OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districte de Nampula

El districte de Nampula-Rapale és un districte de Moçambic, situat a la província de Nampula. Té una superfície de 3.650 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 208.466 habitants. Limita al nord amb el districte de Muecate i el districte de Mecubúri, a l'oest amb el districte de Ribáuè, al sud-oest amb el districte de Murrupula, al sud amb el districte de Mogovolas i a l'est amb el districte de Meconta.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en quetre postos administrativos (Anchilo, Mutivaze, Namaita i Rapale), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo d'Anchilo:
** Anchilo
** Namachilo
** Namigonha
** Napuri
** Saua-Saua
* Posto Administrativo de Mutivaze:
** Mutivaze
* Posto Administrativo de Namaita:
** Namaita
* Posto Administrativo de Rapale:
** Caramaja Napome
** Rapale
** Tchaiane

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Dompierre-du-Chemin

Dompierre-du-Chemin (en bretó Domper-an-Hent, en gal·ló Donpièrr) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 532 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 414 | 443 | 430 | 491 | 468 | 470 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Joël Maupilé | |
# Douarnenez

Douarnenez és una comuna bretona del departament de Finisterre a Bretanya (Estat francès). L'any 2006 tenia 15.608 habitants. El 22 de desembre de 2004 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg. A l'inici del curs 2007 el 6,9% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Geografia

Es tracta alhora d'un important port pesquer i esportiu. El gentilici dels seus habitants és, en francès Douarnenistes, encara que se'ls atorga igualment el sobrenom (especialment a les dones) de Penn sardine, fent referència a la còfia que duen les dones i que s'assembla a un cap de sardina (penn significa cap en bretó). La comuna es va ampliar el 1945, fusionant-se amb les comunes veïnes de Ploaré, Pouldavid-sud-Mer i Tréboul.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 19.887 | 19.705 | 19.096 | 17.653 | 16.457 | 15.827 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1949-1951 | Joseph Trocme | |
| 1951 | Charles Féjean | |
| 1951-1959 | Marcel Arnous des Saulsays | |
| 1959-1965 | Henri Mottier | |
| 1965-1967 | Georges-Camille Réaud | |
| 1967-1971 | Jean-Claude Dubourg | |
| 1971-1996 | Michel Mazéas | PCF |
| 1996-1997 | Joseph Trétout | |
| 1997-2001 | Jocelyne Poitevin | Divers droite |
| 2001-2008 | Monique Prévost | Divers gauche |
| 2008- | Philippe Paul | UMP |

## Galeria

| Vista aèria de Douarnenez. | Vista aèria de Port Rhu, a Douarnenez. | El port i el vaixell de la SNSM |

## Personatges il·lustres

* Emile Chevé (1804 - 1864), compositor i metge
* Ronan Pensec (1963), ciclista
* Nolwenn Korbell, cantant i actriu
* Bob Sinclar, músic

## Agermanaments

* Falmouth (Aberfal), Cornualla
* Rashidiye, campament palestí al Líban

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Ecsenius gravieri

Ecsenius gravieri és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Mar Roja (incloent-hi el Golf d'Aqaba) fins a la part més occidental del Golf d'Aden.

## Referències

* ↑ «Ecsenius gravieri». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Ecsenius gravieri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Burgess, W.E., H.R. Axelrod i R.E. Hunziker III, 1990. Dr. Burgess's Atlas der Meerwasser Aquarium Fische. Bede Verlag, Kollnburg, Alemanya.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Khalaf, M.A. i A.M. Disi, 1997. Fishes of the Gulf of Aqaba. Marine Science Station, Aqaba, Jordània. 252 p.
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Ecàlia

