OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Bernat Velasco

Juan Bernat Velasco (Cullera, 1 de març del 1993) és un futbolista professional valencià que juga al Vila-real CF, cedit pel Paris Saint-Germain FC.
Format a les categories inferiors del València CF, on ingressà el juliol del 2000, debutà en primera divisió en jugar la primera jornada del campionat de Lliga 2011-12 contra el Ràcing de Santander, de la mà d'Unay Emery. El juliol de 2014 es va anunciar el seu fitxatge pel FC Bayern de Múnic de Josep Guardiola, procedent del València CF, a canvi de deu milions d'euros, i per cinc temporades.

## Palmarès
### FC Bayern München

* 4 Lligues alemanyes: 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2017-18
* 1 Copa alemanya: 2015-16
* 3 Supercopes alemanyes: 2016, 2017, 2018

### París Saint-Germain

* 4 Ligue 1: 2018-19, 2019-20, 2021-22, 2022-23
* 1 Copa francesa: 2019-20
* 1 Copa de la lliga francesa: 2019-20
* 2 Supercopes franceses: 2019, 2022

### Selecció espanyola

* 1 Campionat d'Europa sub-19: 2012

## Referències

* 1 2 «Juan Bernat». Inter Star Deporte. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «El Bayern de Múnic fa oficial la incorporació del lateral valencianista Juan Bernat». 324.cat. [Consulta: 8 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
* Estadístiques de Juan Bernat Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.
* Fitxa de Juan Bernat Arxivat 2021-02-04 a Wayback Machine.
# Voies navigables de France

Voies navigables de France (en català Vies navegables de França, VNF) és un organisme públic francès (l'antic Office national de la navigation) que s'encarrega de gestionar la xarxa de vies navegables de França. El patrimoni que administra comprèn 6.700 km de vies navegables, de les quals 3.800 km són canals i 2.900 són rius, a més també té cura de 419 preses, 1.602 rescloses i també una àrea funcional de 800 km².
La xarxa de vies navegables franceses es reparteix en diferents conques: Sena, Nord (Escaut), Mosel·la, el Rin, el Roine, Loira inferior, el Canal del Migdia… unides per canals de petit calat. El territori que serveix se situa principalment al nord-est de França i representa una quarta part de la superfície d'aquest.
Les vies de gran calat (més de 1000t) representen una llargada de 1020 km, però són trams i no s'uneixen per vies de gran calat. El projecte d'unió entre el Sena i l'Escaut vol unir la conca parisenca amb la xarxa fluvial del nord i del Benelux per un canal de gran calat. El manteniment del Canal del Roine al Rin va ser abandonat al juny de 1997 per Dominique Voynet, ministre de política territorial i del medi ambient. L'enllaç Sena-Est es va estudiar durant la dècada de 1990, però sense solució de continuïtat.
La seu de l'organisme es troba a Béthune. A partir d'una nova llei el 2012 Voies navigable de France pot produir electricitat sempre que no dificulti la navegació.

## Referències

* ↑ PDF «Tablette de présentation de VNF». Arxivat de l'original el 2008-11-20. [Consulta: 15 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Voies navigables de France - Lloc web oficial
# Víctor Ullate

Víctor Ullate (Saragossa, Aragó, 9 de maig 1947) és un prestigiós ballarí espanyol, coreògraf i director d'espectacles de dansa.
Va estudiar amb María de Ávila i començà la seva carrera professional amb Antonio Ruiz Soler l'any 1961. Tres anys després va ser contractat pel Ballet del segle XX, de Maurice Béjart, aconseguint ser-ne l'intèrpret principal.
El 1979 forma una companyia de ballet clàssic per encàrrec del govern espanyol, que va ser la primera de l'estat i que va dirigir durant quatre anys. L'any 1983 va crear l'escola Centro de Danza Víctor Ullate, a partir de la que més endavant va sorgir el Víctor Ullate Ballet – Comunidad de Madrid, el 1988.
L'any 2013 va publicar el seu llibre de memòries, La vida y la danza.

