OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cobres (cràter marcià)

Cobres és el nom d'un colossal cràter d'impacte al planeta Mart situat a 11°42′ S, 206°24′ E. L'impacte va causar un obertura de 94 quilòmetres de diàmetre en la superfície del planeta. El nom del cràter va ser aprovat el 1985 per la Unió Astronòmica Internacional en honor de la localitat argentina de San Antonio de los Cobres.

## Referències

* ↑ "Cobres (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Sant Miquel Sesvinyes

L'església de Sant Miquel Sesvinyes és emplaçada en plena serra de la Boscarra al veïnat de Casals, a la part central del terme de Serinyà, a poc més d'un km. al sud-oest del nucli de Serinyà, sobre un petit turó i presidint el veïnat que és de cases disperses. És adscrita eclesiàsticament a la parròquia de Sant Andreu.

## Història

Les primeres notícies d'aquesta capella romànica daten de l'any 1282 però possiblement el seu origen es remunta als segles X-XI. Fins no fa gaire temps, s'hi custodiava una talla romànica de fusta policromada de la Mare de Déu amb l'infant que actualment es troba desapareguda. Se'n conserva una fotografia feta per Francesc Montsalvatge a principis del segle xx.

## Arquitectura

L'ermita de Sant Miquel Sesvinyes és una petita construcció d'una nau coberta amb volta apuntada, capçada a llevant per un absis semicircular que té una petita finestra de doble esqueixada en el centre. La porta d'arc de mig punt format per grans dovelles de travertí d'Espolla, és situada a la façana de ponent. Té una espadanya d'una sola obertura amb un teulat a dos aigües i una finestra sobre la porta. L'aparell és de pedra sorrenca de dimensions variades, d'uns 12 X 15 cm, disposada irregularment, fora de la façana de ponent, on les filades i les dimensions són més regulars. Cal fer notar, en aquesta façana, dos grans carreus situats a la base dels dos angles extrems, fet que podria indicar l'existència d'una construcció molt anterior, (segles X-XI), a l'època corresponent a l'aparell d'aquest mur i la porta, que, juntament amb el campanar, foren refets segurament al segle xii. A la façana nord sobresurt una capelleta, mentre que a la façana sud es conserven tres contraforts que indicarien que l'església havia estat adossada a una masia. La porta de fusta conserva un forrellat amb forma de cap de dragó.

## Galeria d'imatges

* Absis i finestra de doble esqueixada al centre (2011)
* Portal adovellat amb forrellat de cap de dragó (2012)

## Referències

* ↑ «Sant Miquel Sesvinyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
* 1 2 Moner i Codina, Jeroni; Riera i Micaló, Jaume; Chicote i Carquero, Juli. «Sant Miquel Sesvinyes». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 463 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* «Sant Miquel Sesvinyes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Massouma al-Mubarak

Massouma al-Mubarak (1947) és una política kuwaitiana. El 20 de juny de 2005 es va convertir en la primera dona en ser ministra al país. Va estudiar als Estats Units i és professora de ciències polítiques.

## Biografia

En 1971 es va traslladar als Estats Units per estudiar a la universitat. En 1976 va acabar un màster a la Universitat del Nord de Texas. Posteriorment es va doctorar a la Universitat de Denver. Des de 1982 ha ensenyat ciències polítiques a la Universitat de Kuwait.
Ha estat activa en la lluita per la igualtat de drets entre homes i dones i escriu una columna diària per al diari Al Anba. En 2002 va recollir signatures per demanar que a Kuwait deixés d'existir la segregació per gènere als centres educatius. El juny de 2005 va ser nomenada ministra de planificació i ministra d'estat de desenvolupament administratiu per al gabinet liderat pel primer ministre Sabah Al-Ahmad Al-Jaber Al-Sabah. El 25 d'agost de 2007 va dimitir com a ministra de sanitat després d'un incendi en un hospital a Jahra en el qual van morir dos pacients.
En les eleccions generals de Kuwait de 2009 va aconseguir, amb altres tres dones, un escó en l'Assemblea Nacional de Kuwait, i van ser les primeres dones a formar part de la cambra.

