar lloc a una galleda d'aigua. Aleshores, Guguste agafa una escombra que es submergeix a la galleda per netejar la seva jaqueta que després s'encén. S'asseu a pensar però la seva cadira es converteix en un llum que li escalfa les natges, és llavors quan Satanàs fa la seva entrada. El pallasso intenta atrapar el diable i acaba caient de cap a la galleda d'aigua.

## Notes

* ↑ «Guguste Et Belzébuth» (vidéo). Bdfci.info..
* ↑ Guguste et Belzebuth a dvdtoile.com
# Jørgen Schmidt

Jørgen Schmidt (13 d'agost de 1945) va ser un ciclista amateur danès. Del seu palmarès destaca el Campionat del món en ruta de 1970.

## Palmarès

* 1970
** Campió del món en ruta amateur
* 1971
** 1r a la Fyen Rundt

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-10-11 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Joan Boned Roig

Joan Boned Roig (Eivissa, 8 de novembre de 1957) és un polític socialista eivissenc, diputat al Parlament de les Illes Balears en la vi, vii i viii legislatures.

## Biografia

Militant del PSIB-PSOE, va treballar a Iberia fins que fou escollit regidor de l'ajuntament d'Eivissa a les eleccions municipals espanyoles de 1995, càrrec que va revalidar a les 1999. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2003, 2007 i 2011. De 2003 a 2007 fou membre també del Consell Insular d'Eivissa i Formentera, on fou portaveu socialista d'hisenda i pressupostos.
En 2012 va encapçalar la gestora que es va fer càrrec de la direcció de la Federació Socialista d'Eivissa després del Congrés on es disputaven la secretaria Vicent Torres i Pedro Campillo.

## Referències

* ↑ «Currículum del Parlament Balear». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 31 juliol 2015].
* ↑ Nuevas caras en los sillones del Parlament, Diario de Mallorca, 23 de maig de 2011
* ↑ El parlamentario Joan Boned dirigirá la gestora de la Federación Socialista de Eivissa, El Periódico de Ibiza, 15 de març de 2012
# Pontinus nigropunctatus

Pontinus nigropunctatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 35 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (15°S-17°S) que viu entre 146-183 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-oriental: és un endemisme de l'illa de Santa Helena.

## Observacions

És inofensiu per als humans i la seua carn, blanca i suau, és excel·lent per a menjar.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Edwards, A., 1990. Fish and fisheries of Saint Helena Island. Centre for Tropical Coastal Management Studies, University of Newcastle upon Tyne, Anglaterra.
* 1 2 Eschmeyer, W.N. i L.J. Dempster, 1990. Scorpaenidae. p. 665-679. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Eschmeyer, W.N., 1969. A systematic review of the scorpionfishes of the Atlantic Ocean (Pisces, Scorpaenidae). Occ. Pap. Calif. Acad. Sci. (79): 130 p., 13 fig., 15 tab.
* ↑ Trunov, I.A., 2006. Ichthyofauna of seamounts around the Island of Ascension and St. Helena Island (Atlantic Ocean). J. Ichthyol 46(7):493-499.
* ↑ Edwards, A., 1990. Fish and fisheries of Saint Helena Island.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Baillie, J. i B. Groombridge (eds.), 1996. 1996 IUCN red list of threatened animals. UICN, Gland, Suïssa. 378 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Piet Rooijakkers

Piet Rooijakkers (Gerwen, Nuenen, Gerwen en Nederwetten, 16 d'agost de 1980) és un exciclista neerlandès, professional del 2003 al 2010. Actualment és el mànager de l'equip Baby-Dump Cyclingteam.

