OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Speculum al foder

Speculum al foder és un llibre medieval en català, d'autor anònim, que es pot traduir al català actual per Mirall, espill o manual del fotre i pretén ser un tractat sobre les bones maneres sexuals. Inclòs en el gènere didàctic dels tractats, és un text divulgatiu sobre la seducció, les pràctiques sexuals i la higiene. Es tracta del primer manual eròtic europeu. Se'n conserven dues còpies manuscrites, una d'aquestes parcial, del segle xv, a la Biblioteca Nacional de Madrid.

## Història

En la seua major part, l'Speculum al foder és una traducció del tractat en llatí Liber minor de coitu, basat en el Liber de coitu, que va ser redactat en llatí al segle xii per Constantí Africà, el qual es basa en altres llibres àrabs, i aquests, alhora, tenen com a origen remot el Kama Sutra indi.

## Contingut

El llibre Speculum al foder parteix de la concepció galènica que hi ha sis coses no naturals que permeten mantenir la salut: menjar i beure, vetllar i dormir, l'exercici i el repòs, les replecions i les evacuacions (entre aquestes, l'ejaculació), l'aire que ens envolta, i les passions de l'ànima. És a dir, l'enamorament provoca malalties, però l'acte sexual és sa.
El contingut original de l'obra inclou un manual de psicologia femenina per a la seducció i un catàleg de postures sexuals. També s'esmenta una eina, el godomassí, predecessora dels consoladors. També s'expliquen procediments per sintetitzar remeis i afrodisíacs, com per exemple la medicina per a endreçar la verga, en la qual es detalla la recepta de la llet merengada.

## Referències

* ↑ «Institut d'Estudis Catalans». Diec2. [Consulta: 5 agost 2022].
* 1 2 3 Fàbrega, Jaume. Les postres i els pastissos de l'àvia: més de 300 receptes de coques, pastissos, galetes, pastes, cremes, bunyols, gelats, postres, confitures i refrescos. 1. Valls, Tarragona: Cossetània Edicions, 2005, p. 454. ISBN 8497910915 [Consulta: 5 agost 2022].
* ↑ «Speculum al foder, l'oblidat Kamasutra català». Cerdanyola Informa!, 26-02-2015 [Consulta: 5 agost 2022].

## Bibliografia

* Alberni, Anna. Speculum al foder. 1.. Bellcaire d'Emporda: Edicions Vitel·la, 2007, p. 139. ISBN 978-84-935295-7-4. Arxivat 2020-03-21 a Wayback Machine.
* Gifreu, Patrick. El kamasutra català. Mirall del fotre., traducció / adaptació al català modern del text medieval català Speculum al foder. 2.. Barcelona: Columna Edicions, 2001. ISBN 978-84-664-0077-0.

## Enllaços externs

* Eixa altra edat mitjana: Speculum al foder, la importància del sexe.
* PDF L'edició en lletra gòtica de l'Speculum al foder (1917).
* «"Speculum al foder" el Kamasutra a la catalana». Ressenya sobre la publicació de l'Speculum al foder. eroscatala.com, 22-11-2007. Arxivat de l'original el 19 d’agost 2022. [Consulta: 10 febrer 2011].
* Edició facsímil a la Biblioteca Nacional de Madrid
# Bliss (cràter)

Bliss és un petit cràter d'impacte lunar que es troba just a l'oest del cràter Plató, en una regió continental de baix albedo que s'estén entre el Mare Imbrium i el Mare Frigoris. Té forma de bol, amb una petita plataforma interior en el punt mitjà i una vora exterior un poc erosionada.
En 2000, la Unió Astronòmica Internacional (UAI) va assignar a aquest cràter el nom de Nathaniel Bliss, quart astrònom real, l'únic dels astrònoms reals britànics que quedava sense un cos astronòmic dedicat en la seva memòria. Aquesta revisió va ser anunciat per l'Assemblea General de la UAI en la XXIV Assemblea del 15 d'agost de 2000. El nou nom del cràter va ser suggerit originalment per Patrick Moore.
Ha de tenir-se en compte que en el butlletí en el qual es va anunciar el nom d'aquest cràter es deia que es troba entre el cràter Plató i Mons Piton al sud i es descrivia com un palimpsest. No obstant,això es va deure a una confusió, i Bliss és en realitat el cràter conegut fins llavors com a Plat A. També és conegut no oficialment a vegades com a Antic Newton (que no ha de ser confós amb el cràter Newton).

