OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adam de Bremen

Adam de Bremen fou un clergue, teòleg i cronista medieval alemany que va viure durant la segona meitat del segle xi. Les dates del seu naixement i mort són incertes, es pensa que va néixer abans de l'any 1050 i la seva mort se situa entre el 1081 i el 1085.
Provenia de la regió bavaresa d'Oberfranken, probablement de la zona de Würzburg i va ser educat a l'escola de la catedral de Bamberg. Va arribar a Bremen vers el 1066 mentre Adalbert de Bremen era l'arquebisbe de l'arxidiòcesi (1043-1072). El 1069 va tornar d'un viatge a Dinamarca com a emissari de l'arquebisbe Adalbert en visita al rei Svend II i esdevé magister scholarum i més tard director de l'escola de la catedral. Entre el 1075 i el 1080 va escriure el tractat Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum, qua abasta des del 788 fins al moment en què va ser escrit. Els dos primers volums es dediquen a la història de l'arxidiòcesi de Bremen-Hamburg, el tercer a la biografia de l'arquebisbe Adalbert, el quart a la descripció de les terres del nord i el darrer és una col·lecció d'hexàmetres dedicats a l'arquebisbe Liemar, successor d'Adalbert.
És una de les fonts més importants de la geografia i la història escandinava antiga gràcies al quart volum de l'obra que descriu Escandinàvia, la regió del Bàltic, Islàndia, Groenlàndia i Vinland, la zona de l'Amèrica del Nord coneguda pels vikings. Essent la primera menció documental (capítol 38) d'una part del continent Americà.

## Referències

* ↑ Leuschner, Joachim. «Adam von Bremen» (en alemany). Allgemeine Deutsche Biographie p. vol I. Pàg. 43. Leipzig: Duncker & Humblot, 1875. [Consulta: 24 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Edició bilingüe llatí-alemany de la Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificuma càrrec de Bernhard Schmeidler, Digitale Bibliothek der Monumenta Germaniae Historica 1917 Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine..
# Corneli Fusc

Corneli Fusc (en llatí Cornelius Fuscus) va ser un militar roma, mort l'any 86. Sota el regnat de Neró va viure retirat gràcies a l'herència rebuda dels seus antecessors. Va liderar diverses campanyes sota el regnat dels emperadors de la dinastia Flàvia, arribant a ser cap de la Guàrdia Pretoriana de l'emperador Domicià. Formava part de la gens Cornèlia.
L'any 85, els Dacis van invadir la província romana de Mèsia, liderats pel rei Decèbal. Com a resposta, Domicià va enviar un poderós exèrcit que comptava amb 5 legions, sota les ordres de Fusc. Tot i que inicialment Fusc va aconseguir expulsar els bàrbars més enllà de la frontera de l'imperi, posteriorment va caure en una emboscada quan avançava per territori de la Dàcia. A la primera batalla de Tapae, la Legió V Alaudae va ser totalment exterminada i Fusc va morir amb ella.

## Regnat de Galba

Poc es coneix de Fusc abans que Galba fos proclamat emperador l'any 68, després del suïcidi de Neró. Malgrat la poca popularitat d'aquest darrer, moltes províncies es mostraven poc propenses a acceptar a Galba com el seu successor i Corneli Fusc va ser un dels pocs que es van mostrar obertament partidaris de Galba des del primer moment. Segons Tàcit, Fusc va tenir un paper important guanyant el suport d'una colònia romana no especificada a Hispània, el nord d'Itàlia o bé la Gàl·lia Galba, com a premi, el va nomenar nomenar procurator a Illyricum. Malgrat tot, els problemes de Galba no havien fet més que començar i aviat les legions de Germània i la pròpia Guàrdia Pretoriana es van revoltar. El 15 de gener del 68 Galba va ser assassinat i reemplaçat per Otó, governador de Lusitània, qui al mateix temps seria derrotat per les tropes de Vitel·li, governador de Germània. Aquest any, conegut com l'Any dels quatre emperadors, acabaria amb la revolta de Vespasià contra Vitel·li. Fusc va ser un dels més actius partidaris de Vespasià. Tàcit diu que en popularitat entre els soldats només Antoni Prim li passava al davant. La flota de Ravenna el va aclamar com el seu cap i va dirigir les naus per la costa oriental d'Itàlia en coordinació amb les forces de Vespasià. En les operacions a terra, Fusc va comandar la Legió V Alaudae en la segona batalla de Bedriacum i la conquesta de Roma. Vespasià el va recompensar donant-li el càrrec de pretorià.