## Palmarès

* 2005
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa a la Ronde van Midden-Brabant

### Resultats al Tour de França

* 2009. Abandona (4a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Porochilus meraukensis

Porochilus meraukensis és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Weber M., 1913. Süsswasserfische aus Niederländisch Süd- und Nord-Neu-Guinea. A: Nova Guinea. Résultats de l'expédition scientifique Néerlandaise à la Nouvelle-Guinée. Zoologie. Leiden. Zool. Nouvelle-Guinée v. 9 (livr. 4). 513-613.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Weber, M., 1913. Süsswasserfische aus Niederländisch Süd- und Nord-Neu-Guinea. A: Nova Guinea. Résultats de l'expédition scientifique Néerlandaise à la Nouvelle-Guinée. Zoologie. Leiden. Süsswasserfische aus Niederländisch Süd- und Nord-Neu-Guinea. v. 9 (livr. 4): 513-613, Pls. 12-14.
* 1 2 3 «Porochilus meraukensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Allen, G.R., 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* ↑ Hitchcock, G., 2002. Fish Fauna of the Bensbach river, southwest Papua New Guinea. Memoirs of the Queensland Museum. 48(1): 119-122.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Port Heiden

Port Heiden és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 99 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Port Heiden tenia 119 habitants, 41 habitatges, i 23 famílies La densitat de població era de 0,9 habitants/km².
Dels 41 habitatges en un 39% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 2,4% dones solteres, i en un 41,5% no eren unitats familiars. En el 39% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39,5% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 125 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.875 $ i la renda mediana per família de 70.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 53.750 $ mentre que les dones 21.667 $. La renda per capita de la població era de 20.532 $. Cap de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Port Heiden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Port Heiden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Piràmide de Senusret I

La piràmide de Senusret I és un monument funerari construït pel faraó Senusret I a Lisht a l'extrem sud de la necròpolis, al costat oposat al seu pare Amenemhet I.
Fou construïda amb blocs de pedra que van omplir els buits d'uns murs en creu, i està precedida per una capella al costat nord -que té algunes pintures- a la qual s'arriba per un camí pavimentat; a la capella, hi ha un altar d'alabastre i una falsa porta; uns canalons en forma de cap de lleó (similars als d'altres temples) servien per a conduir l'aigua de la teulada. A l'exterior, encara es veuen algunes de les plaques de pedra. El corredor interior des de la capella (decorat amb plaques de pedra i blocs de granit) portava a la cambra d'enterrament, però l'aigua al seu interior ha fet impossible d'excavar el lloc. Al costat, hi ha un altre túnel per a facilitar el transport de materials a la cambra d'enterrament, que fou presumiblement bloquejat, però d'alguna manera usat pels saquejadors de tombes; Maspero va trobar en aquest túnel rastres de la sala funerària, cosa que fa pensar que el robatori es va produir molt poc després de l'enterrament. El complex funerari té al centre un monument i està envoltat per dos murs, l'un interior de pedra i un altre exterior de rajoles. Entre els murs, hi ha nou petites piràmides per a la família reial de Senusret I. El temple funerari segueix els patrons dels models de l'antic Imperi i, encara que està molt destruït, es conserva millor que el del seu pare. Fora del complex, hi ha unes mastabes, entre aquestes destaquen:
* Mastaba d'Imhotep, el canceller i gran sacerdot d'Heliòpolis.
* Mastaba de Senwosretankh, gran sacerdot de Ptah, a uns 200 m al nord-est del mur del recinte, que conté relleus pintats i extractes dels texts de les piràmides; la cambra d'enterrament tenia un notable sarcòfag.
* Mastaba de l'intendent de vins Seheepibreankh.
* Mastaba de Mentuhotep, gran sacerdot d'Heliòpolis.
També hi havia dues grans estàtues de Senusret I i deu estàtues en uns forats (trobades per Gautier el 1894) i altres construccions interessants com graners, cases d'oració i edificis de manteniment. S'hi han trobat nombrosos objectes, incloent-hi el forat enrajolat per a la barca sagrada.
Fora del mur, hi havia nou piràmides secundàries per a les dones reials, és a dir, les vídues i filles del faraó. Set de les piràmides tenien el seu propi temple funerari i un mur en tot el tombant, i les altres dues, al nord, compartien un sol mur; només dos noms de les dones reials s'han pogut llegir: Neuru o Nofret (esposa i germana de Senusret) i Itayket o Itaksiet (segurament, filla del faraó).
Una calçada oberta connectava el temple mortuori amb el de la vall, però la situació d'aquest no s'ha localitzat de moment. La calçada era decorada amb relleus, alguns dels quals encara es poden veure.
Fou visitada el 1882 per Maspero, que va descobrir a qui pertanyia i va trobar diversos objectes amb el nom del faraó.
La piràmide només es pot visitar amb un permís especial.