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* Referència UAI del cràter
* LPI Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon
* Mapa LROC
* The-moon.wikispaces.com: Bliss Arxivat 2012-09-04 a Wayback Machine.
# Blodeuwedd

Blodeuwedd o Blodeuedd (gal·lès mitjà: 'Rostre de flors', un nom compost de blodeu, 'flors' + gwedd, 'cara, aspecte, aparença') és la dona de Lleu Llaw Gyffes en la mitologia gal·lesa. Estava feta de les flors de Genisteae, ulmària, i quercus pels mags Math i Gwydion, i és una figura central en Math fab Mathonwy, l'últim de les Quatre branques dels Mabinogi.

## Els fills de Dôn

Dôn, filla de Mathonwy, era la matriarca d'una família. El seu marit mai es designa específicament.
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Mathonwy | Mathonwy | Mathonwy | Mathonwy | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | Dôn | Dôn | Dôn | Dôn | Dôn | Dôn | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Math fab Mathonwy | Math fab Mathonwy | Math fab Mathonwy | Math fab Mathonwy | Math fab Mathonwy | Math fab Mathonwy | Goewin | Goewin | Goewin | Goewin | Goewin | Goewin |
| Gwydion | Gwydion | Gwydion | Gwydion | Gwydion | Gwydion | Eufydd fab Dôn | Eufydd fab Dôn | Eufydd fab Dôn | Eufydd fab Dôn | Eufydd fab Dôn | Eufydd fab Dôn | | | Gilfaethwy | Gilfaethwy | Gilfaethwy | Gilfaethwy | Gilfaethwy | Gilfaethwy | Amaethon | Amaethon | Amaethon | Amaethon | Amaethon | Amaethon | Gofannon | Gofannon | Gofannon | Gofannon | Gofannon | Gofannon | | | Arianrhod | Arianrhod | Arianrhod | Arianrhod | Arianrhod | Arianrhod | | |
| Hyddwn «cervatell» | Hyddwn «cervatell» | Hyddwn «cervatell» | Hyddwn «cervatell» | Hyddwn «cervatell» | Hyddwn «cervatell» | Hychtwn «porquet» | Hychtwn «porquet» | Hychtwn «porquet» | Hychtwn «porquet» | Hychtwn «porquet» | Hychtwn «porquet» | | | Bleiddwn «llobató» | Bleiddwn «llobató» | Bleiddwn «llobató» | Bleiddwn «llobató» | Bleiddwn «llobató» | Bleiddwn «llobató» | | | | | | | | | Dylan ail Don «fill de l'ona» | Dylan ail Don «fill de l'ona» | Dylan ail Don «fill de l'ona» | Dylan ail Don «fill de l'ona» | Dylan ail Don «fill de l'ona» | Dylan ail Don «fill de l'ona» | | | | | | | Lleu Llaw Gyffes «mà ràpida» | Lleu Llaw Gyffes «mà ràpida» | Lleu Llaw Gyffes «mà ràpida» | Lleu Llaw Gyffes «mà ràpida» | Lleu Llaw Gyffes «mà ràpida» | Lleu Llaw Gyffes «mà ràpida» | Blodeuwedd «cara de flor» | Blodeuwedd «cara de flor» | Blodeuwedd «cara de flor» | Blodeuwedd «cara de flor» | Blodeuwedd «cara de flor» | Blodeuwedd «cara de flor» |

## Referències

* ↑ Parker, Will. The Four Branches of the Mabinogi.

