OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Noircourt

Noircourt és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 92 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Noircourt era de 92 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 46 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 35 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Noircourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 64 persones, 50 eren actives i 14 eren inactives. De les 50 persones actives 42 estaven ocupades (25 homes i 17 dones) i 8 estaven aturades (5 homes i 3 dones). De les 14 persones inactives 1 estava jubilada, 8 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Noircourt hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 296 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Noircourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Noircourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Guillem II de Besalú

Guillem II de Besalú el Tro (? - 1066) fou comte de Besalú i Ripoll (1052-1066).

## Orígens familiars

Fill del comte Guillem I de Besalú, heretà el comtat de Besalú a la mort del seu pare.

## Vida política

Igual que ell tingué conflictes amb l'Església, i en sotmetre-s'hi va haver de lliurar la població de Bàscara al Bisbat de Girona.
Governà conjuntament amb el seu germà Bernat II de Besalú.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Estefania de Provença, filla de Guifré I de Provença. D'aquesta unió nasqueren dos fills:
* l'infant Bernat III de Besalú (?-1111), comte de Besalú
* la infanta Estefania de Besalú, casada amb Roger II de Foix
Guillem II fou assassinat el 1066.
# Antonio San José Pérez

Antonio San José Pérez (Valladolid, 1956-) és un periodista espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid, es va iniciar en el món del Periodisme al Diari El Norte de Castilla. Més tard passaria al món de la ràdio, primer en Radio Juventud i posteriorment el la COPE, on roman un any.
La seva primera experiència en la pantalla petita va ser com a cap d'informació nacional (1986-1987) i cap de redacció (1987-1988) de Telediario; posteriorment, entre 1988 i 1989 va col·laborar en l'informatiu 48 Horas.
En Ràdio Nacional d'Espanya va ser nomenat en 1989 Director d'informatius i va presentar Edición de tarde, a més de col·laborar amb Julio César Iglesias a l'espai Los desayunos de Radio 1, ue també es van transmetre per TVE des de 1994 i es van convertir en Los desayunos de TVE.
En 1996 abandona TVE i RNE per a presentar a Antena 3 el programa El primer café, fins a 1998. La seva següent escala professional va ser la cadena informativa CNN+, en la qual es fa càrrec de la direcció d'informatius.
Entre 2001 i 2010 presenta en aquest canal el programa d'entrevistes Cara a Cara; a més col·labora amb la revista Interviú i el periòdic digital www.elplural.com, d'Enric Sopena. Al desembre de 2010, després del tancament de CNN+, és contractat com a director de comunicació de l'Organisme Loterías y Apuestas del Estado.
En 2012, canvia d'organisme públic, en ser designat director de comunicació d'AENA. Tres anys més tard, al març de 2015, abandona aquest càrrec per a incorporar-se a la direcció del Canal de televisió Non Stop People, de la Plataforma de Movistar TV. També és contertuli en el programa d' Herrera en COPE (des de 2015) i a TRECE.
En 2010 va ser guardonat amb el premi Salvador de Madariaga que concedeix l'Associació de Periodistes Europeus.

## Referències

* ↑ Solana termina de desmontar el 'equipo Miró, El País, 8 de febrer de 1989
* ↑ Antonio San José concluye el viernes su paso por 'El primer café', El País, 17 de juny de 1998
* ↑ «Antonio San José, responsable de Comunicación de AENA». ElPlural.com, 12-03-2012.
* ↑ «Antonio San José vuelve a la televisión como director de un nuevo canal de Movistar». El Confidencial, 27-03-2015.

## Enllaços externs

* Notícies sobre Antonio San José a El País
# Territori Antàrtic Xilè

Territori Xilè Antàrtic o Antàrtica Xilena són els noms que a Xile es dona a un sector de l'Antàrtida entre els meridians 53° O i 90° O. La zona és reclamada per la República de Xile com a part integrant del seu territori i se superposa parcialment amb les àrees reclamades per Argentina (Antàrtida Argentina), entre els meridians 53° O i 74° O al sur del paral·lel 60° S i pel Regne Unit (Territori Antàrtic Britànic), entre els meridians 53° O i 80° O al sur del mateix paral·lel.