## Referències

* ↑ «Women in Gulf Politics:» (en anglès). [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ «Kuwait's woman minister sworn-in» (en anglès). BBC News, 20-06-2005.
* ↑ News, A. B. C. «Person of the Week: Dr. Massouma al-Mubarak», 15-12-2005. [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ «Arab News» (en anglès). [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ ELIAS, DIANA «Coeducation Nears End at Kuwait University» (en anglès). Los Angeles Times, 11-08-2002. ISSN: 0458-3035.
* ↑ «Kuwait health minister resigns after hospital fire». Reuters, Sat Aug 25 15:21:08 UTC 2007.
* ↑ «Kuwait votes for first female MPs» (en anglès). BBC News, 17-05-2009.
# Institut des hautes études de Défense nationale

L'Institut des hautes études de Défense nationale (IHEDN), és una institució acadèmica pública francesa per a la recerca en defensa, l'educació i la promoció del coneixement i la conscienciació, fundada el 1936 per l'almirall Raoul Castex. Originàriament va ser el Collège des hautes études de défense nationale i va ser rebatejat com a institut el 1948. A la formació nacional original es van afegir sessions a les regions (1954), sessions internacionals (1980), cicles d'intel·ligència econòmica (1995) i altres seminaris. sessions específiques. El 1997, l'Institut es va convertir en un organisme administratiu públic sota l'autoritat del primer ministre.

## Alumnes destacats

* Édouard Guillaud, almirall francès
* Jean-Louis Guillaud, un periodista i presentador de televisió francès

## Referències

* ↑ INSTITUTE OF ADVANCED STUDIES IN NATIONAL DEFENCE
* ↑ II. L'INSTITUT DES HAUTES ÉTUDES DE LA DÉFENSE NATIONALE (IHEDN)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial francesa
# Membrana biològica

Una membrana biològica o biomembrana és una membrana que tanca o separa que actua com barrera selectiva, dins o al voltant d'una cèl·lula biològica. Consta d'una bicapa lipídica amb proteïnes que poden constituir prop del 50% del contingut de la membrana. Les membranes biològiques no s'han de confondre amb els teixits aillants formats per capes de cèl·lules, com per exemple les membranes mucoses i les membranes basals.

## Funció

Les membranes en les cèl·lules típicament defineixen espais tancats o compartiments de les cèl·lules en els quals les cèl·lules mantenen ambients químics o bioquímics que difereixen dels exteriors. Per exemple la membrana al voltant del peroxisoma protegeixen la resta de les cèl·lules dels peròxids, i la membrana cel·lular separa una cèl·lula del medi que l'envolta. La majoria dels orgànuls estan definits per aquestes membranes, i s'anomenen orgànuls enllaçats a la membrana (membrane-bound organelles).
Probablement la característica més important de la biomembrana és que la seva estructura és permeables selectivament. Aquest factor de permeabilitat selectiva és essencial per una efectiva separació d'una cèl·lula o orgànul del seu voltant. També tenen una certa elasticitat.

## Diversitat de les membranes biològiques

N'hi ha molts tipus: membrana apical, basolateral, presinàptica i postsinàptica, les membranes dels flagels, cilis, microvil·lus, filopodis i lamel·lipodis, el sarcolemma de les cèl·lules musculars i també mielina especialitzada i dendrítica de les neurones. Les membranes plasmàtiques també poden fer diferents tipus de "supramembrana" com la caveola, podosoma, invadopodium, desmosoma, hemidesmosoma i altres. Aquest tipus de membranes difereixen en la composició de lípids i proteïnes.

## Referències

* ↑ Mark L. Latash. Neurophysiological basis of movement. Human Kinetics Publishers, 2007. ISBN 978-0-7360-6367-8.
* von Heijne G, Rees D «Membranes: reading between the lines». Curr. Opin. Struct. Biol., 18, 4, agost 2008, pàg. 403–5. DOI: 10.1016/j.sbi.2008.06.003. PMID: 18634876.