## Bibliografia

* Anònim, Les Quatre branches du Mabinogi, traduït del gal·lès antic, presentat i comentat per Pierre-Yves Lambert, Éditions Gallimard, collection L'aube des peuples, Paris, 1993, ISBN 2-07-073201-0. (francès)
* Agrati, G.; Magini, M. L. (1982). I racconti gallesi del Mabinogion. Milano: Mondadori. (italià)
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Monique Mujawamariya

Monique Mujawamariya (Butare, 27 de juliol de 1955) és una activista de drets humans ruandesa que es va traslladar al Canadà i després a Sud-àfrica. Ella era un supervivent del genocidi de Ruanda i va guanyar un premi internacional l'any 1995. En 2014 vivia a Sud Àfrica on militava a favor dels drets de les dones.

## Vida

Mujawamariya va néixer a Butare en 1955. Es va implicar en la defensa dels drets humans i va formar l'ARDPLP (Association rwandaise pour la Défense de la personne et des Libertés publiques).

## El genocidi

El 6 d'abril de 1994, el president de Ruanda Juvénal Habyarimana va morir quan el seu avió va ser derrocat i aquest gry va precedir immediatament el que seria conegut com el Genocidi de Ruanda en el qual s'estima que es van morir entre 800.000 i 1.000.000 persones. Mujawamariya era un objectiu a Kigali, on Radio Télévision Libre des Mille Collines la va titllar de "mala patriota que mereixia morir." Ella estava en comunicació amb Alison Des Forges cada 30 minuts a causa d'aquesta amenaça i el derrocament. Des Forges era membre de Human Rights Watch i li va dir que cuidés dels seus fills si moria. Així les coses, Mujawamariya va sobreviure.
Mujawamariya va aconseguir escapar corrent al jardí fins que van deixar enrere els soldats. Després es va ocultar en un espai amb sostre durant 40 hores abans d'acostar-se descaradament als soldats armats només amb una foto del seu difunt marit en uniforme. Després de pagar un rescat substancial, va poder escapar i contactà amb Des Forges. Des Forges va arranjar perquè ella fos inclosa en una llista d'evacuació, i va escortar Mujawamariya entre els soldats que envoltaven l'aeroport. Mujawamariya va escapar, i havia enviat els seus fills al sud del país. Setmanes més tard, encara no sabia què els havia passat als seus tres fills.
Mujawamariya va poder volar a Washington, on es va trobar Anthony Lake que era assessor del president Clinton. Ella havia estat en un grup que havia conegut Clinton el desembre anterior. No obstant això, hi va trobar poca simpatia, ja que es va considerar que Ruanda i els seus problemes estaven fora de l'interès nacional d'Amèrica.
Va ser guardonada amb el Premi Democràcia de la National Endowment for Democracy el 1995, i va obtenir un doctorat honorífic de l'Amherst College.

## Avui

Mujawamariya vivia en 2014 a Ciutat del Cap on treballava en temes relacionats amb els drets de la dona. Va tornar a Ruanda per assistir a les noces del seu fill William el 2014.

## Referències

* ↑ Enlightened Post Wat Initiative ... role for NGOs, Carl Gershman, President, November 13, 2002, National Endowment for Democracy, Retrieved 1 March 2016
* 1 2 Monique Mujawamariya, Africultures.com, Retrieved 1 March 2016
* 1 2 3 15 Years ago today..., Papicek, 6 April 2009, European Tribune, Retrieved 1 March 2016
* ↑ «One Rwandan's Escape: Days Hiding in a Ceiling, a Bribe and a Barricade». New York Times, 20-04-1994 [Consulta: 1r març 2016].
* 1 2 «A human rights activist has seen the horror up close». Baltimore Sun, 09-05-1994 [Consulta: 1r març 2016]. Arxivat 7 de març 2016 a Wayback Machine.
# Puig de l'Oratori

El Puig de l'Oratori és una muntanya de 258 metres que es troba al municipi del Port de la Selva, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Punta del Ibón

La Punta de l'Ibón és un cim de 3.100 m d'altitud, amb una prominència de 20 m, que es troba al nord de la Punta Ledormeur, al massís de Bachimala, entre Aragó i França.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Armengaud, André; Jolis, Agustí. Posets-Maladeta. 3a. ed.. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-29033-1968.
# Primers desitjos

Primers desitjos (títol original: Premiers Désirs) és una comèdia dramàtica francesa dirigida l'any 1983 per David Hamilton i estrenada l'any 1984. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després d'un naufragi, tres adolescentes aconsegueixen arribar a la riba d'una illa. Caroline és salvada per un estranger que no ha tingut temps de reconèixer abans que no desaparegui. Explorant l'illa, les tres noies descobreixen una superba estancia en la qual viuen Julia, una pianista de renom, i el seu marit. Coneixen a continuació tres nois que les conviden a anar a casa d'elles.