Ecàlia (en grec antic Οἰχαλία) era una ciutat de Tessàlia de la que parla Homer al "Catàleg de les naus" a la Ilíada. Era una de les ciutats que governaven Podaliri i Macàon.
Homer també diu que era la pàtria del rei Èurit, a qui la mitologia grega atribueix l'organització d'una competició per veure qui el podia vèncer en el tir amb arc, i com a premi oferia la mà de la seva filla Íole. Hèracles el va vèncer, Èurit no va voler donar-li el premi i l'heroi va conquerir la ciutat, el va matar i es va emportar Íole com a esclava.
Des d'antic hi havia discrepàncies sobre si Ecàlia, la ciutat d'Èurit, es trobava a Tessàlia, o bé a Messènia o a l'illa d'Eubea o fins i tot a Arcàdia. Un poeta èpic grec, Creòfil, va escriure un poema titulat Οἰχαλίας ἅλωσις (La conquesta d'Ecàlia), que també s'atribueix a Homer, on deia que Ecàlia era a Etòlia. Al districte d'Erètria, una ciutat d'Eubea, la situa Pausànias, Estrabó (que també la situa en altres llocs però no es decanta per cap), i Esteve de Bizanci. Pausànias també la situa a Messènia, prop d'Andània, i diu que en un bosquet de xiprers hi havia estàtues d'Apol·lo, d'Hermes i de Persèfone, i era el lloc on se celebraven els ritus de les grans deesses (Demèter i Persèfone) i es guardaven els ossos d'Èurit.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, II, 730
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 296. ISBN 9788496061972.
* ↑ Smith, William (ed.). «Oechalia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 febrer 2021].
# Eino Leino (desambiguació)

«Eino Leino» té aquests significats:
* Eino Leino (poeta) (1878-1926), poeta finlandès.
* Eino Leino (1891-1986), lluitador finlandès.
# Edwin Jackson

Edwin Jackson (nascut a Pau, el 18 de setembre de 1989) és un jugador de bàsquet professional francès. Juga a la posició d'escorta. Des del 2022 juga al Nanterre 92.

## Referències

* ↑ Skerletic, Dario. «Edwin Jackson returns to Nanterre 92» (en anglès), 26-08-2022. [Consulta: 26 agost 2022].
# Double Dragon

Double Dragon és un beat 'em up de 1987 creat per a màquines recreatives però que es va adaptar a diverses consoles pel seu èxit. Dos germans bessons experts en arts marcials s'han de fer camí en un escenari urbà on membres de bandes rivals volen deixar-los fora de combat. El joc va suposar una gran novetat per la importància de col·laborar entre els dos jugadors implicats (cadascun controlant un dels personatges) per anar passant pantalles. L'ajuda era doble: no solament els dos jugadors lluitaven al mateix temps contra un grup d'enemics sinó que un personatge podia agafar l'altre i llançar-lo contra els adversaris en un moviment poderós. Aquesta modalitat de joc cooperatiu en els videojocs de lluita, on hi ha moviments que solament poden dur-se a terme en parella, va ser posteriorment utilitzada per nombrosos títols.
A partir de la bona acollida en vendes del joc en les diferents plataformes es van crear fins a vuit títols més de la saga al llarg dels anys i els personatges principals (tant els germans com alguns secundaris i enemics) han aparegut en altres jocs. Ha estat catalogat com un dels millors jocs en la seva categoria per diverses publicacions especialitzades
El joc transcorre per quatre escenaris diferents: els carrers de la ciutat, una fàbrica, un bosc ple de coves i la base dels Black Warriors, la banda líder de la zona que té segrestada Marian, la noia a qui tots dos germans estimen. Cada escenari té un líder final que cal guanyar per passar de ronda. Un cop arribats on està la Marian, els protagonistes abandonen el joc cooperatiu i s'enfronten entre ells en una darrera batalla per la noia, un final sorprenent. A partir de combinacions de tecles es pot atacar fent cops de puny, de peu i de colze o usar les armes que han deixat caure els enemics després de perdre part de la seva vida.

## Referències

* ↑ Mott, Tony. 1001 Video Games You Must Play Before You Die. Universe Publishing, 2010. ISBN 978-0-7893-2090-2 [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ "The Greatest 200 Videogames of Their Time". Electronic Gaming Monthly, 2006
* ↑ «Arcade History». [Consulta: 14 gener 2015].
# Dorchester

«Dorchester» té aquests significats:
* Regne Unit:
** Dorchester (Dorset)
** Dorchester on Thames, Oxfordshire
* Estats Units d'Amèrica:
** Dorchester (Massachusetts), un barri de Boston
** Dorchester (Illinois)
** Dorchester (Nebraska)
** Dorchester (Nova Hampshire)
** Dorchester (Wisconsin)
# Enrico IV (pel·lícula de 1943)

Enrico IV és una pel·lícula italiana de 1943 dirigida per Giorgio Pàstina.