## Enllaços externs

* «Membrana biològica» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Finestres (Viacamp i Lliterà)

Finestres és un despoblat que pertany al municipi de Viacamp i Lliterà (Ribagorça) situat a 511 m d'altitud, al vessant meridional de la serra de Savinós. L'església parroquial depenia de l’arxiprestat d'Àger. Al s XIX formava un municipi; fins al 1965 formà part del de Fet. Prop del poble, a tocar del pantà de Canelles hi ha les Roques de la Vila, anomenades popularment 'Muralla Xinesa de Finestres', espectaculars crestes rocalloses.

## Patrimoni arquitectònic

* Ermita de Sant Vicenç de Finestres.
* Castell del Vilot de Finestres.
* Casa del Senyor. Casa forta
* Ermita de Sant Marc de Finestres.
* Església de Santa Maria.

## Referències

* ↑ «Finestres». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «https://viajeros30.com/2019/07/16/muralla-china-de-finestres-huesca/». Viajeros 3.0.
* ↑ «Sant Vicenç del Vilot de Finestres (Viacamp)». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Castell del Vilot de Finestres (Viacamp)». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Casa forta o el Senyor o castell de Finestres (Viacamp)». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ermita de San Marcos». Sistema de Información del Patrimonio Cultural Aragonés.
* ↑ «Santa Maria de Finestres (Viacamp)». Gran Enciclopèdia Catalana.
# Barranc de Montardit

El Barranc de Montardit és un corrent fluvial del Pallars Sobirà, al Pirineu català. Discorre totalment a dins de l'antic terme municipal d'Enviny, pertanyent actualment al de Sort.
S'origina per la unió de dos torrents, la Llau de les Roques i el Barranc de Cabristà, en el Clot del Ventader, a llevant dels Esturollans. Des d'aquell lloc, a ponent de les Bordes de Llarvén, davalla cap al sud-est, però va canviant de direcció diverses vegades al llarg del seu traçat. Passa a migdia de la Borda del Forn i tot seguit rep per l'esquerra la Llau de Gastona i de seguida per la dreta el Barranc d'Insi. A continuació passa a migdia de la Borda de Batllevell i tot seguit rep per l'esquerra el Barranc del Boterot, per la dreta la Llau de la Costa i altre cop per l'esquerra la Llau dels Avellaners. Després passa a ran del poble de Llarvén, pels seus costats oest i sud, de seguida rep per l'esquerra la Llau del Carant i poc després, la Llau de les Tosques, mentre que per la dreta hi arriba la Llau de Sant Joan.
Al cap d'un tram curt, passa també a tocar de Montardit de Dalt, també pels seus costats occidental i meridional, on troba la Mola, rep per la dreta la Llau de la Caella, passa al nord-est del Prat del Benefici, on rep per la dreta el Barranc des Bosses i s'adreça cap a Montardit de Baix, poble que també queda a llevant del barranc. Al sud d'aquest darrer poble deixa a l'esquerra el Prat de Canal i el Prat de Polla, travessa la carretera N-260 i de seguida s'aboca en la Noguera Pallaresa, a migdia de la Borda d'Arnaldo i al sud-est del Càmping La Borda de Farrero.

## Enllaços externs

* El Barranc de Montardit en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Majcichov

Majcichov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1266.
# Mary (pel·lícula)

Mary és una pel·lícula germano-britànica dirigida per Alfred Hitchcock, estrenada el 1931. És la versió alternativa en alemany de Murder!, del mateix director, estrenada el 1930. Només dos actors de la versió anglesa —Miles Mander i Esme V. Chaplin— apareixen en la versió alemanya. Destaca la presència d'Olga Tchekhova, famosa actriu russo-alemanya de l'època.

## Argument

L'actriu Mary Baring és trobada al costat del cadàver d'Ellen Moore, actriu del mateix grup. És detinguda i és inculpada de l'homicidi. John Menier, actor dramàtic de renom, participa com a jurat en la condemna per homicidi de la jove actriu (Mary Baring) de la qual acaba tanmateix dubtant de la culpabilitat. Presa de remordiment i amb l'ajuda de dos actors a l'atur, emprèn llavors la seva pròpia investigació. Després d'haver descobert certs indicis, simula llavors interpretar l'assassí presumit (igualment actor) en una nova obra de la seva creació que relata la història d'aquest homicidi, per tal de desemmascarar-lo. Malgrat el fracàs d'aquesta escenificació, l'homicida, un comediant homosexual mestís i antic pres, Handel Fane reconvertit en trapezista, es suïcida en plena representació de circ. Deixa una carta descobrint el final del guió de l'escenificació preparada per John Menier, revelant la seva culpabilitat i absolent Mary Baring.
# Historical Association