## Referències

* ↑ Mancilla Gonzáles, Pablo «Antecedentes históricos sobre el territorio Antártico chileno conocidos hacia la década de 1950» ( PDF) (en castellà). Estudios hemisferios y polares, 2, 2011, pàg. 115-128. Arxivat de l'original el 17 novembre 2015 [Consulta: 12 agost 2015].
* ↑ «En Comisión de RR.EE. destacan la importancia estratégica de contar con un Estatuto Chileno Antártico | Senado República de Chile» (en castellà). Senado de la República de Chile, 08-07-2019. [Consulta: 27 agost 2024].
* ↑ Pinochet de la Barra, Oscar. La Antártica Chilena (en castellà). Editorial Andres Bello, 1976.
# Lacini

Lacini (en grec antic Λακίνιος), segons la mitologia grega, va ser l'heroi epònim del cap de Lacinium, al territori de la colònia grega de Crotona, al sud d'Itàlia.
Era el rei del país, i procedia de Corcira. Havia acollit Crotó quan aquest heroi anava errant durant el seu exili. A l'arribar Hèracles amb els ramats de Gerió, Lacini va intentar robar-li alguns bous, però l'heroi el matà i matà de manera accidental a Crotó. Després de la mort de Lacini, l'heroi fundà un temple dedicat a Hera, el temple d'Hera Lacínia, al promontori homònim. De vegades es diu que el santuari va ser edificat pel mateix Lacini per insultar Hèracles honorant la deessa enemiga seva.
Hèracles va erigir un altre temple a Crotó en el lloc on després es fundaria la ciutat de Crotona.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 308. ISBN 9788496061972.
# Malei

Malei (en rus: Малей) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 157 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
* ↑ http://rgada.info/opisi/1354-opis_487-1/0006.jpg
* ↑ Часовня на могиле мужа Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. // Gorod48
# Palau de Sandringham

El Palau de Sandringham és una casa de camp de 8.000 acrees (32 km²) de terreny prop de la vila de Sandringham al comtat de Norfolk, a l'est d'Anglaterra el qual és una propietat privada de la Família reial britànica.
Ocupada des dels temps de la reina Elisabet I d'Anglaterra, l'any 1771 l'arquitecte Cornish Hanley construí l'estructura bàsica de l'actual residència. Restaurada i reformada posteriorment per Charles Spencer Cowper.
L'any 1862 la reina Victòria I del Regne Unit comprà la mansió i la propietat a instàncies del príncep de Gal·les, el futur rei Eduard VII del Regne Unit que la pretenia utilitzar com a casa de camp per ell i la seva muller, la princesa Alexandra de Dinamarca. La Corona pagà la quantitat de 220.000 lliures esterlines. Els prínceps de Gal·les s'instal·laren a la mansió després de les seves noces.
Malgrat tot, l'any 1865 es demostra que la casa és insuficient i s'encarreguen obres d'ampliació a Humbert que engrandeix notablement la mansió.
Acabada l'any 1870 i vista com el més reeixit exemple de casa victoriana de camp. La mansió compta amb una gran sala de ball. La casa es cremà parcialment l'any 1891 durant els preparatius per la celebració dels 50 anys del príncep de Gal·les i posteriorment fou reconstruïda.
Molt utilitzada pels diferents sobirans britànics, hi tingueren especial predilecció la princesa de Gal·les, la princesa Alexandra de Dinamarca, el rei Jordi V del Regne Unit i el rei Jordi VI del Regne Unit. Habitualment la reina Elisabet II del Regne Unit passava el Nadal i el mes de febrer a la finca amb tota la Família Reial.
L'any 1936 amb l'abdicació del rei Eduard VIII del Regne Unit, el nou rei, Jordi VI del Regne Unit, hagué de comprar la propietat al seu germà gran que posseïa tant Sandringham com Balmoral per herència del seu pare.
L'any 1977 la casa fou oberta al públic per primera vegada. Actualment, la immensa propietat de Sandringham, al comtat de Norfolk, és explotada pel Rei en benefici propi.
# Paisatge en Port-Villez

Paisatge en Port-Villez és una pintura de l'artista impressionista Claude Monet executada en 1883. Forma part de la col·lecció del Museu Soumaya en la Ciutat de Mèxic.