## Argument

A partir d'un conte de Luigi Pirandello publicat el 1922, una pel·lícula que narra la història d'un home ric que, després de caure del cavall, es creu Enric IV d'Alemanya. Vint anys després d'una vida de reclus a Canossa rebrà visites i redescobrirà la seva memòria.

## Repartiment

* Osvaldo Valenti: el comte Enrico Di Nolli
* Clara Calamai: Matilde Spina / Frida
* Enzo Biliotti: el doctor Dionisio Genoni
* Luigi Pavese: el comte Tito Belcredi
* Rubi Dalma: la senyora Grietti
* Lauro Gazzolo: Giovanni
* Antonio Battistella: Rodolfo
* Pietro Bigerna: Franco
* Guido Celano: Barberis
* Luigi Garrone: Gelsomino
* Augusto Marcacci: Lolo
* Nino Marchesini: un amic de Belcredi
* Ori Monteverdi: Cesarina
* Giorgio Piamonti: Momo
* Checco Rissone: Fino Pagliuca
* Peppino Spadaro: Luigi, el serf
* Mario Brizzolari
* Renato Malavasi
* Liliana Ruffo

## Producció

Stefano Landi, fill de Pirandello i Vitaliano Brancati també va participar en l'adaptació de la pel·lícula. El resultat és efectiu. Cal tenir en compte també la curiositat relativa a l'actor Augusto Marcacci, que apareix a la pel·lícula amb la veu d'Amilcare Pettinelli mentre presta la seva al protagonista de la pel·lícula, Osvaldo Valenti.

## Referències

* ↑ Nina daVinci Nichols Pirandello and Films, p.XXV
* ↑ Enrico IV a Il Cinematografo

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* Enrico IV a comingsoon.it
# Draper (cràter)

Draper és un petit cràter d'impacte lunar situat a la part sud de la Mare Imbrium. Es tracta d'una formació circular amb forma de cove, amb un petit cràter envaint el nord-est del seu brocal. Al nord-nord-est apareix el cràter Pytheas, i al sud s'hi troben els Montes Carpatus. Just al sud-est del cràter s'hi troba el cràter una mica més petit identificat com Draper C. El cràter deu el seu nom a l'astrònom aficionat nord-americà del segle xix Henry Draper.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més prop de Draper.
| Cràters satèl·lit | Draper Coordenades Diàmetre A 17° 54′ N, 23° 24′ O﻿ / ﻿17.9°N,23.4°O﻿ / 17.9; -23.4﻿ (Draper A) 4 km C 17° 06′ N, 21° 30′ O﻿ / ﻿17.1°N,21.5°O﻿ / 17.1; -21.5﻿ (Draper C) 8 km |

## Referències

* ↑ "Draper (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

### Altres referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* Referencia UAI del CRÁTER
* LPI Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon
* Mapa LROC
# E63

La ruta europea E63 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Sodankylä (Finlàndia) i finalitza a Turku (Finlàndia). Té una longitud aproximada de 1126 km i una orientació de sud a nord. La ruta és l'única que transcorre totalment per territori de Finlàndia. La ruta transcorre força vegades en paral·lel amb l'E75.

## Referències

* ↑ «Eurooppatiet». Arxivat de l'original el 2012-08-14. [Consulta: 15 març 2013].
# Enrico Mainardi

Enrico Mainardi (Milà, 19 de maig de 1897 - Múnic, 11 d'abril de 1976)
va ser un violoncel·lista, compositor i director d'orquestra italià.