## Premis

Ha rebut diversos premis, entre els quals hi ha:
* 1989: Premi Nacional de Dansa d'Espanya
* 1996: Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts
* 2003: Premi de Cultura de la Comunitat de Madrid, en la modalitat de Dansa
* Premio Autor-Autor
* 2008: Premi Max d'Honor

## Referències

* ↑ Premios Max. Panel de honor Arxivat 2014-07-30 a Wayback Machine. (castellà)
* 1 2 3 4 5 Víctor Ullate, hospitalizado a Hoyesarte.com, 20/5/2013 (castellà)
* ↑ El bailarín Víctor Ullate recibe el alta hospitalaria a El Mundo, 29/5/2013 (castellà)
* ↑ Ana Diosdado, premio Max de Honor a El País, 4/4/2013 (castellà)

## Enllaços externs

* Víctor Ullate - Lloc web oficial
* Entrevista a Víctor Ullate y Jacob Hernández a Efecto Madrid, 30/6/2009 (castellà)
* Descubre las claves del éxito según el maestro de danza Víctor Ullate a No me montes una escena, 8/11/2013 (castellà)
# Portal de l'antiga església de Sant Vicenç

El Portal de l'antiga església de Sant Vicenç és una obra romànica de Llívia (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De l'antiga església romànica de Sant Vicenç només se'n conserva l'entrada. Unes arcades interiors han quedat dins d'una casa pairal, "Casa Manuel". Degut al seu estat ruïnós, l'Ajuntament va decidir, el 1897, d'enderrocar l'església de Sant Vicenç, de la que no queda cap més vestigi.

## Història

Està documentat que el comte Salomó I de Cerdanya- Urgell, l'any 855, va portar les relíquies de St. Vicenç de Saragossa a Llívia, per encàrrec dels monjos Castres. Però abans de portar-les als monjos, va dipositar les relíquies sobre l'altar de l'església de Santa Maria i es diu que van obrar miracles. Es probable que aleshores s'originés la veneració al Sant i se li dediqués una església.

## Referències

* 1 2 «Portal de l'antiga església de Sant Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Xoriguer vulpí

El xoriguer vulpí (Falco alopex) és un ocell rapinyaire de la família dels falcònids (Falconidae) que habita zona afrotròpica al nord de la línia equatorial. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Morfologia

* És un xoriguer gran i esvelt, amb ales i cua llargues i estretes. Fa 32-38 cm de llargària amb una envergadura de 76-88 cm i un pes de 250-300 grams. La femella és una mica major que el mascle
* Plomatge vermellós per sobre i per sota, amb ratlles negres. La cua amb fines ratlles negres, mentre les plomes de vol de les ales són fosques sense ratlles.
* La cara inferior de les ales és pal·lida i contrasta amb el cos més fosc.
* Iris groc-marró. Potes pàl·lides.

## Hàbitat i distribució

Zones rocoses d'Àfrica subsahariana, des de Mauritània, Senegal, Gàmbia, sud de Mali, Burkina Faso, Guinea, Sierra Leone, Libèria, cap a l'est, a través de Togo, Nigèria, nord de Camerun i la República Centreafricana fins d'Etiòpia, Eritrea, nord d'Uganda, nord-oest de Kenya i Tanzània.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «xoriguer vulpí». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 355. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Fox Kestrel. Falco alopex» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 29 agost 2022].
# Helen Montilla Santos

Helen Montilla Santos (Barcelona, 4 de desembre de 1969) és una regatista catalana.>
Destacada regatista, com a membre del Club Natació Lloret, destacà en la modalitat Europa, en la qual va ser olímpica als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 a Atlanta. Entre els anys 1988 i 2000 participà també en Campionats Europeus i Mundials. Fou set vegades campiona d'Espanya (1989, 1990, 1995-99), va guanyar el campionat d'Europa de la classe Europa que es va disputar a l'Escala el 2007, i de Catalunya el 1995 i el 2000. L'any 2000 també fou campiona del món màster.