El Historical Association és una organització fundada el 1906 i amb seu a Londres, Anglaterra. Els objectius de l'Associació Històric són per donar suport a "l'estudi i el gaudi de la història en tots els nivells mitjançant la creació d'un ambient que promogui l'aprenentatge permanent i preveu l'evolució de les necessitats de persones que comparteixen un interès per la història." El patrocinador de l'Associació és la Reina Isabel II.
L'Associació compta amb 58 sucursals a través del Regne Unit, que executa una varietat d'esdeveniments, des de reunions històrica per passejades i visites. Els membres associats a reu del món són aproximadament d'uns 8000.
L'Associació Històrica s'ha compromès a proporcionar els millors recursos possibles i el suport als professors d'història al Regne Unit, així com oferir cursos en línia per al Desenvolupament Professional Continu.

## Enllaços externs

* Web de l'Associació Històrica
# Ken (desambiguació)

«Ken» té aquests significats:
* Ken, ciutat de Tessàlia
* Riu Ken, Índia
* Ken, ninot parella de la nina Barbie
# Cine Emporium

El Cine Emporium es trobava al Carrer de la Independència, 238, al barri del Clot de Barcelona. Fou inaugurat l'any 1926 i ocupava part dels terrenys de la fàbrica de farines ''La Húngara'', la qual va finalitzar la seva activitat el 1925.
Després de la Guerra Civil, l'any 1939, adoptà el nom de Cine Paraíso, el qual mantingué fins als anys 70, quan va recuperar el seu nom original. Dins de l'àmbit publicitari, durant uns anys se'l conegué com la bombonera del Clot, i completava l'oferta cinematogràfica del barri del Clot, que incloïa quatre cinemes més (el Meridiana, el Martinense, el Ducal i el Salón Condal).
El cinema Emporium tancà finalment les seves portes l'any 1985, víctima de la crisi generalitzada del sector.

## Referències

* ↑ «El quinto cine del Clot» (en es). El Periódico, 08-09-2014.
* ↑ Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA: CINE EMPORIUM / CINE PARAÍSO. Independència 238. (1926-1984)», dimarts, 7 maig 2013. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «LA FARINERA LA HÙNGARA I EL CINE» (en ca-es). Taller d'Història Clot Camp de l'Arpa, 18-05-2015.
* ↑ ESCALESBARCELONA, CARME «"El tranvía del Clot inspiró mi pasión por los trávelin"» (en es). elperiodico, 02-09-2014.
* ↑ MUNSÓ CABÚS, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Proa, 1995.
# El último amor en Tierra del Fuego

El último amor en Tierra del Fuego és una pel·lícula de l'Argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Armando Bó segons el seu propi guió que es va estrenar l'11 d'octubre de 1979 i que va tenir com a actors principals a Isabel Sarli, Armando Bó, Víctor Bó i Alberto Martín.

## Sinopsi

Una exdiva que es va retirar a viure a Terra del Foc s'enamora d'un home vidu.

## Repartiment

* Isabel Sarli
* Armando Bó
* Víctor Bó
* Alberto Martín
* Jorge Barreiro
* Marcelo José
* Adelco Lanza
* Juan Carlos Prevende
* Augusto Larreta

## Comentaris

LS a Clarín va dir:
| « | «Un binomi fidel al seu estil.» | » |
Convicción va dir:
| « | «Una obra de transició dins de l'extensa saga isabelina, poblada de notables experiments en el seu muntatge i amb un llenguatge efusiu intens i per moments abstracte…una de les obres més riques, revulsives i fascinants que ha donat la cinematografia en els últims anys.» | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | «Volta de rosca naïf en l'ocàs del duo. Hi ha pocs nus, un izamiento de bandera emocionant, una visita al llavors conflictiu Beagle i un nen a conquistar. Inclou metratge filmat anys enrere en Xina Popular, en un viatge turístic de la parella rodat en Súper 8..» | » |
El suplement Radar de Página/12 va considerar el 2006:
| « | «Mentre la comèdia múrria fomentava el pitjor, el gran cultor de la pornografia ingènua es pren a broma tots els símbols i valors predicats per la dictadura. L'escena en què la Coca, mestra de frontera, hissa el pavelló nacional en el confí més austral de la Pàtria, abillada amb un minúscul guardapols, és d'una exquisida i mamarratxa ironia.» | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001.
* ↑ El cine en dictadura Página/12 - 1 de octubre de 2006