## Descripció de l'obra

En el paisatge plasmat per Monet s'observa en el fons el turó de Port-Villez, ciutat situada en el departament de Yvelines a uns quilòmetres al sud de Giverny. Aquest s'aixeca sobre unes petites illes i en la part inferior va plasmar una sèrie de cases en part cobertes per una de les illes. Un dels aspectes que destaca en el quadre és el riu Sena a causa de la forma de plasmar els reflexos en l'aigua, molt característic d'altres obres de l'artista, així com les vibracions de l'herba del primer pla. Aquests últims aspectes són un exemple del plenairisme o pràctica de la pintura al plein-air (a l'aire lliure).
A la paleta de colors usada per l'autor dominen diferents tonalitats de verd i blaus, en contenir el paisatge majoritàriament aigua i pasturatges, mateixa que usa en altres quadres, especialment durant la seva estada en Giverny.

## Els anys en Giverny

Al maig de 1883, Monet i la seva família rentaron una casa en Giverny, la qual comptava amb un petit estudi on treballava, horts i un petit jardí que més tard es convertiria en un dels principals passatemps de l'artista així com centre de la seva inspiració. Va ser precisament, en aquest any en què va executar el Paisatge en Port-Villez, comuna que quedava a uns pocs quilòmetres i de la qual va elaborar una sèrie de quadres.
Així mateix, aquesta pintura és referida, juntament amb altres sis, en la correspondència que Monet va establir amb Paul Durand-Ruel al novembre d'aquest any, i que més tard la galeria d'aquest comerciant adquiriria i exposaria a París i Nova York en 1911.
* Seine à Port-Villez (1884)
* La Seine à Port-Villez (1894)

## Referències

* ↑ Museo Soumaya. México: Fundación Carlos Slim, 2015, p. 233. ISBN 9786077805137 [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ Claude Monet. Londres: Parkstone International, 2011, p. 16. ISBN 9781780420820 [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ El Impresionismo. Barcelona: Labor, 1975, p. 15-16. ISBN 8433575503 [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ Monet's Years at Giverny: Beyond Impressionism. Nova York: The Metropolitan Museum of Art, 1978. ISBN 0870991744 [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ «Monet a Giverny» (en francès). Monet a Giverny, 6 enero 2017. [Consulta: 6 gener 2017].
* ↑ Los años de Giverny. Correspondencia. Madrid: Turner, 2010. ISBN 9788475069272 [Consulta: 6 gener 2017].
# Guillem Bonet

Guillem Bonet (Barcelona, 1954). Dissenyador gràfic i interiorista.
Va realitzar els seus estudis a l'Escola Eina de Barcelona. Del seu primer període, destaquen els seus cartells i col·laboracions en projectes gràfics com la senyalització del Museu Picasso o el dossier de la pel·lícula "Pink Mamma" de Bigas Luna.
El 1980 guanya el premi FAD d'interiorisme pel projecte del Bar ZIGZAG realitzat en col·laboració amb Ramon Olives, Anchón Gomez i Alicia Nuñez. Durant els anys vuitanta es dedica, principalment, a fer treballs d'interiorisme i d'il·luminació de cases particulars i botigues. Dissenya llums i focus per a il·luminacions especials. En el cas del disseny industrial podem destacar les figures Neoplantarium (1981), dissenyades amb Alicia Núñez.
També va fer incursions en el disseny d'escenografies i disseny d'exposicions. Un dels seus treballs més coneguts va ser l'interiorisme de la discoteca OTTO ZUTZ CLUB en un edifici industrial de principis del segle xx, de la qual va ser director durant quinze anys. Aquest local va ser una insígnia de la ideologia innovadora, basada a oferir una alternativa d'oci estretament vinculada a la cultura, l'art i el disseny. Darrerament es dedica al camp de la creació artística, en un sentit més conceptual i minimalista, investigant el món de les formes pures, les textures, els materials, treballant en la creació d'escultures i objectes.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de Disseny Industrial del Disseny Hub Barcelona
# Territori Australià de l'Oceà Índic