## Referències

* 1 2 3 «Helen Montilla Santos». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Les precursores olímpiques de Catalunya: Helen Montilla». L'Esportiu de Catalunya, 08-03-2020 [Consulta: 11 març 2020].
* ↑ «Vela. Europeu classe Europa 2007. Helen Montilla i Eli Llargués». L'Esportiu de Catalunya, 18-09-2014 [Consulta: 12 març 2020].
* ↑ «La española Helen Montilla gana el campeonato europeo de la clase Europa». Diario de Mallorca, 07-07-2007 [Consulta: 12 març 2020].
* ↑ «La lloretenca Helen Montilla es proclama campiona d'Europa de la classe Europa de vela». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 07-07-2007 [Consulta: 12 març 2020].
# Sadovi (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Sadovi».
Sadovi (en rus: Садовый) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 230 habitants, pertany al districte de Salsk.

## Referències

* ↑ Генеральный план Сальского городского поселения, утвержденный Решением Собрания депутатов Сальского городского поселения от 07.06.2012 № 224/ Администрация Сальского городского поселения /adm-salsk.ru
* ↑ «Главная::Федеральная служба государственной статистики». www.gks.ru. Arxivat de l'original el 2010-12-03. [Consulta: 9 maig 2019].
# Juan Bermudo

Fra Juan Bermudo (Écija, c. 1510 - c. 1565) fou un teòric musical i compositor espanyol del Renaixement. Encara que es desconeix part de la seva biografia, se sap que va prendre l'orde franciscà el 1525, estudiant a Sevilla i posteriorment Trivium i Quadrivium a la universitat d'Alcalá de Henares. Una penosa malaltia li va fer abandonar la predicació i es va dedicar a llegir llibres de música. A partir de 1549, es va dedicar a escriure diversos tractats de teoria musical, sobretot, la seva Declaració d'instruments musicals , en cinc llibres, pel que és famós mundialment. El primer dels llibres és dedicat a la lloança de la música, el segon i tercer es refereixen a la teoria de la música, el quart a instruments de teclat i corda i l'últim es dedica al contrapunt i la composició. En l'esmentada Declaració hi ha fins a tretze composicions per a orgue, de gran importància per a l'escola organística espanyola, juntament amb altres compositors com Tomás de Santa María, Francisco Correa de Arauxo, Francisco Pérez Palero o Pere Albert Vila.

## Tractats teòrics

Tots aquells que aspiraven a ser bons arpistes, organistes o vihuelistes havien d'acostar-se a les fonts de consells del seu llibre quart de la Declaració d'instruments musicals.
* 1549 - «Llibre primer de la Declaració d'instruments musicals». Dedicat a l'elogi de la música. Edició: Taller de Juan de León a Osuna
* 1550 - «Art Tripharia» Edició: Taller de Juan de León a Osuna
* 1555 - «Declaració d'instruments musicals» Edició: Taller de Juan de León a Osuna

## Bibliografia

* Ortega, A., Fra Juan Bermudo , Arxiu Íbero-Americà II/10 (1915).
* http://www.youtube.com/results?search_query=%22Juan+Bermudo&aq=f
# Voigtländer

Voigtländer (pronunciació alemanya: [ˈfoːktlɛndɐ]) va ser una empresa alemanya de llarga tradició dins de la indústria de l'òptica i la fotografia, amb seu a Braunschweig, i que actualment continua sent una marca de productes fotogràfics.
Voigtländer va ser fundada a Viena el 1756 per Johann Christoph Voigtländer, a qui deu el nom, i produïa instruments matemàtics, productes mecànics de precisió, instruments òptics, incloent instruments de medició òptics i binocles d'òpera, essent un dels fabricants més antics de càmeres fotogràfiques.

## Bibliografia

Grabenhorst, Carsten. Voigtländer & Sohn: Die Firmengeschichte von 1756 bis 1914. Braunschweig: Museum für Photographie-Appelhans Verlag, 2002. ISBN 9783930292257.
# Víctor Vázquez i Solsona

Víctor Vázquez Solsona (Barcelona, Catalunya, 20 de gener de 1987) és un futbolista català format a les categories inferiors del FC Barcelona, que juga com a centrecampista i que actualment milita a l'Al-Arabi SC qatarià.