## Regnat de Domicià

Fusc torna a desaparèixer de les cròniques dels historiadors durant els anys dels regnats de Vespasià (69-79) i el seu fill Tit (79-81), però sota Domicià va ser capità de la guàrdia imperial entre l'any 81 i el 86, i es va dedicar als plaers més grans del seu temps i somiant amb batalles. Finalment Domicià el va enviar a la guerra a Dàcia contra el rei Decèbal que havia derrotat un exèrcit romà i estava assolant Mèsia. Fusc va creuar el Danubi, però els dacis el van sorprendre a la primera batalla de Tapae, en la que van destruir el seu exèrcit, van capturar els seus estendards i el mateix Fusc va morir a la lluita. Marc Valeri Marcial va escriure un epitafi. La Legió V no seria mai més reformada.

## Referències

* ↑ Tàcit. Històries. I.5
* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars IV,52
* ↑ Dió Cassi. Historia de Roma, 67
# Svjedoci

Svjedoci (croat: Sense testimonis) és una pel·lícula dramàtica croata dirigida per Vinko Brešan. Va ser llançada l'any 2003.

## Argument

La trama de la pel·lícula se centra a la ciutat de Karlovac el 1992, durant la Guerra d'Independència de Croàcia. Les línies del front, on les forces croates i sèrbies lluiten entre elles, es troben prop de la ciutat. Mentrestant, a la ciutat de Karlovac, el civil serbi Vasić és assassinat. La història segueix l'oficial de la policia local Barbir (Dražen Kühn), que intenta resoldre l'assassinat malgrat l'odi ètnic i la guerra que hi ha a prop.
El guió de la pel·lícula es basa en la novel·la de Jurica Pavičić de 1997 Ovce od gipsa, que al seu torn es va inspirar en un cas real de l'assassinat de la família Zec a Zagreb el 1991.

## Repartiment

* Leon Lučev com a Krešo
* Alma Prica com a Novinarka
* Mirjana Karanović com a Majka
* Dražen Kühn com a Barbir
* Krešimir Mikić com a Joško
* Marinko Prga com a Vojo
* Bojan Navojec com a Barić
* Ljubomir Kerekeš com el Dr. Matic
* Predrag 'Predjo' Vušović com a Ljubo
* Tarik Filipović com a Javni tužitelj
* Rene Bitorajac com Albanac
* Ivo Gregurevic com a Otac
* Vanja Drach com a Penzioner
* Helena Buljan com Susjeda

## Reconeixements

La pel·lícula s'ha presentat a la selecció oficial en competició durant el 54è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Va ser escollida com a candidata de Croàcia a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2003, però finalment no va ser nominada.

## Referències

* ↑ Witnesses a cineuropa.org
* ↑ Witnesses al web dels Premis del CInema Europeu
* ↑ Damir Radić (24 February 2004). «'Svjedoci' su produkcijski superiorni i moralno upitni» ["Witnesses" are distinguished by superior production and moral questionability]. Nacionalhr (432). Arxivat de l'original el 12 June 2012.
* ↑ (anglès) Programme 2004, site officiel de la Berlinale.
* ↑ Hrvatski filmovi “u pohodu” na Oscara ili 28 neuspješnih nominacija

## Enllaços externs

* Witnesses a Internet Movie Database (anglès)
# Glàndula de Skene

Les glàndules de Skene són cadascuna de les dues glàndules situades vora el final de la uretra femenina, considerades com a homòlogues de les vesícules seminals dels homes, ja que se suposa que expulsen líquid transparent durant l'orgasme, cosa que alguns anomenen ejaculació femenina i de la qual cosa no se sap gairebé res per estar poc estudiada. Hom considera que es tracta de glàndules poc desenvolupades. El seu nom es deu a Alexander Skene, que les va descriure per primer cop, al segle xix.
Altres secrecions genitals femenines són la de les glàndules de Bartholin, el fluix vaginal i la menstruació.

## Referències

* ↑ «Glàndula de Skene». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diane Tomalty, Olivia Giovannetti et al.: Should We Call It a Prostate? A Review of the Female Periurethral Glandular Tissue Morphology, Histochemistry, Nomenclature, and Role in Iatrogenic Sexual Dysfunction. In: Sexual Medicine Reviews. Volume 10, Issue 2, April 2022, page 183–194.
* ↑ «Glàndules auxiliars». Infermeria Virtual. [Consulta: 29 agost 2015].

## Vegeu també

* Aparell reproductor femení
* Aparell reproductor masculí
* Glàndula de Bartholin
# Valdemaqueda

Valdemaqueda és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita al nord amb Santa María de la Alameda, a l'est amb Robledo de Chavela i amb Santa María de la Alameda, al sud amb Robledo de Chavela i a l'oest amb la província d'Àvila.

