OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Earth, Wind & Fire

Earth, Wind & Fire és una banda estatunidenca de música soul, disco, R&B, funk, jazz i rock. Són un dels grups que han tingut més èxit públicament i críticament al segle 20. Rolling Stone els ha descrit com "innovadors, precisos però sensuals, calculats però animats" i també van declarar que la banda "ha canviat el so del pop negre".
També coneguda com a EWF, la banda va ser fundada a Chicago per Maurice White el 1969. S'hi han afegit Philip Bailey, Verdine White, Ralph Johnson, Larry Dunn, i Al McKay al grup. La banda ha estat nominada 20 vegades pel Premi Grammy; en van guanyar sis com a grup i dos indiviudualment, Maurice White i Bailey. Earth, Wind & Fire tenen 12 nominacions dels Premis de Música Americana i quatre premis. Han estat introduïts al Rock and Roll Hall of Fame i al Vocal Group Hall of Fame, van rebre una estrella al Passeig de la Fama de Hollywood, venent més de 90 milions d'àlbums a tot el món. Cinc membres d'Earth, Wind & Fire també van ser introduïts al Saló de la Fama dels Compositors: Maurice White, Philip Bailey, Verdine White, Larry Dunn i Al McKay. La indústria de música i els fans els han atorgat el Premi d'Èxits des de l'American Society of Composers, Authors and Publishers (Rhythm & Soul Heritage Award – 2002), NAACP (Saló de la fama – 1994) i els Premis BET (Premi d'Èxits – 2002).

## Discografia principal

* 1971: Earth, Wind & Fire
* 1972: The Need of Love
* 1973: Head to the Sky
* 1974: Open Our Eyes
* 1975: That's the Way of the World
* 1976: Spirit
* 1977: All 'n All
* 1979: I Am
* 1980: Faces
* 1981: Raise!
* 1983: Powerlight
* 1983: Electric Universe
* 1987: Touch the World
* 1990: Heritage
* 1993: Millennium
* 1997: In the Name of Love
* 2003: The Promise
* 2005: Illumination
* 2013: Now, Then & Forever

## Guardons
### Nominacions

* 2006: Grammy al millor àlbum de R&B

## Referències

* ↑ Huey, Steve. «Earth, Wind & Fire Biography». allmusic.com.
* ↑ «Earth, Wind & Fire: Biography: Rolling Stone». Rolling Stone. Arxivat de l'original el 2009-07-20. [Consulta: 18 abril 2009].
* ↑ Hogan, Ed. «Philip Bailey Biography». allmusic.com.
* ↑ Hogan, Ed. «Maurice White Biography». allmusic.com.
* ↑ «Rock and Roll Hall of Fame Inductee Earth, Wind & Fire». rockhall.com.
* ↑ «Vocal Group Hall of Fame Inductee Earth, Wind & Fire». vocalgroup.org. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Earth, Wind & Fire - Lloc web oficial
# Early (Iowa)

Early és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 605 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Early tenia 605 habitants, 258 habitatges, i 166 famílies. La densitat de població era de 599 habitants/km².
Dels 258 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,2% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 32,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.972 $ i la renda mediana per família de 40.521 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.778 $ mentre que les dones 18.929 $. La renda per capita de la població era de 14.317 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Early». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Early». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Escitodoïdeus

Els escitodoïdeus (Scytodoidea) són una superfamília d'aranyes araneomorfes. Està constituïda per quatre famílies d'aranyes amb sis ulls:
* Els drimúsids (Drymusidae).
* Els periegòpids (Periegopidae).
* Els escitòdids (Scytodidae)
* Els sicàrids (Sicariidae)
El monofiletisme del grup s'ha confirmat en estudis morfològics. Una hipòtesi de les relacions internes de les quatre famílies es mostra en el següent cladograma:
| Scytodoidea | Sicariidae Scytodidae Periegopidae Drymusidae |
Estudis anteriors coincideixen en col·locar els Sicariidae com la família basal dins la filogènia del grup, però reverteixen les posicions dels Drymusidae i Scytodidae. Els Scytodoidea es troben dins del clade de les areneomorfs haplogines.

## Referències

* ↑ Dunlop, Jason A.; Penney, David. Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Auckland, New Zealand: Magnolia Press, 2011. ISBN 978-1-86977-850-7 [Consulta: 31 octubre 2015]. «Order Araneae Clerck, 1757»
* ↑ Labarque, Facundo M.; Ramirez, Martin J. «The placement of the spider genus Periegops and the phylogeny of Scytodoidea (Araneae: Araneomorphae)». Zootaxa, 3312, 2012, p. 1–44 [Consulta: 30 octubre 2015].
* ↑ Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»

## Vegeu també

* Classificació de les aranyes
* Llista d'espècies d'escitòdids
* Llista d'espècies de sicàrids
# El Grau (el Brull)

El Grau és una masia del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de grans dimensions, de planta quadrangular i quatre façanes. Té planta baixa, un pis i golfes, i la teulada és de quatre vessants. La façana principal mira a llevant i s'hi accedeix a través d'un portal que delimita una ampla era per ponent. Cavallerisses a tramuntana i corts a llevant i al sud delimiten l'era. La casa, ampliada cap al sud amb un cos nou (1793), té una galeria porticada en aquest indret, al nivell del primer pis i de les golfes. A la façana principal es pot veure un portal de mig punt amb grans dovelles i dues finestres d'aire neogòtic. L'interior respon a l'estructura de les cases de pagès, combinant els espais residencials, al pis, i els de magatzems.

## Història

Encara que en el portal principal es pugui llegir: "1568 Bernat G.", la construcció que es pot contemplar avui data bàsicament del segle xviii, moment en què s'hauria duplicat gairebé el volum del casal, concretament el 1793, ampliant-lo cap al sud. El feu que avui dia aquesta casa segueixi sent un important centre agrari i ramader ha contribuït notablement a que el seu estat de conservació sigui òptim.
La senzillesa de les seves línies austeres li donen un aire senyorial, fet al que també hi contribueix tant el volum com la planta rectangular no alterada. És destacable la cavallerissa, de construcció més moderna, que delimita l'era de la casa per la part nord.

## Referències

* 1 2 3 «El Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2017].
# Economia evolucionista

L'economia evolucionista és un corrent econòmic que estudia l'evolució, canvi o desenvolupament dels sistemes econòmics fent ús de principis de la biologia tant de manera explícita (fent ús d'idees bàsiques de la teoria darwiniana, per exemple), com de forma implícita (a través de l'ús d'analogies i metàfores relacionades amb les ciències naturals). Els principals teòrics del pensament evolucionista són Thorstein Veblen, John Rogers Commons, Joseph Alois Schumpeter, Carl Menger, Friedrich Hayek, Richard R. Nelson o Sidney Graham Winter.
D'acord amb els econòmics evolucionistes, la base de les seves teories correspon a "una interpretació dels fenòmens econòmics basada en la interacció de múltiples agents heterogenis - entre ells, empreses i individus - els qui mitjançant la repetició d'un sistema de prova i error intenten contínuament explorar noves tecnologies, noves estratègies de comportament, noves formes organitzatives".
Els evolucionistes sostenen "que els models evolucionistes són millors que la teoria neoclàssica-ortodoxa; perquè incorporen les innovacions i l'avanç tecnològic com els determinants del creixement a llarg termini. En aquest sentit, la teoria evolucionista reprèn les idees de Schumpeter, definint-se així mateixos com neoschumpeterians". D'acord amb l'anterior, l'economia evolucionista li lliura un enfocament, en gran manera, reduccionista a les explicacions de les variables macroeconòmiques.

## Referències

* ↑ Las nuevas economías. De la economía evolucionista a la economía cognitiva: más allá de las fallas de la teoría neoclásica. 1. Flacso, 2008, p. 29-41. ISBN 978-970-9967-23-4.
* ↑ La Nueva Fase de Desarrollo Económico y Social del Capitalismo Mundial. 1. Universitat Autònoma, 2005, p. 259. ISBN 94-689-5228-1.
# El Pi de les Tres Branques (editorial)

* Aquest article tracta sobre una editorial històrica en català. Si cerqueu els arbres monumentals, vegeu «Pi de les Tres Branques».
El Pi de les Tres Branques va ser una editorial fundada el juliol de 1947, a Santiago de Xile, per Joan Oliver, Xavier Benguerel.
El patronat estava format per Joaquim Sabaté, Pere Mir, Joan Joanet, Josep Salomó i Josep Castellà Granja, amb la col·laboració decisiva de Salvador Sarrà i Serravinyals, tresorer i gestor de l'empresa.
Va publicar set llibres i un opuscle en català. El Pi de les Tres Branques s'acabà quan Joan Oliver, primer, i Xavier Benguerel, més tard, van tornar de l'exili a Catalunya.

## Obres publicades

* Saló de tardor, de Joan Oliver Sallarès, 1947 - Gènere: Poesia
* La màscara de Xavier Benguerel, 1947
* El llibre del sentit, de Josep Ferrater Mora, 1948 - Gènere: Investigació i divulgació
* Elegies de Bierville, de Carles Riba, 1949 - Gènere: Poesia
* El Rusio i el Pelao, de Cèsar August Jordana, 1950
* La pluja d'or, de Domènec Guansé, 1950
* Llunyania, de Josep Carner, 1952 - Gènere: Poesia

## Referències

* ↑ «El Pi de les Tres Branques | enciclopedia.cat». [Consulta: 22 octubre 2023].
* 1 2 3 Oliver, Joan. Marines soledats, 2000. ISBN 84-921323-7-X.
* ↑ «Nomenclàtor». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 8 març 2014].
* ↑ «El Pi de les Tres Branques (editorial)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Pi de les Tres Branques». Institució de les Lletres Catalanes. [Consulta: 8 març 2014].
# El Reguer (Blancafort)

El Reguer és una muntanya de 585 metres que es troba al municipi de Blancafort, a la comarca de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Refugio

El Refugio és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 221 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, El Refugio tenia 221 habitants, 56 habitatges, i 50 famílies. La densitat de població era de 167,3 habitants per km².
Dels 56 habitatges en un 50% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,4% hi vivien parelles casades, en un 17,9% dones solteres, i en un 10,7% no eren unitats familiars. En el 10,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 18,1% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 15,4% de 45 a 60 i un 8,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104 homes.
La renda mediana per habitatge era de 12.750 $ i la renda mediana per família de 12.176 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.528 $ mentre que les dones 30.625 $. La renda per capita de la població era de 6.344 $. Aproximadament el 40% de les famílies i el 51,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- El Refugio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- El Refugio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# E471

La ruta europea E471 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Moukatchevo (Ucraïna) i finalitza a Lviv (Ucraïna). Té una longitud de 207 km. Té una orientació de nord a sud.
Viccionari
# El buen amor

El buen amor és una pel·lícula comèdia dramàtica espanyola de 1963 dirigida per Francisco Regueiro, la seva primera pel·lícula. Va competir per la palma d'Or en el 16è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

Una parella de joves universitaris, José Luis i Mari Carmen, enganya les seves famílies i viatja d'amagat a Toledo, on després d'un viatge etern en tren passen sols dotze hores sota la pluja i el sol de desembre, cosa que els ajudarà a conèixer-se millor.

## Repartiment

* Simón Andreu - José
* Marta del Val - Mari Carmen
* Enriqueta Carballeira - Juanita
* Luisa Muñoz
* Enrique Pelayo - Guardia Civil 1
* Chiro Bermejo - Guardia Civil 2
* Esmeralda Adan
* Wifredo Casado - Novio tren
* Juan Torres
* Milagros Guijarro
* Francisco Serrano
* Dolores García Morales
* Francisco Guijar
* Luis Rico
* Mari Paz Yañez

## Referències

* ↑ El buen amor a fotogramas.es
* ↑ «Festival de Cannes: The Good Love». festival-cannes.com. [Consulta: 25 febrer 2009].

## Enllaços externs

* El buen amor a Historia de nuestro cine
* El buen amor, de Francisco Regueiro a memoriasdelcineclub.blogspot
# El bulevard dels assassins

El bulevard dels assassins (títol original: Boulevard des assassins) és una pel·lícula francesa de Boramy Tioulong estrenada l'any 1982. Ha estat doblada al català.

## Argument

Escriure, escriure. Però Daniel Salmon no està inspirat. Accepta la proposició del seu editor, que li ofereix marxar a la vora de la Mediterrània. El pis d'un altre escriptor és actualment buit, tindrà tot per aprofitar-ho amb la finalitat de trobar les seves idees. Així, Salmon arriba a Lourciez. Hi sent de seguida una impressió estranya. Perquè s'assabenta que una vella dona del seu immoble ha estat assassinada fa poc temps i perquè rep una estranya trucada telefònica d'una certa Régine, trucada destinada de fet al propietari del seu pis. Llavors, seguint el joc, Salmon busca Régine. Sense dubtar que les seves gestions són observades per un cert nombre de persones de la ciutat. Entre els quals Charles Vallorba, l'alcalde, que té al seu voltant tota una banda, que està al corrent d'algunes de les seves activitats que no estimaria veure revelades. Salmon resta a la defensiva. D'altra banda Régine ha estat trobada morta. I el comissari de policia local és víctima d'una curiosa inèrcia. Hélène Mariani, la propietària d'una botiga de moda, és encarregada, per aquest grup, de saber qui és Salmon i què vol aquest. Gràcies a la mare d'Hélène, la seva veïna de replà, i a la filla d'Hélène, Salmon comença a comprendre: la vella senyora de l'immoble posseïa terrenys ambicionades per l'alcalde per una operació immobiliària. Llavors Salmon escriu un article per un periòdic, que arrossega les reaccions de Vallorba que res no atura, ni el suïcidi del seu fill amb la filla d'Hélène, fastiguejats de tantes ignomínies. Hélène ho sap tot però no vol confessar-li a Salmon. Només compta amb Francine, la dona de Vallorba. Però l'alcalde vigila. I Salmon hi deixarà la seva vida.

## Repartiment

* Jean-Louis Trintignant: Daniel Salmon
* Victor Lanoux: Charles Vallorba
* Stéphane Audran: Francine Vallorba
* Marie-France Pisier: Hélène Mariani
* Jean-Pierre Jorris: Lucien Richelmi
* Amélie Gonin: Mathilde
* Francis Lax: Gaspard
* Serge Marquand: Raoul Taffa
* Max Vialle: Jurieux
* Stéphanie Lanoux: Florence
* Jacques Richard: Morel
* Vania Vilers: Gragier
* Michèle Moretti: Catherine Vernier
* Françoise Morhange: Louise Mariani
* Andrée Tainsy: la Sra. Graveline
* Jean-Roger Milo: Ricco
* Bernard Tixier: Ripois
* Jérôme Zucca: Pierre

## Referències

* ↑ esadir.cat. El bulevard dels assassins. esadir.cat.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Filmaffinity.
# Eduardo Inda Arriaga

Eduardo Inda Arriaga (Pamplona, 15 de juliol de 1967) és un periodista i tertulià navarrès. Actualment és director d'Okdiario.com, fundat per ell mateix, a més de participar en diverses tertúlies radiofòniques o televisives, com ara El chiringuito de Jugones, Es la mañana de Federico, La Sexta Noche o Al Rojo Vivo.
Eduardo Inda és llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat de Navarra. Va començar la seva marxa professional treballant en mitjans com a Antena 3 Radio i com a corresponsal d'esports en el diari ABC on va acabar a la redacció central del periòdic.
El 1994 es va incorporar a la redacció del diari El Mundo a Madrid, del qual l'any 2002 va aconseguir ser nomenat director en l'edició de les Illes Balears. Posteriorment a l'any 2007 aconseguí ser nomenat director del diari esportiu Marca.
El 2011 va tornar a ser reporter al diari El Mundo quan va ser imputat, juntament amb Esteban Urreiztieta, al novembre de 2012 per un jutjat de Barcelona, pels delictes de calúmnies i injúres, després que el seu diari fos denunciat per Artur Mas. Mas havia estat acusat a El Mundo de desviament de fons a comptes corrents a l'estranger.
Des del 2013 és col·laborador habitual al programa La Sexta Noche.
Va deixar el diari El Mundo per fundar el diari digital l'any 2015 Okdiario.

## Referències

* ↑ Universidad de Navarra. «Dos antiguos alumnos se cruzan en la dirección del diario deportivo Marca», 03-08-2007. Arxivat de l'original el 2010-10-16. [Consulta: 26 març 2010].
* ↑ Imputats dos periodistes de 'El Mundo' després de la denúncia de Mas per calúmnies
* ↑ Adiós, Inda, adiós Consultat el 26 de desembre del 2014.