## FC Barcelona

Víctor Vázquez va començar a jugar a futbol als cinc anys, al Futbol Club Martinenc, situat al Guinardó, el seu barri. Amb vuit anys, un observador del Club de Futbol Damm va recrutar-lo, i s'hi va estar tres anys més, passant de Benjamí a Aleví B. Va debutar amb el primer equip el 12 d'abril del 2008 contra el Recreativo de Huelva a la Lliga. Josep Guardiola i Sala es va endur Víctor Vázquez pels partits de pretemporada del Barça 2008/2009, on va jugar 3 partits com a titular.
El 8 de febrer de 2009 Vázquez va patir una greu lesió en un genoll en un partit del Barça Atlètic que el va mantenir de baixa per lesió durant 4 mesos.

## Club Brugge KV

El mes de juny del 2011 es va fer pública la seva decisió de fitxar per l'equip belga del Club Brugge KV, el seu traspàs va ser gratuït, ja que el jugador acabava contracte aquella mateixa temporada. En el debut en la Lliga Belga va marcar un gol en la victòria 5-0 del seu equip.

## Palmarès
### FC Barcelona

* 1 Lliga de Campions (2008-09)
* 1 Copa del Rei (2008-09)
* 1 lliga espanyola (2008-09)

## Referències

* ↑ Blanch Coll, Arnau; Coll, Joan. «"Sabia que no podia ser com Xavi o Iniesta, però volia ser com ells"». Mirall, 04-03-2022. [Consulta: 27 juny 2024].
* ↑ «Víctor Vázquez el quint debutant» (en castellà). Web del FC Barcelona. [Consulta: 2 agost 2011].
* ↑ «Víctor Vázquez explota a Bèlgica i dona el liderat al Bruges» (en castellà). Web del Diari Sport. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 2 agost 2011].

## Enllaços externs

* Estadístiques a Soccerway
* Fitxa a fichajes.com Arxivat 2011-09-16 a Wayback Machine.
# Poruba

Poruba és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1339.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História obce». Arxivat de l'original el 2021-12-24. [Consulta: 24 desembre 2021].
# Xoriguer de les Moluques

El xoriguer de les Moluques (Falco moluccensis) és un ocell rapinyaire de la família dels falcònids (Falconidae) que habita zones de camp obert i terres de conreu a Java, Sulawesi i moltes illes properes, illes Kangean, Moluques i Tanimbar. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «xoriguer de les Moluques». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 354. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Spotted Kestrel. Falco moluccensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Ballal-rayan-durga

Ballal-rayan-durga és una muntanya de la cadena de muntanyes dels Ghats Occidentals, a Karnataka, Índia.
La seva altura màxima ronda el 1530 metres 13° 08′ N, 75° 29′ E﻿ / ﻿13.133°N,75.483°E﻿ / 13.133; 75.483. En aquesta muntanya hi ha diverses fortificacions que foren construïdes per la dinastia Ballala (segles X a XIV).
En concret, hi hagué una fortalesa dels Hoysala al segle xii. La reina de Bednore s'hi va refugiar el 1763 quan Haidar Ali de Mysore va ocupar la seva capital. Fou capturada en aquest lloc i enviada presonera a Maddagiridurga

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Heinz Tietjen

Heinz Tietjen (Tànger, 24 de juny de 1881 - Baden-Baden, 30 de novembre de 1967) fou un director d'orquestra i va dirigir teatres lírics a Alemanya.