## Repartiment

* Monica Broeke: Caroline
* Patrick Bauchau: Jordan
* Inger Maria Granzow: Julia
* Emmanuelle Béart: Hélène
* Anja Schüte: Dorothée
* Bruno Guillain: Étienne
* Stéphane Freiss: Raoul
* Charly Chemouny: Max
* Serge Marquand: Pierre-Albert
* Béatrice Costantini: Agathe
* Ann-Gisel Glass: Dominique

## Referències

* ↑ esadir.cat. Primers desitjos. esadir.cat.
* ↑ «Premiers Désirs». IMDb.

## Enllaços externs

* Primers Desitjos Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine. a The Encyclopedia of Lesbian Movie Scenes
* Primers Desitjos a LezloveVideo.com
# Primers Temps Feliços

La fase inicial de la batalla d el'Atlàntic, durant la qual els submarins de la Kriegsmarine alemanya gaudiren d'un èxit significatiu contra la Royal Navy britànica i els seus aliats va ser anomenada per les tripulacions alemanyes com els Primers Temps Feliços ("Die Glückliche Zeit"), i, posteriorment, van haver un segon període d'èxit.
Començà el juliol de 1940, gairebé immediatament a la caiguda de França, que portà la flota de submarins alemanys molt més a prop de les zones de navegació britàniques a l'Àtlàntic. Entre juliol de 1940 i finals d'octubre,282 vaixells aliats van ser enfonsats a les aproximacions nord-oest d'Irlanda, amb una pèrdua de 1.489.795 tones de mercants.
El motiu d'aquest període d'èxit va ser de la manca de radar i de huff-duff que tenien els vaixells britànics, de manera que els submarins eren molt difícils de detectar quan realitzaven atacs nocturns en superfície (l'ADSIC (sonar) només podia localitzar submarins submergits.
Quan acabà és una qüestió d'interpretació, amb algunes fonts indicant l'octubre de 1940 i altres l'estenen fins a l'abril de 1941, després que els alemanys perdessin tres comandants de submarí preeminents: : Günther Prien, Joachim Schepke i Otto Kretschmer.

## Vegeu també

* Operació Berlín
* Comboi SC 7
* Comboi HX 84
* Comboi HX 106
* Comboi HX 112
* Comboi OB 293
* Segons Temps Feliços

## Referències

* ↑ Purnell, Tom. «The "Happy Time"». "Canonesa", Convoy HX72 & U-100, 11-04-2003. Arxivat de l'original el 1 octubre 2007.
* ↑ Blouet, Brian W. Global Geostrategy: Mackinder and the Defence of the West, p. 131
* ↑ Hughes, Terry; Costello, John. The Battle of the Atlantic, p. 88
* ↑ Macintyre, Donald G. F. W. The Naval War Against Hitler, p. 52
* ↑ Milner, Marc. «The Battle That Had to Be Won». Naval History Magazine. United States Naval Institute, 01-06-2008.
# Primerni

Primerni (en rus: Примерный) és un poble (un khútor) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 211 habitants. Pertany al districte rural de Zelenokumsk.

## Referències

* ↑ Исполнительный комитет Ставропольского краевого Совета депутатов трудящихся ; сост. С. Т. Перепелятников, ред. Б. Чернов. {{{títol}}}. Ставрополь: Ставропольское книжное издательство, 1966, p. 64.
# Puigdollers

Puigdollers és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrada amb coberta a doble vessant, compost de planta baixa (entrada, cuina i corts), pis (sala i habitacions) i segon pis a sota la teulada (antic graner).