## Referències

* ↑ Willoughby, Jennifer «El-Lisht» (en anglès). The Encyclopedia of Ancient History, 2012. DOI: 10.1002/9781444338386.wbeah15146.
# Piràmide de Teti

La piràmide de Teti és una piràmide construïda a Saqqara pel faraó Teti I, el primer rei de la dinastia VI (tot i que fou probablement fill d'Unas, el darrer faraó de la dinastia V). El seu nom egipci fou "Els llocs de culte de Teti són duradors". Fou explorada per Perry (1839), Lepsius (1842) i Maspero (que hi va entrar el 1882). Altres exploracions foren les de l'alemany Emile Brugsch, el francès Urbain Bouriant, i l'americà Charles Wilbour. Quibell la va explorar entre al segle xx, i des 1950 van seguir les excavacions Sainte Fare Garnot, Lauer i Leclant. La piràmide té una altura de 52,5 metres, amb una base de 78,5 metres, i un angle de 53 graus i 13 minuts. La piràmide de culte és de 15,7 metres d'alta, i té la mateixa base; l'angle és de 63 graus.
El temple de la vall té una calçada de tres-cents metres de llarg que porta al temple mortuori, al sud-oest de la piràmide. Només es pot veure una part de la calçada. El temple mortuori té diverses dependències similars a les de Djedkare i Unas, amb un pati central que dona a la façana oriental del temple mortuori dins del recinte de la piràmide i connectat amb la calçada. L'entrada al temple mortuori és des del pati i té una porta formada per un panell pesat de fusta. El corredor d'entrada té cel·les decorades amb estels i il·luminat per una obertura a la paret est; el sòl és d'alabastre i les parets eren decorades, tot i que queden molt poques restes d'aquesta decoració. Des de la porta s'accedeix per una petita escala a la capella de cinc nínxols darrere la qual hi ha la cambra de les ofrenes, originalment decorada amb escenes de sacrificis de les quals queda només un part minsa; a cada costat de la cambra hi ha magatzems. Al sud-oest de la piràmide i sud del temple mortuori hi ha la petita piràmide de culte, envoltant la piràmide un pati envoltat de parets, menys per l'est (amb el temple mortuori) i sud-est (piràmide pel culte).
La piràmide té cinc nivells amb corredors subterranis i cambres; l'entrada era pel sòl del pati al temple mortuori. El corredor estava decorat amb granit rosa i connecta amb una antecambra que gira cap a la cambra d'enterrament; les parets de la cambra eren cobertes de plaques de pedra i amb texts i signes astronòmics. El sarcòfag era a la part occidental amb el seu equipament funerari; decorat amb inscripcions els sarcòfag no es va acabar; restes del que es pensi fou la mòmia de Teti foren trobades al terra de la cambra.
A l'exterior queden restes de les necròpolis de la seva família: les piràmides de les seves dones Khuit i Iput I, i dels seus visirs Mereruka i Kagemni. Els relleus d'aquestes tombes estan ben conservats.
# Jordi Costa (desambiguació)

«Jordi Costa» té aquests significats:
* Jordi Costa Garcia (1977), periodista esportiu català.
* Jordi Costa i Mosella (Barcelona, 1933), empresari.
* Jordi Costa i Riera (Vic, 1943 - Figueres, 1985), periodista radiofònic.
* Jordi Costa i Roca (Barcelona, 1925 - Perpinyà, 2000), activista cultural.
* Jordi Costa Vila (Barcelona, 1966), crític cultural especialitzat en cinema, còmic i televisió; i cap d'exposicions del CCCB.
# Bandy Kiki

Bandy Kiki (Jakiri, 20 de febrer de 1991) és una bloguera i activista pels drets LGBT camerunesa.
Obertament lesbiana, és coneguda per la seva lluita pels drets LGBT al Camerun i emprenedora que resideix al Regne Unit. És la creadora del Kinnaka's Blog, un lloc web de parla anglesa d'alt trànsit al Camerun per a notícies i entreteniment. És una figura controvertida a causa dels seus punts de vista polítics i l'activisme LGBT, i ha estat anomenada «The Most Hated Anglophone On Social Media in Cameroon» (L'anglòfona més odiada en les xarxes socials al Camerun).