## Biografia

Deixeble d'Arthur Nikisch. Als vint-i-anys, va guanyar el lloc de productor en el teatre d'òpera de Trèveris i va ser nomenat el seu director en 1907, mantenint les dues responsabilitats fins 1922. A el mateix temps, va ser director de l'òpera de Saarbrücken i Breslau (ara Wrocław, Polònia) entre 1919 i 1922.
Tietjen va ser el director de l'Òpera Alemanya de Berlín entre 1925 i 1927, i després director de Teatre Estatal de Prússia. El 1932 Hermann Göring el va mantenir com a director de teatre. El seu vincle amb el règim nazi és encara discutit, però les seves relacions professionals amb figures de el règim és incontestable.
Entre 1931 i 1944, va ser el principal director al Festival de Bayreuth sota la direcció llavors de Winifred Wagner, vídua del fill de Richard Wagner, amb la qual es va dir que va mantenir una relació personal. Al festival va dirigir Die Meistersinger von Nürnberg: 1933-1934, Der Ring des Nibelungen: 1934, 1936, 1938-39, 1941 i Lohengrin: 1936-1937, 1959.
En 1947 va ser sotmès a el procés de desnazificació i etiquetatge d'oportunista encara innocent de càrrecs majors. El 1948 va tornar a ostentar el lloc de director de l'Òpera Alemanya de Berlín, càrrec que va mantenir fins a 1955, en què va ser nomenat mànager i director artístic de la nova Òpera de l'Estat d'Hamburg, posició que va ocupar fins a 1959. Aquest any va tornar a Festival de Bayreuth, on va dirigir Lohengrin.
Heinz Tietjen va morir el 1967 a Baden-Baden. El 1953 havia estat condecorat amb l'Ordre de l'Mèrit de la República Federal d'Alemanya i el 1955 va ser nomenat membre de l'Acadèmia de les Arts de Berlín.
La seva vídua Liselot va donar una entrevista sobre el seu passat polític a 2009.

## Bibliografia

* Heinz Tietjen 1881-1967. Intendant, Dirigent und Regisseur. Bilder aus seinem Leben. Katalog zu einer Ausstellung im Theater Trier in Zusammenarbeit mit dem Richard-Wagner-Verband Trier, 1992. Trier 1992, 1993.
* Hannes Heer und Boris von Haken: Der Überläufer Heinz Tietjen. Der Generalintendant der Preußischen Staatstheater im Dritten Reich. In: Zeitschrift für Geschichtswissenschaft 58(2010) H. 1, S. 28–53.
* Hamann, Brigitte, Winifred Wagner oder Hitlers Bayreuth, Piper, München, 2003
* Aubert, Joachim, Handbuch der Grabstätten berühmter Deutscher, Österreicher und Schweizer, Deutscher Kunstverlag, München, 1975

## Referències

* ↑ https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=117379069
* ↑ http://www.scena.org/columns/lebrecht/050615-NL-wagners.html
* ↑ «Copia archivada». Archivado desde el original el 24 de febrero de 2014. Consultado el 21 de febrero de 2014.
* ↑ «Copia archivada». Archivado desde el original el 15 de enero de 2017. Consultado el 9 de enero de 2017.
* ↑ http://www.zeit.de/1961/26/heinz-tietjen
* ↑ http://alexander-werner.org/klassische-musik/lieselot-tietjen-interview.html
# Sadr al-Din Ardabili