## Enllaços externs

* Información sobre El último amor en Tierra del Fuego en el sitio del cine nacional
* Teaser de la pel·lícula a YouTube
# Sant Sebastià (Talarn)

Sant Sebastià és una petita muntanya de 652,8 metres del terme de Talarn, a la comarca del Pallars Jussà. És a ponent del poble, prop de l'Acadèmia General Bàsica de Suboficials. A prop del seu cim hi ha l'ermita que dona nom al turó.
# Majano

Majano (friülà Maian) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 6.056 habitants. Limita amb els municipis de Buja, Colloredo di Monte Albano, Forgaria nel Friuli, Osoppo, Rive d'Arcano i San Daniele del Friuli.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Claudio Zonta | Centredreta |
# Micipsa

Micipsa (llatí: Micipsa; grec antic: Μικίψας) va ser rei de Numídia. Era el fill més gran de Masinissa I dels que van sobreviure al pare.
Se'l menciona per primer cop l'any 150 aC quan Masinissa el va enviar amb el seu germà Gulussa com ambaixador a Cartago per demanar la restauració dels drets als partidaris de Masinissa que havien estat enviats a l'exili, però els cartaginesos no el van deixar entrar a la ciutat, li van tancar les portes i no van voler escoltar les seves proposicions.
A la mort de Masinissa l'any 148 aC Publi Corneli Escipió Emilià Africà Menor va repartir el regne entre els tres germans, Micipsa, Gulussa i Mastanabal. A Micipsa li va correspondre Cirta amb els tresors allí acumulats i l'administració financera del regne. La mort dels seus germans cap a l'any 145 aC el va deixar en la completa possessió del regne, que va conservar fins a la seva mort l'any 118 aC.
Es coneixen pocs esdeveniment del seu regnat, que en general va ser pacífic, ja que després de la caiguda de Cartago no tenia cap veí perillós. Va ser un aliat fidel dels romans als que va ajudar en la guerra a Hispània contra Viriat l'any 142 aC i després contra Numància. A la guerra de Numància el contingent númida estava manat pel seu nebot Jugurta, al que Micipsa va adoptar com a fill. Jugurta era ambiciós, però va controlar la seva ambició mentre Micipsa va viure.
Cap al final del seu regnat, l'any 125 aC, una epidèmia de pesta va afectar el regne i va matar segons es diu a unes vuit-centes mil persones. Tot i així Numídia durant el seu regnat es pot considerar un país pròsper. Diodor de Sicília el considera el més virtuós de tots els reis africans i diu que va atreure a la seva cort a filòsofs i escriptors grecs i que Micipsa mateix va estudiar filosofia cap al final de la seva vida. Va fer construccions remarcables a Cirta amb nombrosos edificis públics, i un bon nombre de colons grecs es van establir a Numídia.
A la seva mort el 118 aC va deixar el regne als seus dos fills Adhèrbal i Hiempsal I, i al seu nebot i fill adoptiu Jugurta. Segons Diodor també va deixar un fill que tenia el nom de Micipsa, però no és esmentat per cap altre autor.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Micipsa». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 juliol 2022].
# Irma Tervani

Irma Tervani (Hèlsinki, 4 de juny de 1887 - Berlín, 29 d'octubre de 1936), nascuda Irma Achté, va ser una cantant lírica finesa (contralt). Es va distingir per les seves interpretacions de l'òpera Carmen i d'alguns papers wagnerians.

