OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salm-Neuburg

Salm-Neuburg fou un comtat del Sacre Imperi Romanogermànic que es va formar el 1529 per divisió de Salm-Badenweiler en dues parts, el mateix Salm-Badenweiler i el comtat palatí de Salm-Neuburg. Nicolau I (1529-1550) fou el primer comte. El 1655 el comtat va passar a la nissaga austríaca dels Sinzendorf però la casa de Salm de Neuburg va conservar el títol de comtes palatins de Neuburg fins a la seva extinció el 1784 quan va morir el nominal comte Francesc Vicenç. Dels Sinzendorf va passar als Lamberg i d'aquestos al príncep bisbe de Passau el 1731.

## Referències

* Llista de comtes de Salm Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
# Sarcòfag de Cerveteri

El Sarcòfag de Cerveteri (no el confongueu amb el Sarcòfag dels esposos), és una urna funerària monumental etrusca de terracota (al principi policroma) que es troba al Museu del Louvre, a París. Representa dos esposos ficats al llit en posició per a un banquet etrusc.

## Història

Aquesta peça etrusca, del tipus «Sarcòfag dels esposos», del qual hi ha alguns exemplars, s'elaborà a Caere cap a l'any 520 ae. Els descobrí en la necròpoli de Banditaccia de Cerveteri, al Laci, cap al 1850 el marqués Giampietro Campana.
L'exemplar del Museu del Louvre es trobava al 1845 en l'antiga col·lecció Campana, i l'adquirí Napoleó III de França el 1861 per al Museu del Louvre.

## Descripció

Aquest tipus d'urna funerària s'adapta a les tradicions etrusques associades al culte als morts: l'urna té forma de gerro i una tapadora, en què s'elabora una escultura del difunt en posició de banquet, ficat al llit sobre un triclini, viu, somrient, amb el colze esquerre sobre odres de vi, les cames abrigades.
La primera particularitat d'aquesta obra és la talla, 1,11 m x 0,69 m x 1,94 m, que induí al seu descobridor a donar-li el nom de sarcòfag. Una altra urna funerària del mateix tipus, el «Sarcòfag dels esposos», de dimensions més reduïdes, alçada 56 cm, amplària 28 cm, profunditat 58 cm, fou descoberta al mateix lloc.
L'escultura també exposa la importància de la dona en la societat etrusca, traduïda ací en les proporcions i la posa semblant a la de l'espòs.

## Anàlisi

El sarcòfag és una prova formal d'una estètica etrusca original, en què el simbolisme s'imposa sobre l'estricta representació proporcionada del cos humà: la intimitat de la relació conjugal es tradueix en una diferència d'alçades dels cossos, que es mantenen propers, i es fonen després a la part inferior de l'obra, «en un llarg arabesc que es va aplanant».

## Notes i referències

* ↑ Les Étrusques et l'Europe, 1992, p. 232. ; catàleg de l'exposició del mateix nom al Gran Palau de París, realitzada entre el 15 de setembre i el 14 de desembre de 1992, i a Berlín al 1993.

## Vegeu també

* Sarcòfag dels esposos.

## Bibliografia

* Marie-Françoise Briguet, Li Sarcophage donis époux de Cerveteri du Catalogui du Louvre, Musée du Louvre, Ed. Llegeixo S. Olschki, 1989 ISBN 88-222-3658-0
# Santa Eulàlia de Begues

Santa Eulàlia és una ermita del segle xv dins del terme municipal de Begues. Edifici aïllat damunt d'un petit turó, de planta rectangular i cobert a dues vessants de teula àrab. La façana principal està orientada a sud-est i presenta la porta d'accés, de llindar pla i pedra picada als brancals i llinda. Hi ha un ull de bou amb motllures, espadanya i campanar. La façana oest té uns grans contraforts i la nord presenta un petit cos afegit. Hi ha constància documental per primera vegada el 1458. Aquesta ermita té el seu origen amb els eremites que hi havia al Puig de Santa Eulàlia, els segles XV-XVI. La primera referència de l'indret, és de l'any 1522, per una visita pastoral a Sant Cristophori. El 13 de gener de 1618, el bisbat va donar llicència per reedificar la capella de Santa Eulàlia. Una de les més importants reformes de l'edifici fou feta l'any 1832.