Sadr al-Din Ardabili o xaykh Sadr al-Din Musa (1305 -1391) fou el segon fill de Safi al-Din, l'ancestre de la dinastia safàvida i cap de la confraria. A la mort del seu pare va assolir la direcció de l'orde.
Engrandí el mausoleu safàvida a Ardabil. El cobànida Màlik Aixraf es va inquietar pel seu poder creixent i el va fer empresonar a Tabriz. Alliberat al cap de tres mesos, va intentar fer-lo presoner altre cop però Sadr va fugir al Gilan.
Màlik Aixraf tenia forta oposició; un dels xaykhs o caps religiosos que se li oposava era Abu l-Hassan Mohayeddin de Bardaa, que va fugir a Nova Sarai (a l'Horda d'Or); en un sermó a aquesta ciutat va parlar del patiment del seu poble de manera tan convincent que el kan Janibeg va decidir marxar contra Aixraf; va sortir al front de 200.000 homes en direcció a Derbent i Xirvan. Aixraf al saber el que passava, va reunir un exèrcit de 90.000 homes que es va concentrar a Tabriz; però quan Janibeg va aparèixer les seves forces estaven desmoralitzades i foren derrotades amb certa facilitat. Aixraf i el seu conseller Kaws foren capturats i el primer decapitat sent enviat el seu cap a Tabriz per ser penjat a la porta de la mesquita de Maragha acabant amb ell la dinastia cobànida. Aixraf havia enviat una caravana amb els seus tresors cap a la fortalesa d'Alindjak però Janibeg la va interceptar i se'n va apoderar. Janibeg va restar 40 dies a Tabriz, prohibint a la seva gent saquejar la ciutat i les altres ciutats i pobles. Després va retornar cap al seu territori per Awjan, deixant com a governador de l'Azerbaidjan (a Tabriz) al seu fill Berdibeg amb 15.000 homes. Sadr va poder tornar a Ardabil però la promesa del kan de cedir-li diversos territoris no es va concretar per la mort de Janibeg en el retorn cap a casa (1357).
Va viure fins al 1391. Va deixar com a successor al seu fill Khwadja Ali.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VIII, pàgs 774 i 777-778
* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Josep Maria Miró i Guibernau

Josep Maria Miró i Guibernau (Vilanova i la Geltrú, 24 de març de 1889 - Barcelona, 5 d'abril de 1966) fou un arquitecte català llicenciat el 1913. Va ser un dels representants més joves del Modernisme català i arquitecte municipal de Vilanova i la Geltrú. Les seves obres varen evolucionar des del modernisme, que conserva fins a 1930, fins a un noucentisme amb signes de racionalisme dels anys 1940.
Una de les seves primeres obres va ser a El Figueró on va construir la casa consistorial i escola cap al 1914-1915, un edifici d'un estil molt similar al que Joaquim Raspall practicava a la zona del Vallès Oriental i que va fer que durant molts anys hagi estat atribuïda a aquest arquitecte contemporani seu. Altres actuacions al Vallès Oriental se situen a Granollers, on va realitzar l'Hospital de Granollers entre 1919-1923 i la reforma de la Fonda Europa el 1923.
Fou l'arquitecte municipal de la seva ciutat natal des del 1917 fins que es va jubilar, substituint en el càrrec a Bonaventura Pollés Vivó.
Una de les primeres actuacions com a arquitecte municipal correspon a la Ciutat jardí de Ribes Roges, iniciada el 1910 pel seu antecessor, i en el que Miró projectà l'ordenació total del sector d'acord amb la tipologia de ciutat jardí, el 1917.
Entre les seves construccions més destacades a Vilanova s'hi troben el Pòsit de Pescadors (1925), las Escoles Graduades (1932) i el Mercat Públic (1941). A nivell de construcció privada destaca Can Pahissa (1921) i Can Magrinyà (1929), entre d'altres.
Estava casat amb Odila Gumà i Carreras, neta de Francesc Gumà i Ferran. Altres personatges rellevants van ser el seu oncle Gaspar Miró i Lleó (pintor) i el seu cosí, Amadeu Hurtado i Miró.

## Referències

* ↑ «Guia del Modernisme d'estiueig del Vallès Oriental». Guia del Modernisme d'estiueig al Vallès Oriental. Arxivat de l'original el 2017-08-05 [Consulta: 10 setembre 2019]. Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine.
* 1 2 «JM Miró i Guibernau». web. epdlp. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ Redacció «Escuelas» (en castellà). La Construcción, 1918, pàg.14 [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ Ventura Herrera, Santiago «L'Hospital-Asil de Granollers : història i arquitectura». Tesis de la Universitat Politècnica de Catalunya, 2010 [Consulta: 24 maig 2015].
* 1 2 Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa editors., 2003, p. 212-213 [Consulta: 18 gener 2018].
* ↑ «Ciutat jardí de Ribes Roges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2018].
* ↑ Josep Massot i Muntaner. De la guerra i de l'exili: Mallorca, Montserrat, França, Mèxic, 1936-1975. L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 141–. ISBN 978-84-8415-228-6.