## Biografia

Irma Achté nasqué el 4 de juny de 1887 a Helsinki, filla d'Emmy Strömer-Achté, cantant d'òpera, i de Lorenz Nicolai Achté, director d'orquestra. Tenia una germana més jove, Aino, que també esdevindria cantant lírica de renom internacional amb el nom d'Aino Ackté.
La seva mare li va fer classes entre 1905 i 1907, i també va estudiar al Conservatori de París amb el professor Edmond Duvernoy entre 1904 i 1906, i després a Dresden, on va treballar per primer cop a la Semperoper el 1908, fent de Dalila a l'òpera Samson et Dalila de Camille Saint-Saëns.
Tot seguit va cantar per a altres companyies d'òpera a Alemanya, especialment a Frankfurt del Main el 1910, on va assolir un gran èxit amb la seva interpretació intensa de Carmen. També hi va interpretar Orfeu i Eurídice de Christoph Willibald Gluck, Il trovatore i Aida de Verdi, i diverses òperes de Wagner. A Finlàndia hi va fer Elinan surma d'Oskar Merikanto el 1910, i un cop més Carmen el 1912.
Irma Tervani es casà amb el director alemany Paul Wiecke el 1916. Es retirà de l'òpera de Dresden el 1932, i s'instal·là amb el seu marit i els seus dos fills a Berlín, on morí el 29 d'octubre de 1936.

## Referències

* ↑ Hillila, Ruth-Esther. Greenwood Publishing Group. Historical dictionary of the music and musicians of Finland (en anglès), 1997, p. 473. ISBN 978-0-313-27728-3. OCLC 650307035.
* 1 2 «971-972 (Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 28. Syrten-vikarna - Tidsbestämning)» (en suec), 1919. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ «Irma Achté myöh. Tervani» (en anglès americà). [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ «Aino Ackté» (en anglès americà). [Consulta: 3 novembre 2017].
* 1 2 3 Nuorivaara, Johanna. «Irma Tervani: Kevätlaulu» (en finès). Yle: Elävä Arkisto, 08-12-2008. [Consulta: 23 octubre 2021].
# Ken-Kiuiol

Ken-Kiuiol (rus: Кенг-Кюёль; iacut: Киэҥ Күөл) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, que el 2018 tenia 205 habitants.

## Referències

* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года Arxivat 2018-07-26 a Wayback Machine. (en rus).
# Mendoza C-1934

La Mendoza C-1934 era una metralladora lleugera similar a la M1918 BAR produïda en Mèxic. Utilitzava munició de 7x50mm Mauser, que emmagatzemava en un carregador de 20 bales situat sobre l'arma.
Rafael Mendoza produïa metralladores per a l'Exèrcit Mexicà a principi de 1933 i totes les seves produccions eren famoses pel seu baix pes i construcció barata, sense sacrificar la qualitat. Utilitzaven un cilindre de gas que donava una petita impulsió al pistó, i amb un forrellat similar al de la Metralladora Lewis, que rotava i conduïda per dues camares afegides al mecanisme. El model C-1934 afegia un mètode més simplificat de desmontatge, simplement extraient el pin de seguretat, la culata i la part de darrere del rebedor podien ser doblegades cap a sota i permetre que el forrellat i el pistó s'extraguessin cap enrere.

## Vegeu també

* Pistola Obregón

## Referències

* Mendoza C-1934 light machinegun Arxivat 2010-08-19 a Wayback Machine.
# Cine Foc Nou

El Cine Foc Nou estava situal al carrer de Mallorca, 35 de Barcelona. Va ser ocupat per les tropes franquistes l'any 1939, concretament magrebíes, per pernoctar-hi diversos dies.
En obrir de nou ho va fer amb el nom de Cinema Eslava. La sala, d'enormes dimensions, estava franquejada per dues fileres de llotges. Era de "sesión doble" i en la seva gran escenari es feien els caps de setmana les anomenades "Varietats", en viu.
Sobre la seva entrada tenia una altra sala que es va convertir, en els seus últims anys, en ball públic. Finalment un bingo va acabar amb la seva història fins que va tancar.

## Referències

* ↑ Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA: ESLAVA. Cinema i Sala de Ball. Mallorca 35. (1939-1969)», dimecres, 5 juny 2013. [Consulta: 13 agost 2018].