## Notes

* 1 2 «Ermita de Santa Eulàlia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2015].
* ↑ «L'ermita de Santa Eulàlia». Ajuntament de Begues. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 maig 2015].
# Savigny-sur-Grosne

Savigny-sur-Grosne és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 173 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Pierre Germain | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 156 | 177 | 187 | 193 | 169 | 174 | 173 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Scissors

«Scissors» té aquests significats:
* Scissors (texas), municipi de Texas.
* Secrets íntims, Scissors en anglès, thriller americà del 1991.
# Scirpophaga

Scirpophaga és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Georg Friedrich Treitschke el 1832.

## Taxonomia

* Complex d'espècies praelata
** Scirpophaga gilviberbis Zeller, 1863
** Scirpophaga humilis Wang, Li & Chen, 1986
** Scirpophaga imparellus (Meyrick, 1878)
** Scirpophaga melanoclista Meyrick, 1935
** Scirpophaga nivella (Fabricius, 1794)
** Scirpophaga parvalis (Wileman, 1911)
** Scirpophaga percna Common, 1960
** Scirpophaga praelata (Scopoli, 1763)
** Scirpophaga phaedima Common, 1960
** Scirpophaga xantharrenes Common, 1960
** Scirpophaga xanthopygata Schawerda, 1922
* Complex d'espècies excerptalis
** Scirpophaga adunctella Chen, Song & Wu, 2006
** Scirpophaga bradleyi Lewvanich, 1981
** Scirpophaga brunnealis (Hampson, 1919)
** Scirpophaga excerptalis (Walker, 1863)
** Scirpophaga flavidorsalis (Hampson, 1919)
** Scirpophaga khasis Lewvanich, 1981
** Scirpophaga linguatella Chen, Song & Wu, 2006
** Scirpophaga magnella de Joannis, 1930
** Scirpophaga ochritinctalis (Hampson, 1919)
** Scirpophaga xanthogastrella (Walker, 1863)
** Scirpophaga tongyaii Lewvanich, 1981
* Complex d'espècies occidentella
** Scirpophaga fusciflua Hampson, 1893
** Scirpophaga goliath Marion & Viette, 1953
** Scirpophaga marginepunctellus (de Joannis, 1927)
** Scirpophaga occidentella (Walker, 1863)
** Scirpophaga ochroleuca Meyrick, 1882
** Scirpophaga serenus (Meyrick, 1935)
** Scirpophaga subumbrosa Meyrick, 1933
** Scirpophaga virginia Schultze, 1908
* Complex d'espècies lineata
** Scirpophaga lineata (Butler, 1879)
** Scirpophaga auristrigellus (Hampson, 1896)
** Scirpophaga aurivena (Hampson, 1903)
* Complex d'espècies incertulas
** Scirpophaga incertulas (Walker, 1863)
** Scirpophaga innotata (Walker, 1863)
* Complex d'espècies gotoi
** Scirpophaga gotoi Lewvanich, 1981
* Complex d'espècies whalleyi
** Scirpophaga whalleyi Lewvanich, 1981
* Grup d'espècies desconegudes
** Scirpophaga bipunctatus (Rothschild in Sjöstedt, 1926)
** Scirpophaga fulvilinealis Hampson, 1900
** Scirpophaga kumatai Lewvanich, 1981
** Scirpophaga micraurea Sasaki, 1994
** Scirpophaga nepalensis Lewvanich, 1981
** Scirpophaga terrella Hampson, 1896

## Referències

* ↑ «GlobIZ search» (en anglès). Global Information System on Pyraloidea.
* ↑ Hampson, G. F. (1896). The Fauna of British India, Including Ceylon and Burma. Moths Volume IV. Taylor and Francis – via Biodiversity Heritage Library