## Biografia

Ja l'any 1910, als tretze anys, va començar la seva carrera com a virtuós del violoncel a moltes sales de concerts d'Europa.
Enrico Mainardi va treballar com a professor a la Universitat de les Arts de Berlín, a l'Accademia Santa Cecilia de Roma i als cursos d'estiu de Salzburg i Lucerna i va tenir alguns violoncel·listes famosos com a estudiants, com Siegfried Palm, Miklós Perényi, Michael Steinkuhler, Heidi Litschauer i Joan Dickson.
Mainardi va formar un famós trio amb Edwin Fischer (piano) i Georg Kulenkampff (violí), més tard Wolfgang Schneiderhan (violí). També va actuar juntament amb el pianista Sebastian Peschko. El 1967 també va fundar un trio amb el pianista Guido Agosti i el flautista Severino Gazzelloni.
A la dècada de 1950, Mainardi va analitzar les sis suites per a violoncel sol de Bach i els va publicar per Schott amb noves inclinacions i digitacions. Va escriure:
   "Les inclinacions i digitacions d'aquesta edició s'han determinat amb la intenció de deixar el més clar possible el 'contrapunt lineal' que és el principi formatiu de les suites de violoncel de Bach. Vaig intentar aconseguir-ho amb l'ajuda del contrast que sorgeix d'un canvi conscient entre lligat i no lligat, així com aprofitant els diferents timbres de les quatre cordes del violoncel."
Enrico Mainardi va estar en una relació amb l'actriu Marianne Hold durant anys. La seva dona Ada Colleoni-Mainardi tenia una relació amb Arturo Toscanini.
Com a compositor, va crear obres orquestrals, cinc concerts per a violoncel i orquestra i música de cambra. La finca d'Enrico Mainardi es troba als fons de l'Arxiu de Compositors Alemanys del Centre Europeu de les Arts a Hellerau.
Enrico Mainardi va ser enterrat al cementiri de Breitbrunn al llac Ammersee.

## Referències

* ↑ https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-de-la-musica/enrico-mainardi
* ↑ J.S. Bach: : Sechs Suiten für Violoncello solo. Analyse, Fingersätze und Bogenstriche von Enrico Mainardi. Mainz 1966.

## Enllaços externs

* Literatura de i sobre Enrico Mainardi al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya (alemany)
* Enrico Mainardi a l'Arxiu de compositors alemanys (alemany)
* Entrevista d'àudio a Enrico Mainardi a l'arxiu en línia de la Mediateca d'Àustria (alemany)
# Eduard Brossa i Trullàs

Eduard Brossa i Trullàs (Sabadell, 13 d'octubre de 1848 - 15 d'octubre de 1924) fou un cartògraf català.
Amb el geòleg Jaume Almera van iniciar el treball pioner de realitzar la cartografia geològica de l'entorn de Barcelona a escala 1:40.000. Comptaven amb una brúixola, el baròmetre i el rigor i la paciència de trepitjar tot el territori exhaustivament. És autor, amb el seu fill Joan Brossa, de treballs cartogràfics, com el Mapa geológico y topográfico de la provincia de Barcelona (1888-1913), Regió del Montseny, etc., i d'un mapa de Catalunya i de les zones frontereres (1892). La Societat Catalana de Geografia, filial de l'Institut d'Estudis Catalans, va crear el premi Francesc Eiximenis en el seu honor per premiar el «millor recull de noms de lloc d'un terme municipal de les terres catalanes».

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Carrer d'Eduard Brossa». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 17 maig 2016].
* ↑ «Eduard Brossa i Trullàs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «XIXé cartell de premis de l'Institut d'Estudis Catalans». Serra d'Or, 1, 01-10-1959, p. 20. Arxivat de l'original el 2014-07-14 [Consulta: 6 juliol 2014]. Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
# Grado (Gorizia)

Grado (en friülà, Grau, en eslovè, Gradež) és un municipi italià, dins de la província de Gorizia. L'any 2007 tenia 8.650 habitants. Limita amb els municipis d'Aquileia (UD), Fiumicello (UD), Marano Lagunare (UD), San Canzian d'Isonzo, San Giorgio di Nogaro (UD), Staranzano, Terzo d'Aquileia (UD) i Torviscosa (UD). Al territori s'hi parla el gradès, una varietat del vènet molt influïda pel friülès.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Silvana Olivotto | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Biagio Marin, poeta en dialecte gradès o graisan.
Viccionari
# Opizzo II d'Este