## Referències

* ↑ «Cover Star: LGBT Activist, Bandy Kiki» (en anglès). , 17-09-2017 [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «CAMEROONIAN BLOGGER BANDY KIKI ANNOUNCES THAT SHE'S A LESBIAN AND IS ENGAGED TO BE MARRIED! - THE HOTJEM | Africa's #1 Fashion, Lifestyle, Entertainment Magazine» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2018-03-06. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ Ngomba. «Kinnaka's Blog founder, Bandy Kiki comes out as gay» (en anglès americà), 14-10-2017. [Consulta: 7 març 2018].
# Jorge Brotons

Jorge Brotons (Petrer, Alacant, 1965), poeta i pintor resident a Barcelona. Ha publicat els llibres de poesia: El Tiempo raro (El Cep i la Nansa, 2003), La Raó de les séquies (Afers, 2006), Bloc al Circ (5é Certamen literari Clara Alzina, 2007), Hoy era martes (Papers de Versàlia, 2008) i Verb de Continuïtat (Curbet editors, 2015). També ha publicat a diverses plaquettes a Papers de Versàlia i a les revistes Reduccions i Kafka. És també autor dels llibres infantils Helena de Troia (Dèria editors, 2007) i A la cuina amb les tres bessones (Salsa Books / Cromosoma, 2005). Com a pintor ha realitzat exposicions a Taller Arimón (Barcelona, 2008), Art & Breakfast (Màlaga, 2018) i Art Cuestion (Madrid, 2019). Al 2021 publica "La insolència que ens queda" a laBreu Edicions

## Referències

* ↑ «El tiempo raro». [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «La raó de les sèquies» (en espanyol europeu). [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ lapoeteca. «Jorge Brotons». [Consulta: 13 agost 2021].
* ↑ dice, Emilio Perez Rodriguez. «Hoy comienza Art & Breakfast 2018 -» (en castellà), 08-06-2018. [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «Inauguración Exposición Colectiva "Iluminación Invernal" Madrid» (en anglès). [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «LA INSOLÈNCIA QUE ENS QUEDA, de Jorge Brotons - laBreu Edicions : laBreu Edicions». [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ fomentvilanovi. «Presentació del poemari “La insolència que ens queda” de Jorge Brotons», 15-04-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Keams Canyon

Keams Canyon (Hopi: Pongsikya o Pongsikvi; navaho Lókʼaaʼdeeshjin) és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 260 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Keams Canyon tenia 260 habitants, 74 habitatges, i 44 famílies La densitat de població era de 10,8 habitants/km². La distribució per races era 89,62% amerindis, 7,69% blancs i 0,38% afroamericà. Els hispànics de qualsevol raça eren l'1,92% de la població.
Dels 74 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,4% hi vivien parelles casades, en un 20,3% dones solteres, i en un 39,2% no eren unitats familiars. En el 33,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 33,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 35,8% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 3,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 135,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.694 $ i la renda mediana per família de 36.111 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.889 $ mentre que les dones 35.272 $. La renda per capita de la població era de 14.619 $. Aproximadament el 10,5% de les famílies i el 23,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Keams Canyon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Keams Canyon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kearney (Missouri)

Kearney és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2008 tenia 8.599 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kearney tenia 5.472 habitants, 1.910 habitatges, i 1.495 famílies. La densitat de població era de 321,6 habitants per km².
Dels 1.910 habitatges en un 49,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,9% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 21,7% no eren unitats familiars. En el 18,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,6% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 35,4% entre 25 i 44, un 16,3% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.603 $ i la renda mediana per família de 64.540 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.721 $ mentre que les dones 26.739 $. La renda per capita de la població era de 21.147 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kearney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kearney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].