## Història

Encara que algunes hipòtesis assenyalen que el seu origen és romà, les primeres referències escrites de Valdemaqueda no apareixen fins a l'any 1340. És molt probable que, ja en el segle xi, existís un nucli de població, sorgit després del procés de repoblació portat a terme pel Regne de Castella, després de la Reconquesta. La localitat adquireix una entitat jurídica pròpia en el segle xviii. Amb una població de tot just 100 habitants en aquells moments, Valdemaqueda va sol·licitar a la Corona espanyola la seva desvinculació de Las Navas del Marqués (Àvila), davant els elevats tributs que havia d'abonar al marquesat i les prohibicions de sembra en bona part de les terres de labor de la seva àrea d'influència.
Les seves bases econòmiques s'han sostingut tradicionalment en la producció d'argila, molt abundant en la vall del riu Cofio, i en la indústria fustera, gràcies als seus frondosos boscos de pi i alzina. Valdemaqueda va ser un dels principals proveïdors de fusta al Monestir de l'Escorial durant el segle xvi, quan aquest edifici va ser construït. En el segle xvii van ser descobertes en el seu terme unes mines d'or. El ducat de Santiesteban les va explotar fins a 1845, any en el qual la propietat va passar als ducs de Medinaceli. En 1906 la Unión Resinera Española adquirí les terres on es trobaven aquestes mines, abandonant-se l'extracció d'or.
# Casa de veïns de Ramon Puig i Carme Carsi

La Casa de veïns de Ramon Puig i Carme Carsi és una obra modernista de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos. La divisió de façana es fa mitjançant una balconada centralitzada als dos pisos i dues finestres a cada costat de la balconada. Les finestres del segon pis tenen forma d'arc lenticulat i les del primer són rectangulars. Les portes de la planta baixa són d'arc escarser. El sostre està cobert a dues vessants paral·leles a la façana.

## Referències

* ↑ «Casa de veïns de Ramon Puig i Carme Carsi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Barthel Bruyn el jove

Barthel Bruyn el jove (Colònia, 1530 $^{(Gregorià)}$ - Colònia, 1607), normalment anomenat el Jove per distingir-lo del seu pare del mateix nom, va ser un pintor alemany actiu a Colònia. Destaca principalment pels seus retrats.
Va néixer a Colònia, on es va formar al taller del seu pare. Des del 1547 aproximadament, va treballar amb el seu pare i el seu germà gran Arnt en una sèrie de 57 escenes del Nou Testament per als claustres del Karmelitenkloster de Colònia. La seva única pintura signada, un díptic de Crist portant la creu i Vanitas (1560, al Rheinisches Landesmuseum Bonn), ha servit com a pedra de toc per als estudiosos que han identificat l'obra de Bruyn el Jove per estil.
Els seus retrats són d'estil semblant als del seu pare, però són una mica més senzills. Les assistents solen ser representades de mig cos sobre un fons pla; la cara és el centre d'atenció, però els detalls del vestuari es descriuen nítidament i es dona protagonisme a les mans. Bruyn normalment treballava dins d'una paleta limitada de colors harmoniosos: negre, blanc, gris i marrons, animats per tons carns límpids. Les seves pintures destaquen pels seus contrastes efectius de zones clares i fosques i una representació exquisida de les textures superficials.
Després de la mort del seu pare el 1555, Bruyn va heretar el taller i va continuar servint a la mateixa clientela. Com el seu pare, va ser actiu en els afers cívics de Colònia. Va ser elegit a l'Ajuntament de Colònia els anys 1567, 1580 i 1607. La seva visió fallida va fer que deixés de pintar i tanqués la botiga cap al 1590. Va morir a Colònia entre 1607 i 1610.

## Referéncies

* 1 2 3 4 5 Oxford Art Online
* 1 2 Sweet, Frederick A. (March 1941). "Woman with Prayer Book by Bartel Bruyn the Younger". Bulletin of the Art Institute of Chicago (1907-1951) 35 (3): 34–33.

## Bibliografia

* Oxford Art Online: "Bartholomäus Bruyn (ii)"
# Convivència

Convivència és qualsevol situació en què dues o més persones majors d'edat, sense un matrimoni (o casades però separades de fet), comparteixen un mateix habitatge. Poden ser una parella de fet, estar unides per vincles de parentiu sense límit de grau en la línia col·lateral, de simple amistat o de companyia.
Als Països Catalans (Espanya) el concepte de convivència d'ajuda mútua fa part del dret civil després de l'any 2000, podent constituir aquesta situació aquelles persones convivents que posen en comú elements patrimonials i treball domèstic, amb voluntat d'ajuda mútua i de permanència. Aquestes situacions són molt variades, i diferents de les relacions de parella. Per tant, els seus components no cal que es limitin a dues persones, i tampoc no se n'han d’excloure els germans. La situació amb parelles de no casats s'ha diversificat als darrers anys. Les unions de convivència homosexual i de caràcter estable, poden també — després de 2005— accedir al matrimoni, gràcies al reconeixement d'aquest dret amb l'aprovació de la llei 13/2005 de modificació del Codi Civil.