## Història

Originàriament es tractava d'una estructura d'un sol cos sense cap annexa. És un clar exemple de l'evolució constructiva de les masies del municipi. Tot i que es conserva l'estructura primitiva s'han construït cossos o estructures cúbiques, cobertes amb teula i a una sola vessant i recolzades al cos central o les unes amb les altres. Generalment, l'habitatge queda la part central i les dependències són usades per guardar eines, maquinària o per contenir el bestiar.

## Referències

* 1 2 «Puigdollers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Puigdomènec (Granera)

Puigdomènec era una masia del terme municipal de Granera, a la comarca catalana del Moianès. Pertanyia a la parròquia de Sant Julià d'Úixols. Actualment, la reconstrucció que se n'ha fet està inacabada.
Està situada a 832,8 metres d'altitud, a la carena de la Serra de Puigdomènec, a la dreta del torrent de Salvatges i a l'esquerra del Sot de Puigdomènec. És a la mateixa carena i al nord-oest de Salvatges.
Des del punt quilomètric 6,4 de la carretera BV-1245 surt cap al sud una pista asfaltada que mena a la Fàbrica del Marcet en menys de 150 metres. Des d'aquest lloc, una pista rural en bon estat s'adreça cap al sud-oest, en direcció al Pantà del Marcet, a la vora dreta del qual arriba. Des d'aquell lloc, la pista continua cap a migdia, seguint tot el pantà per la seva riba dreta. Quan deixa enrere el pantà, segueix un trosset el torrent de la Riera també per la dreta, fins que el travessa i continua cap al sud pel marge esquerre. A migdia de la Plana del Mas troba un trencall cap a llevant, pel qual es torna a travessar el torrent, i segueix cap al sud-est per la vora dreta del torrent de Salvatges. De seguida, però, troba el Sot de Puigdomènec, que segueix també pel marge dret cap al sud-est. Al cap de poc el travessa, i, per la seva riba esquerra, comença a enfilar-se pel vessant nord i nord-est de la Serra de Puigdomènec. Al cap d'un tram d'uns 600 metres gira en un tancat revolt per tal d'emprendre cap al nord-oest; al cap de 150 metres torna a trencar en un tancat revolt, ara cap al sud-est. Després d'uns 700 metres torna a fer el mateix, ara girant cap a ponent, i en uns 400 metres arriba dalt de la carena, on hi ha la masia de Puigdomènec. Es tracta d'un recorregut de quasi 4 quilòmetres, des de la carretera.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Puigdon

El Puigdon és una muntanya de 1.207 metres que es troba al límit nord del terme municipal d'Alpens, a la comarca del Lluçanès. Forma part de la serra de Sovelles. És el punt més alt i el més septentrional de la comarca.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Mapes de Patrimoni cultural». Diputació de Barcelona.
# Rasmus Esmann Ginnerup

Rasmus Esmann Ginnerup (Sundby, Morsø, Jutlàndia Septentrional, 4 d'agost de 1994) és un ciclista danès professional des del 2016.

## Palmarès

* 2017
** 1r al Horizon Park Race Maidan

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Província de Bulgan

La província de Bulgan (en mongol: Булган) és una de les 21 províncies (aimags) de Mongòlia. La seva capital és la ciutat i districte de Bulgan.

## Geografia

El nord de la província es caracteritza pels boscos alpins que gradualment passen a les planes estèpiques àrides de la Mongòlia central. Els principals rius són l'Orkhon i el Selenga, El sud de la província de Bulgan és de les poques regions llaurables de Mongòlia.

### Districtes

* Bayan-Agt
* Bayannuur
* Bugat
* Bulgan
* Büregkhangai
* Dashinchilen
* Gurvanbulag
* Khangal
* Khishig-Öndör
* Khutag-Öndör
* Mogod
* Orkhon
* Rashaant
* Saikhan
* Selenge
* Teshig
# Pseudobagarius meridionalis

Pseudobagarius meridionalis és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: sud de Borneo.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Pseudobagarius filifer

Pseudobagarius filifer és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: Cambodja.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Ng, H. H. & Rainboth, W. J. 2005. Four new species of Akysis (Teleostei: Siluriformes: Akysidae) from mainland Southeast Asia, with comments on Akysis similis. The Raffles Bulletin of Zoology, Supplement Núm. 13: 33-42.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.