## Bibliografia

* Chen, F.Q., Song, S. & Weng, C.S. (2006). "A review of the genus Scirpophaga Treitschke, 1832 in China (Lepidoptera: Pyralidae)" Zootaxa 1236: 1-22.
* Fabricius (1794). Entomologia Systematica emendata et Aucta 3(2): 296.
* Pitkin; Jenkins, Paul. «Search results Family: Crambidae» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Natural History Museum, London.
* Schawerda (1922). Z. öst. Ent. ver. 7: 11.
* Scopoli (1763). Ent. carniolica, exhibens Ins. Carnioliae indigena: 198.
* Treitschke (1832). Die Schmetterlinge von Europa 9(1): 55.
* Wang P, Li, C. & Chen, X. (1986) Acta Entomologica Sinica 29 (2): 208-210.
* Wileman (1911). Transactions of the Entomological Society of London: 355.
# Sant Jaume de la Torre d'Elna

Sant Jaume de la Torre d'Elna és l'església parroquial del poble de la Torre d'Elna, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situada al bell mig de la població. Al seu entorn s'organitzà la primitiva cellera, de la qual actualment queda poca cosa més que l'espai que ocupava, la major part convertit en plaça, en l'actualitat.

## Història

El lloc de la Torre d'Elna està documentat, amb el nom d'Asillac, el segle X: el 938 consta una venda de Gairol, fill d'Alienard, a Guadall, bisbe d'Elna, de dues terceres parts del lloc de la Torre d'Elna, altrament dita d'Asillac, que set anys més tard eren cedides per aquest bisbe a l'església d'Elna. Durant el segle xi aquestes propietats foren infeudades als senyors de Salses - Pià; així, el 1103 Guillem Bernat de Pià bescanviava aquesta església per un mas de Juegues, de manera que l'església d'Elna en recuperà el domini el 1139.

## L'església actual

L'església actual és una construcció del segle xviii, que substituí la primitiva església parroquial romànica, de la qual no roman res. Té un campanar afegit a la capçalera de la nau, de planta semicircular, que presenta una façana plana en la cara que queda damunt de la coberta de la nau de l'església. Més alt que l'església, amb aspecte de torre de guaita, podria tractar-se de l'antiga torre que dona nom al poble.
El temple és d'una sola nau, orientada de ponent a llevant, com correspondria a una església romànica, la meitat oriental de la nau té dues capelles laterals a casa costat.

## Referències

* ↑ Sant Jaume de la Torre d'Elna en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «179 - La Torre del Bisbe». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «La Torre d'Elna». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «300. Sant Jaume de la Torre d'Elna». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: La Torre d'Elna. Sant Jaume de la Torre d'Elna». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Sant Jaume de les Ferreres

Sant Jaume de les Ferreres és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una capella situada a la dreta de la façana de la masia de Les Ferreres. L'edifici és de planta rectangular, d'una sola nau sense absis i amb la coberta de teula àrab a doble vessant. La porta d'entrada presenta una llinda monolítica sobre la qual hi ha una petita finestra circular. Aquesta façana està culminada per una espadanya per a dues campanes.
La làpida funerària de les Ferreres, és monolítica i està decorada amb una calavera, dues tíbies creuades i una cor, les armes de la família Ferreres (estenalles, compàs i martell) i una inscripció que documenta la làpida el 1790 i correspon al Mas Ferreres.

## Història

La làpida funerària de les Ferreres, va ser trobada al costat de l'església parroquial de Sant Bartomeu del Grau en unes ampliacions de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Jaume de les Ferreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Secrets íntims

Secrets íntims (Scissors en anglès) és una pel·lícula de thriller psicològic nord-americana de 1991 dirigida per Frank De Felitta i protagonitzada per Sharon Stone, Ronny Cox i Steve Railsback. Ha estat doblada al català.
La trama se centra en la vida d'Angela Anderson (Sharon Stone), una dona reprimida sexualment que queda atrapada en un misteriós apartament.