## Referències

* 1 2 «Ens casem o ens ajuntem? Què cal saber sobre les parelles de fet a Catalunya. | European Lawyers». Arxivat de l'original el 22 octubre 2021. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ «Cohabitation - Sociology of Family - iResearchNet» (en anglès americà). [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «Concubinage | Marriage, Family & Gender Roles | Britannica» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2024].
* ↑ «convivenza - Treccani» (en italià). [Consulta: 5 febrer 2024].
* 1 2 «convivència d'ajuda mútua». enciclopèdia.cat (GEC). [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ «Definición de cohabitar - Qué es, Significado y Concepto». [Consulta: 30 octubre 2022].

## Vegeu també

Viccionari
* Aliments entre parents
* Divorci
* Dret de família
* Família
* Living apart together
* Relació íntima
* Relació personal
* Xiquet
# Svitlana Haliuk

Svitlana Valentínivna Haliuk (en ucraïnès Світлана Валентинівна Галюк) (Luhansk, 19 de novembre de 1987) és una ciclista ucraïnesa. Especialista en pista, el seu major èxit ha estat la medalla de plata aconseguida als Campionats del món de persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 2009
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Léssia Kalitovska i Anna Nagirna)

### Resultats a la Copa del Món

* 2007-2008
** 1a a Pequín i Los Angeles, en Persecució per equips
* 2011-2012
** 1a a Pequín, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2011
** Campiona d'Ucraïna en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Port de Rotterdam

El port de Rotterdam als Paisos Baixos és el port més gran d'Europa i el segon del món, després del port de Xangai a Xina.
La situació estratègica de la ciutat de Rotterdam, al punt de confluència del Rin i el Mosa, n'han fet un important nus de comunicacions per a l'intercanvi de mercaderies entre Europa i la resta del món, mitjançant enllaços per carretera, navegació interior, tren i, sobretot marítim. Després d'haver liderat el rànking de ports mundials en diverses categories, actualment s'ha vist desplaçat principalment per ports del sud-est asiàtic, com Xangai, Hong Kong i Singapur, impulsats pel creixement econòmic de la Xina. Continua essent el principal port d'Europa i el 2021 era el desè port del món en volum de mercaderies per contenidor.
A banda del transport en si, el port acull també moltes indústries, especialment petroquímiques i logístiques.
De Rotterdam les mercaderies són transportades per vaixell, llanxa, tren o carretera. Des de l'any 2000 es construeix el Betuweroute, un ferrocarril ràpid de càrrega de Rotterdam a Alemanya. Els rius Mosa i Rin donen un accés excel·lent terra endins. Durant la primera meitat del segle passat, les activitats del port es van moure del centre cap al Mar del Nord. La Nieuwe Waterweg (‘Nova Via Marítima’) va ser construïda de Rotterdam al Mar del Nord i va ser acabada el 1872.
L'àrea del port de Rotterdam ha estat engrandida per la construcció del complex de la Europoort (porta a Europa) al llarg de la boca de la Nieuwe Waterweg, i pel Maasvlakte al Mar del Nord, prop de Hoek van Holland. El projecte d'un segon Maasvlakte va ser tema del discussió política durant els anys 90, ja que havia de ser finançat en part pel govern. L'obra va començar durant l'estiu de 2008. Va ser inaugurada l'11 de juliol de 2012 per la reina Beatriu i és realment operativa des del 22 de maig de 2013.

## Referències

* ↑ «The Top 50 Container Ports». World Shipping council. [Consulta: 6 juny 2024].
* ↑ «Officiële opening Tweede Maasvlakte» (en neerlandès), 11-07-2012. [Consulta: 6 juny 2024].

## Enllaços externs

* Port de Rotterdam - Lloc web oficial (anglès)(alemany)(neerlandès)(xinès)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Port de Rotterdam
# Valdemar

Valdemar o Valdemar de Dinamarca és el nom dels següents personatges:
* Valdemar I de Dinamarca (1131–1182), Rei de Dinamarca (1146 -1182)
* Valdemar II (1170–1241), rei de Dinamarca
* Valdemar el Jove (1209–1231)
* Valdemar III de Dinamarca (1314–1364), rei de Dinamarca (1326 -29, 1325-26 i 1330-64), duc de Schleswig com a Valdemar V
* Valdemar Knudsen (1157/1158-1235 o 1236), bisbe i pretendent al tron danès
* Valdemar de Dinamarca (fill de Cristià IX) (1858–1939), príncep
* Valdemar Birgersson, rei de Suècia
# Casa del 20 del Carrer de Sant Jaume

La Casa del 20 del Carrer de Sant Jaume és un edifici de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca d'aquest nom, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el número 20 del carrer de Sant Jaume, en la parcel·la cadastral 172, en el sector sud-oriental de la vila. És davant, al sud-est, de la Placeta.
La casa medieval fou destruïda en recular uns metres la façana. