OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esraa Warda

Esraa Warda (dècada del 1990) és una ballarina i professora algeriano-estatunidenca, especialitzada en dansa raï.

## Biografia

És filla d'una parella de la diàspora algeriana als Estats Units. El seu pare, algerià, va emigrar als Estats Units als anys 90, la dècada fosca del seu país natal i va treballar com a venedor de menjar a Manhattan, mentre la seva mare era conserge. Esraa Warda va créixer a Brooklyn.
Va descobrir els diferents estils de dansa quan va anar a Algèria amb la seva família. Defensa la dansa com un patrimoni i una defensa de la feminitat en la família i altres espais però fer-ne una professió, convertir-se en ballarí i/o cantant professional d'obres tradicionals, un chikhat, continua sent poc habitual. De fet, la paraula chikhat en si pot ser un insult, ja que la colonització va sexualitzar diverses danses tradicionals del nord d'Àfrica, associant-les amb fantasies sobre dones orientals.
Es va llicenciar en ciències polítiques pel programa d'Estudis de la Dona al City College de Nova York. Dins de la comunitat estudiantil, també participa en l'acció cívica per la justícia social i en la promoció de les arts tradicionals.
Va optar per dedicar-se professionalment a l'exercici de les danses tradicionals, creant un ensenyament d'aquestes tècniques tradicionals a les quals es dedica i estudiant les variacions segons les diferents regions del Magrib i rebent suport per artistes com Cheikha Rabia.
El 2022, va ser seleccionada a la llista anual de les 100 dones que la BBC considera com les més influents d'aquell any

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Madison Mainwaring «From Her Algerian Family’s Living Room to the Dance Stage» (en francès). The New York Times, octobre 2022.
* ↑ Malek Alloula. 'Le Harem colonial, images d'un sous-érotisme (en francès). Slatkine éditeur, 1981.
* 1 2 3 4 Ghita Zine «Esraa Warda, danseuse algérienne et figure contemporaine de la danse chaâbi au Maroc» (en francès). Yabiladi, décembre 2019.
* 1 2 «BBC 100 Women 2022 : Who is on the list this year? Esraa Warda, Algeria/US. Dancer» (en francès). BBC, décembre 2022.
# Gardner (Kansas)

Gardner és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 9.396 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gardner tenia 9.396 habitants, 3.307 habitatges, i 2.460 famílies. La densitat de població era de 732,9 habitants/km².
Dels 3.307 habitatges en un 47,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,5% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 25,6% no eren unitats familiars. En el 19,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,1% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 38,4% entre 25 i 44, un 13,7% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.807 $ i la renda mediana per família de 54.554 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.438 $ mentre que les dones 27.553 $. La renda per capita de la població era de 20.434 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gardner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gardner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gens Cedícia

La gens Cedícia (en llatí: gens Caedicia) va ser una família o gens romana d'origen plebeu. El primer personatge conegut amb aquest nom va ser un Cedici (Caedicius) que era tribú de la plebs l'any 475 aC.
El primer que va obtenir el consolat va ser Quint Cedici Noctues l'any 289 aC. L'únic cognom que consta en aquesta gens és Noctues (Noctua). Van pràcticament desaparèixer al final de la República però Juvenal menciona dues persones amb aquest cognom.

## Referències

* ↑ Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, William Smith, Editor.
* ↑ Juvenal, Sàtires, XIII. 197, XVI. 46.
# Gaig terrestre de Pleske

El gaig terrestre de Pleske (Podoces pleskei) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).

## Hàbitat i distribució

Habita deserts amb vegetació rastrera al centre i est de l'Iran.

## Referències

* ↑ «Gaig terrestre de Pleske». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Gaig turquesa

El gaig turquesa (Cyanolyca turcosa) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) que habita boscos dels Andes, al sud-est de Colòmbia, oest i est de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Gaig turquesa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Gianluca Ferraris

Gianluca Ferraris (Gènova, 29 de novembre de 1976 - Milà, 14 de març de 2022) va ser un escriptor i periodista italià. Llicenciat en ciències polítiques, va estudiar un màster de periodisme a Milà. Va treballar per a les publicacions Panorama, Chi i Economy, i el programa Quarto Grado de Rete 4.,

## Obres

* Le cellule della speranza (Sperling & Kupfer, 2011)
* Gioco sporco (Baldini e Castoldi, 2011)
* Pallone criminale (Ponte alle Grazie, 2012)
* Singapore Connection (Informant, 2013)
* A Milano nessuno è innocente (Novecento, 2015)

## Referències

* ↑ «Fair Play». Arxivat de l'original el 2014-06-29. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Gianluca Pianegonda

Gianluca Pianegonda (Thiene, Vèneto, 23 de setembre de 1968) és un ciclista italìà, ja retirat, que fou professional entre 1995 i 1999. En el seu palmarès destaca la Fletxa Brabançona de 1997 i una etapa de la Volta a Espanya de 1995, que li serví per portar el mallot de líder durant una etapa.

## Palmarès

* 1986
** 1r al Giro de Basilicata
* 1994
** 1r al Gran Premi Palio del Recioto
** 1r al Trofeu Gianfranco Bianchin
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Baixa Saxònia
* 1995
** Vencedor d'una etapa del Regio-Tour
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1997
** 1r a la Fletxa Brabançona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. Abandona (9a etapa). Vencedor d'una etapa. Porta el mallot or durant 1 etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. Abandona (13 etapa)
* 1997. 101è de la classificació general

## Referències

* ↑ «PIANEGONDA Gianluca». [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Gianluca PIANEGONDA» (en italià). [Consulta: 28 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# George Stoney

George Johnstone Stoney (15 de febrer de 1826 - 5 de juliol de 1911) va ser un físic angloirlandès. És famós principalment per haver introduït el terme electró com la "unitat fonamental de la quantitat d'electricitat". Va introduir el concepte d'electró abans que es descobrís la partícula electró.
Stoney nasqué a Oakley Park, prop de Birr, Comtat d'Offaly, als Midlands d'Irlanda, dins una família angloirlandesa establerta allí des de feia anys. Assistí al Trinity College de Dublín. De 1848 a 1852 Stoney treballà d'ajudant de l'astrònom William Parsons, 3rd Earl of Rosse al Birr Castle on Parsons havia construït el telescopi més gran del món en aquella època (de 75 polzades, és a dir, 190,5 cm) i anomenat Leviathan de Parsonstown. El 1893 es traslladà a Londres. Stoney morli a Notting Hill, Londres. Va ser escollit membre de la Royal Society.
Stoney va publicar 75 escrits científics i va fer importants contribucions en la física còsmica i en la teoria dels gasos. El seu treball científic més important va ser el càlcul de la magnitud de l'"àtom d'electricitat". El 1891 proposà el terme electró per descriure la unitat fonamental de càrrega elèctrica, l'electró mateix va ser descobert per J.J. Thomson el 1897.

## L'escala Stoney

L'escala de Planck la considerada més adequada teoria unificada va ser anticipada per George Stoney. L'escala de Stoney, (que implica una escal intermèdia per explicar els efectes a gran escala com la gravetat i els efectes a petita escala com els electromagnètics) comprèn les unitats d'escala de Stoney sobretot de massa però també de longitud, temps, etc.
La massa de Stoney m$_S$ (expressada en els termes contemporanis):
    $m_{S}={\sqrt {\frac {e^{2}}{4\pi \varepsilon _{0}G}}}={\sqrt {\alpha }}\,m_{P}$
on ε$_0$ és la permitivitat d'espai lliure, e és la càrrega elemental i G és la constant gravitacional, i on α és la constant d'estructura fina i m$_P$ és la massa de Planck.
Un cràter d'impacte de Mart i la Lluna reben el seu nom.

## Referències

* 1 2 Obituary in The Daily Express newspaper. «George Johnstone Stoney 1826–1911», 06-07-1911. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2009. [Consulta: 19 febrer 2012].
* ↑ Stoney Uses the Term Electron
* ↑ Jammer, Max. Concepts of Force – A Study of the Foundations of Dynamics. Nova York: Dover Publications, Inc., 1956. ISBN 0-486-40689-X.
* ↑ Stoney, G.J. (1881). "On the Physical Units of Nature." Phil. Mag. [5] 11, 384.
* ↑ McCartney, Mark; Andrew Whitaker. Physicists of Ireland: Passion and Precision. CRC Press, 2003, p. 126. ISBN 9780750308663.
* ↑ Stoney G. On The Physical Units of Nature, Phil.Mag. 11, 381–391, 1881

## Bibliografia

* The Infancy of Atomic Physics. Hercules in His Cradle, by Alex Keller. Oxford University 1983. ISBN 0-19-853904-5
* "George Johnstone Stoney, FRS, and the concept of the electron", by J.G. O'Hara (12 pages) (year 1975) ref.

## Enllaços externs

* Of the "Electron", or Atom of Electricity Arxivat 2005-08-08 a Wayback Machine. – by G. J. Stoney, Philosophical Magazine, Series 5, Volume 38, p. 418–420, October 1894
# Gaspar Espuña i Berga

Gaspar Espuña i Berga (Olot, 3 d'agost de 1935 - Barcelona, 29 d'abril del 2017) va ser un empresari turístic català.
Es llicencià en teologia per la Universitat de Roma La Sapienza i en ciències polítiques per la de Ginebra, d'on també n'era diplomat en Estudis Europeus.
Directiu turístic fundador, president i director general del grup d'empreses del CETT, especialitzat en l'ensenyament, la investigació i l'assessorament turístics, també va figurar al capdavant de la Fundació Gaspar Espunya-CETT. Fou membre del grup europeu d'experts en turisme "Groupe de Développement", amb seu a París, i també va pertànyer al Comitè organitzador del SITC (Saló Internacional del Turisme de Catalunya).
Participà en diversos simposis i seminaris nacionals i internacionals sobre el sector. Entre altres guardons, va rebre la Medalla d'Honor del Turisme de la Generalitat (2000) i la Medalla d'argent del Turisme atorgada pel Ministeri de Turisme de França (1991). El 2005 va rebre la Creu de Sant Jordi i la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Enllaços externs

* Entrevista a Gaspar Espuña
* Fundació Gaspar Espuña Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* Resum biogràfia a la revista del Grup CETT
# Gaspar Feliu Monfort

Gaspar Feliu Monfort (Mollerussa, 1942) és un historiador català, especialitzat en Història Econòmica i en l'Alta Edat mitjana. Llicenciat el 1967 en Filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona, el 1972 es va doctorar a la mateixa universitat, on esdevingué catedràtic d'Història Econòmica a la Facultat d'Econòmiques.
Començà interessant-se per la història contemporània però després s'inclinà per l'Alta Edat mitjana. Com a temes específics d'història econòmica s'ha especialitzat en el comerç, la moneda i la banca, preus i salaris i impostos, referents a l'Edat mitjana i l'Edat moderna. Ha escrit diversos llibres com Introducció a la història econòmica mundial, Llarga nit feudal o Història econòmica de Catalunya, entre d'altres, i és l'única persona a qui se li ha concedit en dues ocasions el Premi Nicolau d'Olwer de l'Institut d'Estudis Catalans (anys 1969 i 1980).

## Referències

* 1 2 3 Gaspar Feliu i Montfort a publicacions.iec.cat
* ↑ La llar del llibre
# Ginebra de Benci

Aquest retrat de dona, anomenat de Ginebra de Benci, és un quadre atribuït a Leonardo da Vinci, datat cap al 1474-1476. Està realitzat al tremp i oli sobre taula (fusta d'àlber). Mesura 38,8 cm d'alt i 36,7 cm d'amplada. Va ser adquirit per la National Gallery of Art de Washington el 1967, per 5 milions de dòlars pagats a la Casa Reial de Liechtenstein (Museu de Liechtenstein) un preu rècord per a aquell temps.
Es creu que és un retrat de Ginebra de Benci (Ginevra de'Benci), cosa que explicaria la representació del ginebró a l'esquena. Va ser una dama de la classe aristocràtica del segle XV de Florència, admirada per la seva excepcional intel·ligència pels seus contemporanis florentins. A Ginebra Benci, se la recorda avui dia solament per ser el tema d'una de les 17 pintures atribuïdes a Leonardo da Vinci. Possiblement el quadre fos més gran, i va ser escurçat per la part inferior.
Es considera que és obra del mateix autor de La dama amb un ermini del Museu Czartoryski, i en general es considera que l'autor d'ambdues va ser Leonardo, però no sense veus dissidents dintre de la crítica. Podria haver estat fet amb motiu del matrimoni de Ginebra, el 1474 o, ja que ella aparenta més de 17 anys, va poder ser un encàrrec d'anys posteriors de l'ambaixador venecià Bernardo Bembo, que tenia amb la dama una amistat platònica. Pijoán considera que està datada cap al 1504, quan Ginebra tindria trenta anys.
Destaca per la seva estranya lluminositat i l'atenció prestada al detall. Hi ha tocs de llum al cabell, a la manera de la pintura flamenca. El pintor va estendre la pintura, en alguns llocs, amb els dits, deixant així marcades les seves empremtes digitals.
Al revers està representada una garlanda, amb una branca de llorer i una altra de palma, lligada per una cartel·la on posa VIRTUTEM FORMA DECORAT ('la bellesa adorna la virtut'). La pintura del revers podria al·ludir a la castedat del sentiment amorós que Ginebra va inspirar.

## Referències

* ↑ «National Gallery of Art NGAkids Leonardo da Vinci,, Ginevra de' Benci», 21-12-2005. Arxivat de l'original el 2005-12-21. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Ginevra de' Benci [obverse]», 16-11-2014. Arxivat de l'original el 2014-11-16. [Consulta: 20 juliol 2021].

## Referències bibliogràfiques

* "Leonardo", Los grandes genios del arte, n.º 17, Eileen Romano (dir.), Unidad Editorial, S.A., 2005, ISBN 84-89780-69-2.
* Pijoán, J., "Los últimos cuatrocentistas", en Summa Artis, Antología, V, Espasa, pág. 66; ISBN 84-670-1356-7.

## Enllaços externs

* Página oficial de la National Gallery of Art de Washington.
# Ginebra (desambiguació)

«Ginebra» té aquests significats:
* Ginebra, segona ciutat més gran de Suïssa
* Ginebra (beguda), beguda espirituosa de tipus aiguardent
* Reina Ginebra, esposa del mític rei Artús
* Ginebra (Valle del Cauca), població de Colòmbia
Viccionari
# Generador termoelèctric per radioisòtops

Un generador termoelèctric de radioisòtops o RTG (de l'anglès Radioisotope Thermoelectric Generator) és un generador elèctric simple que obté la seva energia de l'alliberada per la desintegració radioactiva de determinats elements. En aquest dispositiu, la calor alliberada per la desintegració d'un material radioactiu es converteix en electricitat directament gràcies a l'ús d'una sèrie de termoparells, que converteixen la calor en electricitat gràcies a l'efecte Seebeck en l'anomenat Generador Termoelèctric de Calor (o HTG en anglès).
Els RTG es poden considerar un tipus de bateria i s'han usat en satèl·lits, sondes espacials no tripulades i instal·lacions remotes que no disposen d'un altre tipus de font elèctrica o de calor. Els RTG són els dispositius més adequats en situacions on no hi ha presència humana i es necessiten potències de diversos centenars de vats durant llargs períodes, situacions en les quals els generadors convencionals com les piles de combustible o les bateries no són viables econòmicament i on no poden usar-se cèl·lules fotovoltaiques.
# Giselle Khoury

Giselle Khoury (Beirut, 1961 - 15 d'octubre de 2023) fou una periodista i presentadora d'un programa d'entrevistes a la BBC Arabic. El seu programa es deia Al Mashhad, i hi entrevistava figures prominents i del món àrab. Era la vídua de Samir Kassir.

## Carrera

Va començar la seua carrera el 1986 a LBC 1 Channel com a presentadora de programes d'entrevistes culturals. Va entrar en el grup de comunicació panaràbic MBC en 2002 i va contribuir al llançament del canal de notícies 24 hores Al-Arabiya. Va presentar un programa d'entrevistes setmanal sobre política en Al-Arabiya des de 2003 a 2013. En el període en el qual va treballar en el programa sobre política Bil Arabi, en el canal de notícies Al-Arabiya, va entrevistar a líders polítics, caps d'Estat, primers ministres i ministres d'afers exteriors. El programa va cobrir esdeveniments actuals i els últims esdeveniments polítics del món àrab i del món sencer en general. En 2009, Giselle va cofundar la productora Al Rawi, el primer projecte de la qual va ser una biografia en quatre episodis del líder palestí Yasir Arafat.

### BBC Arabic

En 2013, Giselle Khoury va ser contractada per BBC Arabic per presentar el programa Al Mash'had, un dels nous programes del canal. El programa va començar a principis de 2014. És produït per Mona Hamdan al Líban, i mostra alguns dels principals testimonis dels esdeveniments ocorreguts en la història recent d'Orient Mitjà. Khoury viatja per diferents països per reunir-se amb diferents figures àrabs i internacionals i escoltar els seus relats sobre els esdeveniments que han canviat la història.

## Vida personal i mort

Khoury va estar casada amb el periodista, escriptor i historiador Samir Kassir fins al seu assassinat el 2 de juny de 2005. Des de la mort del seu marit, Giselle Khoury va intentar donar a conèixer les idees del seu marit amb l'ajuda d'amics i la seva família. Va fundar la Fundació Samir Kassir i el centre per a mitjans de comunicació i llibertat cultural SKeyes. Tingué un fill, Marwan, i una filla, Rana.
Khoury va morir a casa seva a Beirut el 15 d'octubre de 2023, a 62 anys, d'un càncer.

## Referències

* ↑ «Al Arabiya Programs». Arxivat de l'original el 2011-05-26. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ http://www.bipd.org/EN/PMF/2015/SPEAKERSPROFILES/GiseleKhoury.aspx Arxivat 2017-09-02 a Wayback Machine.
* ↑ BBC Arabic announces call for entries for its second BBC Arabic Festival
* ↑ Joining the big guns!
* ↑ «Gisèle Khoury, une voix singulière devenue plurielle de la presse libanaise, s'est éteinte» (en francès), 15-10-2023. [Consulta: 15 octubre 2023].
* ↑ «Lebanese journalist Giselle Khoury passed away aged 62» (en 15 octubre 2023).
# Golf de Sirte

El golf de Sirte (àrab: خليج سرت, ẖalīj Sirt), també conegut com el golf de Sidra a partir de la guerra freda, és un entrant de la mar Mediterrània al litoral septentrional de Líbia, que s'estén des de Misratah a l'oest fins a Bengasi a l'est i pren nom de la ciutat de Sirte. La costa és principalment desèrtica, amb presència de pantans salats, i les aigües del golf són les més càlides de tota la Mediterrània. Un important recurs econòmic és la pesca de tonyines i esponges. El port principal és la ciutat de Sirte o Surt, d'on surten moltes de les rutes de caravanes cap al desert del Sàhara.
A l'època clàssica el golf fou conegut com la Gran Sirte (grec antic: Σύρτις Mεγάλη, Syrtis Megale; llatí: Sirtis Maior), per diferenciar-lo de la Petita Sirte, l'actual golf de Gabès, a la costa de Tunísia. Donava nom a la regió Sírtica, més endavant coneguda com la Tripolitània. El nom venia de la paraula dels nadius, Sert, que vol dir desert.
El 22 de març de 1942, durant el transcurs de la Segona Guerra Mundial, hi va tenir lloc una batalla naval entre les marines d'Itàlia i del Regne Unit, amb pèrdues importants per a la Royal Navy britànica. La batalla fou coneguda com la Segona Batalla de Sirte.
L'estat libi, amb la declaració del 19 d'octubre del 1973, justificada per motius històrics, ha reivindicat l'àrea sencera del golf com a territori nacional, amb una línia de base de 302 milles marines d'amplada que coincideix amb el paral·lel 32° 30′ (anomenada pel líder libi Muammar el Gaddafi la Línia de la Mort), tot i que altres estats consideren que ha de prevaler l'estàndard internacional del límit territorial a 22,2 km (és a dir, 12 milles) de la costa. Aquesta disputa territorial va provocar un parell d'incidents entre avions libis i nord-americans (el 1981 i el 1989) a la vora del port d'exportació de petroli de Sidra.
# Grup Indika

El grup Indika d'artistes visuals neix el febrer de 1952, quan exposen a la Sala de Sessions de l'Ajuntament de Figueres. El col·lectiu estava format per Joan Massanet, Joaquim Casellas (Girona, 1927), Francesc Torres Monsó, Evarist Vallès, Bartomeu Massot, Jordi Curós i Emília Xargay. S'afegiren a la segona i última presentació en públic del grup Marià Oliveras (Olot, 1924-1997) i Esther Boix, a la Sala Municipal d'Exposicions de Girona, el mes de juny del mateix any. És considerat el primer grup d'avantguarda que es crea a les comarques gironines.

## Referències

* ↑ Marquès, Enric «"El grup Indika com a símptoma"». .
# Giovanni Capis

Giovanni Capis (Domodossola, segle xvi - segle XVII) va ser un jurista i historiador llombard. És l'autor d'un dels textos més antics en dialecte milanès.

## Biografia

Giovanni Capis era fill d'una família il·lustre de la Vall d'Ossola. El seu pare es deia Matteo i va tenir dos fills: Giovanni Matteo Capis (1617 - 1691) i Francesco Capis Minore. Mentre estudiava lleis a Pavia, va escriure el famós Varon Milanes, un diccionari etimològic del lèxic milanès, considerat avui un dels textos més antics de la literatura en aquest dialecte llombard.
En tornar a Domodossola, com a jurista es va comprometre en la defensa de la Jurisdicció de Mattarella contra la infeudació acordada entre la corona hispànica i el Ducat de Milà. També va ocupar càrrecs importants al Tribunal de la Sanitat de Milà, durant la por causada per la pesta.
Precisament en virtut del seu amor per la pàtria, va escriure les Memorie della corte di Mattarella O sia del Borgo di Duomo d'Ossola et sua giurisdittione, obra que va ser publicada pel seu fill Giovanni Matteo el 1673 i considerada entre els textos més antics de la historiografia ossolana.

## Obra

* Varon milanes de la lengua de Milan (1606).
* Memorie della corte di Mattarella O sia del Borgo di Duomo d'Ossola et sua giurisdittione, (1673).

## Referències

* 1 2 3 «CAPIS, Giovanni» (en italià). Treccani. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «Giovanni Matteo Capis e la Cappellania del Sacro Monte Calvario» (en italià). Sacro Monte Calvario. [Consulta: 11 gener 2021].

## Bibliografia

* Capis, Giovanni. Memorie della corte di Mattarella o sia del Borgo di Duomo d'Ossola. Domodossola: Edizioni Grossi, 2002.