## Repartiment

* Sharon Stone com a Angela Anderson
** Kelly Noonan com a jove Angela Anderson
* Steve Railsback com a Alex i Cole Morgan
* Ronny Cox com a Dr. Stephan Carter
* Michelle Phillips com a Ann Carter
* Vicki Frederick com a Nancy
* Leonard Rogel com a Red Beard
* Carl Ciarfalio com a Attacker
* Howie Guma com a Clerk
* Larry Moss com a Kramer
* Paul Austin Kelly com a Folger
* Albert Popwell com a policia
* Jim Shankman com a Bob

## Referències

* ↑ «Scissors (1991)». The New York Times. Baseline & All Movie Guide, 2016. Arxivat de l'original el March 7, 2016.
* ↑ «Scissors (1991)». The New York Times. Baseline & All Movie Guide, 2016. Arxivat de l'original el March 7, 2016.
* ↑ «Secrets íntims». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 març 2023].

## Enllaços externs

* Secrets íntims a Goita què fan, ara!
# Sant Pere de Vilalta

Sant Pere de Vilalta és una església del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós, una església ubicada junt a la masia Vilalta. La planta de l'església, primitiva, és un rectangle on no es diferencia la nau del presbiteri, podria ser preromànica. L'estructura és plenament gòtica, ja que utilitza l'arc ogival. L'entrada és lateral. El portal està datat al s.XV. Als peus de la nau (lateral esquerra) hi trobem el campanar de torre, el qual està realitzat en dos períodes successius visibles en el canvi de pedra. Presenta molt bon aspecte tant internament com externament, i és degut a una recent restauració.
El portal de l'església de Sant Pere de Vilalta està ubicat en el lateral esquerra de la nau. Datat en la primera meitat del segle xv, presenta un portal rodó sol, amb un conjunt de grans dovelles i muntants no gaire alts, simulant una figura de cap ample i cames curtes i primes. La dovella central o clau representa dos cossos en relleu: un cap d'animal i, a sobre, una espècie de torre.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de Vilalta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Sant Pere de Vilabella

Sant Pere és l'església parroquial de Vilabella (Alt Camp) sota l'advocació de sant Pere apòstol. Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La parròquia està adscrita a l'arxiprestat de l'Alt Camp de l'arquebisbat de Tarragona. Té com a parròquies sufragànies les de Santa Llúcia de Renau (Tarragonès), Sant Joan Baptista de Nulles i Santa Maria de Puigpelat.

## Arquitectura

Es tracta d'un edifici de gran dimensions. És de planta rectangular amb absis semicircular i tres naus de 6 trams amb capelles laterals. Els suports són pilars i pilastres, els arcs són de mig punt i les voltes són de canó amb llunetes a la nau central i de quatre punts a les capelles. Al creuer s'alça una cúpula semiesfèrica sobre petxines. Als peus de l'església es troba un interessant cancell de fusta i, elevat, el cor. La façana presenta com a element remarcable la porta d'accés, rectangular, amb llinda coronada amb timpà triangular. La torre s'eleva als peus de l'església, al costat de l'Evangeli.
És de planta quadrada amb tres cossos vuitavats. Tot el conjunt respon a les característiques de l'estil neoclàssic pur.

## Història

Al llarg de la primera meitat del segle xix, la població de Vilabella del Camp experimentà un augment considerable, motiu pel qual la capacitat de l'antiga església de Santa Maria va fer-se insuficient i va ser necessària la construcció d'una nova església. Les obres van ser iniciades el 1857 per iniciativa de Joan Rafí i Segur, fill de Joan Rafí Vidal, important cap dels malcontents. La façana principal ja era finalitzada pel juliol del 1859, i el 1860 es realitzaren les teulades. La parròquia, edificada fora del nucli emmurallat, va ser beneïda el 8 de juny de 1862, quan només era construïda la base del campanar, finalitzat el 4 d'octubre de 1862.