## Enllaços externs

* Perfil profesional d'Eduardo Inda al LinkedIn
* Director de Okdiario.com
* Eduardo Inda sobre la vaga de fam dels presos: «Estan grassos, els anirà bé»
# Eduardo Jayme Talassi

Eduardo Jayme Talassi (Lisboa, 1851 - idem. 1874), fou un compositor portuguès.
Era besnet del poeta Àngel Talassi i va estudiar al Conservatori de la seva ciutat natal i fou primer trompa de l'orquestra del Teatro Nacional de São Carlos. A banda d'algunes composicions per aquell instrument, deixà tres Misses, un Te Deum i altres obres de caràcter religiós entre elles potser la seva obra cabdal; la Novena de Nossa Senhora da Conceição: a quatre veus i Orquestra (1870).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 58, pàg. 1698. (ISBN 84-239-4558-8)
# Eduardo Hernández-Sonseca

Eduardo Hernández-Sonseca Lorenzo (Aranjuez, 21 de juny de 1983), és un jugador de bàsquet madrileny que juga de pivot, i que ha jugat, entre d'altres, al Real Madrid, al Gran Canaria i al Club Joventut de Badalona.
Va començar ha jugar al Real Madrid B a la lliga EBA. El jugador va progressar molt ràpidament després del seu debut el 2000 amb el segon equip blanc, pujant al primer equip el 2001. Una lesió l'any 2004 li va impedir rendir al màxim i el club el va substituir per Alfonso Reyes.
Va jugar cedit una temporada al Gran Canaria on va demostrar tot el seu potencial, esdevenint el millor jugador de l'ACB a les jornades 30 i 31.

## Selecció nacional

Va debutar amb la selecció el 23 de novembre del 2002 a un partit de classificació per a l'Eurobasket del 2003.
Va entrar a una preselecció de Pepu Hernández per a la Copa del Món de Bàsquet del 2006, siguent descartat per darrere de Marc Gasol i Jordi Trias.

## Clubs

* Categories inferiors del Reial Madrid.
* Real Madrid Junior: 1999-2000.
* Real Madrid B: 2000-2002.
* Real Madrid: 2001-2004.
* CB Gran Canaria: 2004-2005.
* Real Madrid: 2005-2007.
* Joventut de Badalona: 2007-2010.
* Bizkaia Bilbao Basket: 2010-2011.
* Blancos de Rueda Valladolid: 2011-.
# Edemèrids

Els edemèrids (Oedemeridae) són una família de coleòpters de la superfamília Tenebrionoidea que comprèn uns 100 gèneres i al voltant de 1500 espècies. distribuïdes per tot el món, excepte les regions polars. A Catalunya hi ha diverses espècies molt freqüents a la primavera sobre los flors.

## Característiques

Tenen el cos tou i allargat, de mida mitjana (en general entre 7 i 12 mm de longitud), cap sense coll estret que l'uneixi al pronot, antenes llargues i filiformes, pronot sense arestes laterals i molt més estret que la base dels èlitres, tarses heteròmers (amb 5 artells als tarses anteriors, 5 als mitjos i 4 als posteriors) amb el penúltim artell bilobulat, cavitats procoxals obertes per darrere i procoxes còniques i contigües.

## Història natural

Les larves es desenvolupen a la fusta podrida o en tiges herbàcies. Els adults són eminentment florícoles, alimentant-se de pol·len i nèctar de compostes, umbelíferes, cistàcies, crucíferes, etc., essent molt polífags i bons pol·linitzadors, ja que tenen el cos cobert de pubescència a la que s'enganxen els grans de pol·len. La seva emergència està estretament lligada als períodes de màxima floració (primavera i estiu).

## Taxonomia

La família Oedemeridae es subdivideix en tres subfamílies:
* Subfamília Nacerdinae
* Subfamília Calopodinae
* Subfamília Oedemerinae

## Galeria

* Nacerdes carniolica (Nacerdinae)
* Anogcodes seladonius (Nacerdinae)
* Oedemera flavipes (Oedemerinae)
* Femella d'Oedemera nobilis que mostra els fèmurs posteriors no dilatats

## Vegeu també

* Chrysanthia

## Referències

* 1 2 3 4 Vázquez, X. A. 1993. Coleoptera: Oedemeridae, Pyrochroidae, Pythidae, Mycteridae. Fauna Ibérica, vol. 5. Ramos, M. A. et al. (Eds.). Museo Nacional de Ciencias Naturales, CSIC, Madrid, 181 pp. ISBN 84-00-06109-8
* 1 2 3 4 Vázquez, X. A. 2002. Fauna of European Oedemeridae. Argania editio, Barcelona, 178 pp. ISBN 84-931847-4-8

## Enllaços externs

* http://www.fauna-iberica.mncn.csic.es/publicaciones/fi5.php
* http://www.fauna-iberica.mncn.csic.es/faunaib/arthropoda/insecta/coleoptera/oedemeridae.php
* http://www.entomopraxis.com/argania/oedem.htm