Territori Australià de l'Oceà Índic o Territoris Australians de l'Oceà Índic (Australian Indian Ocean Territories) és el nom des de 1995 en endavant d'una entitat administrativa d'Austràlia dependent del Departament Australià d'Infraestructura, Transport, Desenvolupament Regional i Govern Local, consistint de dos grups d'illes a l'Oceà Índic sota sobirania australiana:
* Illa Christmas (10° 29′ 06″ S, 105° 38′ 10″ E﻿ / ﻿10.485°S,105.636°E﻿ / -10.485; 105.636﻿ (Christmas Island)), on l'administrador conjunt resideix
* Illes Cocos (Keeling) (12° 09′ 29″ S, 96° 52′ 12″ E﻿ / ﻿12.158°S,96.870°E﻿ / -12.158; 96.870﻿ (Cocos (Keeling) Islands)), on el mateix administrador té jurisdicció però no hi resideix
Cadascuna d'aquests illes té el seu propi Consell Local (Shire): el shire d'Illa Christmas i el shire de Cocos.
No inclou les deshabitades illes d'Ashmore i Cartier.

## Revisions

El 2004 es va fer una revisió dels territoris.
El 2012 l'administració va ser revisada per visites parlamentàries australianes i una investigació.

## Administradors dels Territoris Australians de l'Oceà Índic

| № | Nom | Va entrar en el càrrec | Va deixar el càrrec |
| 1 | Danny Ambrose Gillespie | 1 juliol 1994 | 30 juny 1996 |
| 2 | Ron Harvey | 1 octubre 1997 | 30 octubre 1998 |
| 3 | Bill Taylor | 4 febrer 1999 | 30 juliol 2003 |
| 4 | Evan Williams | 1 novembre 2003 | 31 octubre 2005 |
| 5 | Neil Lucas | 30 gener 2006 | 22 febrer 2008 |
| 6 | Brian Lacy | 5 octubre 2009 | 5 octubre 2012 |
| 7 | Jon Stanhope | 5 octubre 2012 | 5 octubre 2014 |
| 8 | Barry Haase | 6 octubre 2014 | En exercici |

## Religió

Els catòlics són atesos pastoralment per l'arxidiòcesi catòlica romana de Perth.

## Referències

* ↑ Indian Ocean Territories : review of the annual reports of the Department of Transport and Regional Services and the Department of the Environment and Heritage. Parliament of the Commonwealth of Australia. ISBN 978-0-642-78486-5.
* ↑ Report of the visit to the Indian Ocean Territories, 21-25 October 2012 : review of the Department of Regional Development, Regional Australia and Local Government Annual Report 2010-11. Canberra Joint Standing Committee of the National Capital and External Territories. ISBN 978-1-74366-115-4.

## Fonts i Enllaços Externs

* WorldStatesmen - Austràlia - Illes Cocos (Keeling)
* WorldStatesmen - Austràlia - Illa Christmas
# Laciris pelagicus

Laciris pelagicus és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo i Uganda.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Manuel Martínez Sospedra