## Referències

* ↑ «Sant Pere Apòstol». Cercador de parròquies. Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 30 maig 2012].
* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Església parroquial de Sant Pere». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Segona modernitat

La segona modernitat és una denominació encunyada pel sociòleg alemany Ulrich Beck per anomenar al període posterior a la modernitat.
Amb la modernitat es va trencar la societat agrícola a favor de la societat industrial. La segona modernitat transforma la societat industrial en una de nova i més reflexiva societat informacional o societat de xarxa.
# Serapió

Serapió (Serapion, Σεραπίων) és el nom dels següents personatges:
* Eli Serapió, sofista i retòric grec
* Serapió d'Atenes, poeta èpic grec.
* Serapió d'Alexandria, metge grec
* Yahya ibn Sarafyun, metge àrab
# Serapias

Serapias és un gènere amb diverses espècies de plantes herbàcies perennes d'orquídies monopòdiques i terrestres de la família Orchidaceae. Es troben a Europa i en la regió Mediterrània.

## Etimologia

Serapias (del grec), relatiu al déu egipci Serapis del que probablement va prendre el nom.

## Taxonomia

* Serapias bergonii
* Serapias cordigera
* Serapias cossyrensis
* Serapias istriaca
* Serapias levantina
* Serapias lingua
* Serapias neglecta
* Serapias nurrica
* Serapias olbia
* Serapias orientalis
* Serapias parviflora
* Serapias perez-chiscanoi
* Serapias politisii
* Serapias strictiflora
* Serapias vomeracea

## Referències

* 1 2 «Serapias L.» (en castellà). Orquídeas Ibéricas. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Serge Haroche

Serge Haroche (Casablanca, 11 de setembre de 1944) és un físic francès especialitzat a l'àmbit de la física quàntica. Va rebre la medalla d'or del CNRS el 2 de juny de 2009 i el 9 d'octubre de 2012 va ser guardonat, conjuntament amb l'estatunidenc David Wineland, amb el Premi Nobel de física

## Referències

* ↑ Cantique du quantique a Le Monde del 2 de juny de 2009]
* ↑ Article a El Punt-Avui, el 9 d'octubre de 2012
# Serrat Ample (Artesa de Segre)

El Serrat Ample és una serra situada entre els municipis d'Artesa de Segre a la comarca de la Noguera i el d'Isona i Conca Dellà (antic terme de Benavent de Tremp, a l'enclavament de Montadó), a la comarca del Pallars Jussà, amb una elevació màxima de 949,4 metres. Encara, l'extrem meridional de la serra entra en el terme de Vilanova de Meià, també de la Noguera.
De fet, la carena del serrat és íntegrament dins del terme d'Artesa de Segre; el termenal amb l'enclavament de Montadó discorre pel coster de ponent del serrat.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat Alt (Orís)

El Serrat Alt és una muntanya de 831 metres que es troba entre els municipis d'Orís i de Sant Vicenç de Torelló, a la comarca d'Osona.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ «Serrat Alt (Orís)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Single Point of Contact

El terme Single Point of Contact (Punt Únic de Contacte) o SPOC s'utilitza a nivell tècnic per a referir-se al punt central de contacte per a mantenir la comunicació amb clients i usuaris. Per a ITIL, el Service Desk hauria de ser l'SPOC de l'empresa, de manera que totes les comunicacions entre usuaris/clients i departament IT passessin per un mateix canal.
# Shari Eubank

Shari Eubank (nascuda el 12 de juny de 1947) és una actriu estatunidenca jubilada, més coneguda pel seu paper protagonista a la pel·lícula Russ Meyer Supervixens.

## Biografia

Eubank va néixer a Albuquerque, Nou Mèxic el 12 de juny de 1947. L'any següent, la seva família es va traslladar a l'est a Farmer City, Illinois. Eubank va assistir a Farmer City High School, on va ser animadora i homecoming queen. Després de graduar-se de l'escola secundària el 1965, Eubank va estudiar a la Illinois Wesleyan University i es va convertir en membre dels Masquers, una organització de teatre estudiantil. Va seguir un treball de postgrau, abans de començar una carrera de model i actriu que inclouria dos llargmetratges.
Meyer, que va dir que "els tenia ben posats", va dir que va heretar una gran quantitat de taabie diners de la seva família.