Obizzo II d'Este (vers 1247- 13 de febrer de 1293) va ser senyor de Ferrara i Marquès d'Ancona.
Fou un fill natural fruit d'una relació extramatrimonial del seu pare, Rinaldo I d'Este, un fill del margrave Azzo VII d'Este. Va ser legitimitzat durant els seus primers anys de vida, ja que Rinaldo necessitava un hereu per continuar la nissaga.
El 1264 va ser proclamat senyor vitalici de Ferrara, el 1288 senyor de Mòdena, i el 1289 de Reggio. El seu govern va marcar la fi del període comunal a Ferrara i l'inici de la senyoria, que perdurà fins al segle xvii. La seva filla Beatriu d'Este es casà, successivament, amb Huguet Visconti de Gallura i Galeàs I Visconti.
Obizzo II d'Este apareix a l'Inferno de Dant, on se suggereix que va ser assassinat pel seu fill Azzo VIII d'Este.

## Matrimonis i descendència

Obizzo II es casà primer amb Jacoba Fieschi, germana del Papa Adrià V, també conegut com a Ottodono Fieschi; més andavant es tornaria a casar amb Constança o Constanza della Scala.
Obizzo tingué vuit fills. Del primer matrimoni nasqueren:
* Aldobrandino II d'Este (morí en 1326) Senyor de Ferrara i es casà amb Alda Rangoni i Lupi de Soragna (morta en 1325)
* Beatriu d'Este (1268-1334) que es casà amb Galeazzo I Visconti (1277-1328) senyor de Milà.
* Azzo VIII d'Este (morí en 1308)
Del segon matrimoni nasqueren:
* Francesco d'Este, marqués d'Este (morí en 1312)
* Magdalena d'Este
Fills naturals:
* Francesc
* Rinaldo
* Mateo
# Coll de Toralla

El Coll de Toralla és una collada situada a 946,5 metres d'altitud en el terme municipal de Conca de Dalt (antic terme de Toralla i Serradell), al Pallars Jussà, al costat mateix del poble de Toralla.
Es troba a la carena que separa les valls del riu de Serradell, al nord, i del barranc de Mascarell, al sud, al costat de ponent del poble de Toralla, entre el gruix de la muntanya de Sant Salvador, a ponent, i la serreta de lo Castell i Saviner.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Reial Audiència de Canàries

La Reial Audiència de Canàries va ser un òrgan d'administració de justícia, -una Reial Audiència- de la Corona de Castella establert a Gran Canària el 1526.Tenia competències judicials en assumptes civils i criminals, però a diferència de les Cancelleries castellanes no tenia competències de govern. Es va constituir com a tribunal d'apel·lació i no coneixia assumptes en primer instància, igual que la Reial Audiència de Sevilla constituïda un any abans, i que va servir com a model per a crear aquesta. Fou suprimida el 1834 a conseqüència de la implantació definitiva del Regne constitucional d'Espanya (1833-1874), recollint les seves competències judicials territorials l'Audiència Territorial de les Palmes de Gran Canària.

## Vegeu també

* Reial Audiència
* Reial Audiència de Catalunya (1493−1716)
* Reial Audiència de Catalunya (borbònica)
* Consell de Castella

## Bibliografia

* Rosa Olivera, Leopoldo «La Real Audiencia de Canarias: notas para su historia». Anuario de Estudios Atlánticos, 3, 1957. ISSN: 0570-4065.
# Carlos Eduardo Marangon

Carlos Eduardo Marangon, també conegut com a Edu Marangon, (São Paulo, Brasil, 2 de febrer de 1963) és un exfutbolista brasiler. Va disputar 9 partits amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Colla del Drac de Poblenou

La Colla del Drac del Poble Nou és una associació de cultura popular del barri del Poblenou de Barcelona. L'any 1985 va néixer el drac Estarrufat del Poblenou, un element que ha contribuït a enriquir des d'aleshores les festes del barri, amb la Víbria del Poblenou i l'Estarrufadet, creats en anys posteriors (1992 i 1997), i el Fènix del Poblenou (2011). La colla té cura d'aquests elements del bestiari popular, presents en un bon nombre de festes, especialment les Festes de Maig del Poblenou i la Festa Major del Poblenou.

## Referències

* ↑ DDAA. Enciclopèdia, El Poblenou en 135 veus. Arxiu Històric del Poblenou, 2005, p. 45

## Enllaços externs

* Colla del Drac de Poblenou - Lloc web oficial