Manuel Martínez Sospedra (barri de Russafa, València, 1947) és un jurista i polític valencià, que fou senador designat per les Corts Valencianes en la Tercera Legislatura.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat de València, on posteriorment es doctorà. Ha estat professor de dret constitucional a la Universitat de València i a la Universitat Cardenal Herrera CEU de València.
Políticament va militar de jove en el falangisme, i fou candidat a les eleccions generals espanyoles de 1977 dels Círculos José Antonio. En 1984-1985 va ser magistrat suplent de la Sala Contenciosa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana. A les eleccions a les Corts Valencianes de 1987 formà part de les llistes del Centro Democrático y Social. En 1988 fou designat senador en representació de les Corts Valencianes. Fou president de la Comissió Especial d'Enquesta i Investigació sobre els Problemes Derivats de l'Ús de l'Automòbil i de la Seguretat Viària.
Membre del Comitè Nacional del CDS des de 1991, va dimitir en 1993 per desacord amb l'estratègia electoral, i en 1994 es va donar de baixa del partit. Ha continuat la seva carrera docent com a professor de dret públic a la Universitat Cardenal Herrera de València i publicant articles d'opinió sobre dret constitucional al diari El País.

## Obres

* La constitución española de 1812: (el constitucionalismo liberal a principios del siglo XIX) (1978)
* Las Instituciones del gobierno constitucional: sistemas de gobierno y órganos constitucionales (1988)
* La inmunidad parlamentaria en derecho español (1996)

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.354. ISBN 9788495484802.
* ↑ Web de la UCHCEU

## Enllaços externs

* Notícies sobre Manuel Martínez Sospedra a El País
«Obra de Manuel Martínez Sospedra» a Dialnet.
# Palomas (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom Palomas, ubicada a la font de la plaça de Luis Ruiz de la Peña, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Vicente Vázquez Canónico, i està datada 1998.
Es tracta d'una escultura formada per tres coloms de formes arrodonides i proporcions considerables (cada figura té al voltant d'uns dos metres) que estan representades en diferents moments del seu desplaçament en volar, la qual cosa dona al conjunt una certa mobilitat i produeix un efecte d'unicitat, ja que en envoltar la font, l'evolució en el moviment dels coloms sembla el realitzat per una única figura que alça el vol.

## Referències

* 1 2 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismoviedo.es/
* ↑ Adolfo Casaprima, «Escultura pública de Oviedo», edit. Ayuntamiento de Oviedo, año 2001.
Viccionari
# Ollon

Ollon és una ciutat i municipi de Suïssa del cantó de Vaud, al districte d'Aigle.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Dickson Greeting

Dickson Greeting és una pel·lícula estatunidenca gravada el 1891 que dura 3 segons. Fou una de les primeres pel·lícules del món i és dirigida, produïda i protagonitzada per William Dickson. Es va gravar el 20 de maig en l'estudi d'Edison's Black Maria al West Orange, a Nova Jersey, en la col·laboració de Thomas Edison, que va utilitzar el seu cinetoscopi. La pel·lícula es va emetre a la Federació Nacional de les Dones. W. K. Dickson va dominar el cinema durant els anys 1890.

## Argument

Dickson és representat com un home honorable i digne; ell saluda amablement als seus espectadors.

## Enllaços externs

* Dickson Greeting, Llibreria del Congrés
* Dickson Greeting a YouTube
# Guillem Arnau i Patau

Guillem Arnau i Patau o Guillem Arnau de Patau (?, ? — la Seu d'Urgell, 1364) fou un religiós amb el títol de bisbe d'Urgell i vuitè copríncep d'Andorra (1361-1364).
Segurament tenia les seves arrels familiars a Vilafranca de Conflent i a Vernet. Fou doctor en drets, degà d'Urgell i vicari general del seu antecessor, Hug Desbac.
Del seu bisbat en destaca la celebració d'un sínode el 1362. També en destaca la cessió de l'església de Sant Miquel, situada prop de la catedral, on Ermengol havia fundat una col·legiata canonical, perquè els dominics que tenien el convent fora la població hi traslladessin el seu convent.

## Referències

* ↑ «Guillem Arnau i Patau - Bisbe d'Urgell». Arxivat de l'original el 2019-02-16. [Consulta: 15 febrer 2019].
* 1 2 «Bisbe Guillem a l'Enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 febrer 2019].
# Tomoki Iwata

Tomoki Iwata (岩田 智輝, 7 d'abril de 1997) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va formar part de l'equip japonès a la Copa Amèrica de 2019. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 2 | 0 |
| Total | 2 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association
* ↑ National Football Teams