## Filmografia

* Supervixens (1975), SuperAngel/SuperVixen
* Chesty Anderson, USN (1976), Chesty Anderson

## Referències

* 1 2 McDonough, Jimmy. Big Bosoms and Square Jaws: The Biography of Russ Meyer, King of the Sex Film. Three Rivers Press, 2006, p. 294–295. ISBN 978-0307338440.
* ↑ Incredibly Strange Films. Starbrite, 1986, p. 85.
* ↑ Willis, John A. John Willis' Screen World. Crown Publishers, 1977, p. 149.
# Maze Hill

Maze Hill és una zona de Greenwich i Blackheath, al sud-est de Londres (Anglaterra, Regne Unit). Es troba a l'est de Greenwich Park i a l'oest de Westcombe Park. Forma part del districte de Greenwich i deu el seu nom al seu principal carrer, Maze Hill. Al seu torn, dona nom a l'estació de Maze Hill.
# Jean-Claude Decaux

Jean-Claude Decaux (Beauvais, 15 de setembre de 1938 - 27 de maig de 2016) fou un multimilionari francès dedicat a la publicitat exterior. Jean-Claude Decaux fou el president i fundador de l'empresa JCDecaux, dirigida posteriorment pels seus fills Jean-François i Jean-Charles.

## Referències

* ↑ Douet, Eléanor. «Jean-Claude Decaux, l'inventeur de l'Abribus, est décédé à l'âge de 78 ans». RTL. [Consulta: 28 maig 2016].

## Enllaços externs

* Forbes.com: Forbes World's Richest People 2004 (anglès)
# Genuci (tribú)

Genuci (en llatí Genucius) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de la branca plebea de la gens Genúcia.
Va ser tribú de la plebs en una data indeterminada a la meitat del segle III aC. Va ser insultat pels faliscs i a causa d'això Roma va declarar la guerra a Falerii. Segurament els fets es refereixen a la guerra de l'any 241 aC, data de l'última guerra amb els faliscs, i la seva magistratura podria haver estar una mica abans probablement el 242 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 245.
# Ernst Boris Chain

Ernst Boris Chain (Berlín, Alemanya, 1906 - Dublín, Irlanda, 1979) fou un bioquímic britànic, d'origen alemany, guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1945 per la seva recerca al voltant de la penicil·lina.

## Biografia

Va néixer el 19 de juny de 1906 a la ciutat alemanya de Berlín, en una família d'arrels jueves. Va estudiar química a la Universitat Friedrich Wilhelm, on es llicencià el 1930, i pel seu interès per la incipient bioquímica va treballar a l'Institut de Patologia de Berlín. L'any 1933, fugint del poder nazi a Alemanya, es traslladà a Cambridge, Anglaterra, on es va incorporar al grup de recerca del Premi Nobel Frederick Hopkins de l'Escola de Bioquímica de la Universitat de Cambridge. Dos anys més tard va traslladar-se a Oxford convidat per Howard Walter Florey, amb el qual va iniciar una llarga col·laboració.
En finalitzar la Segona Guerra Mundial va establir-se a Roma, Itàlia on dirigí l'Institut Superior de Salut fins al 1964, any en el qual retornà al Regne Unit. Va morir a la ciutat irlandesa de Dublín el 12 d'agost de 1979.

## Recerca científica

Interessat, juntament amb Walter Florey, en la possible aplicació terapèutica de la penicil·lina, les propietats inhibidores de l'activitat bacteriana de la qual ja havien estat observades per Alexander Fleming deu anys abans. Chain i Florey van assolir aïllar i purificar aquesta substància, un fet que Fleming no havia aconseguit de cap manera, fet que comportà el naixement de l'era dels antibiòtics, els agents antibacterians més potents mai descoberts fins al moment. Ambdós científics van teoritzar sobre l'estructura química de la penicil·lina, un fet confirmat posteriorment mitjançant l'ús d'un cristal·lògraf de raigs X per part de Dorothy Crowfoot Hodgkin.
L'any 1945 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment de la penicil·lina i les seves propietats curatives en malalties infeccioses, premi que compartí amb Alexander Fleming i Howard Walter Florey.

## Enllaços externs

* «Ernst Boris Chain» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.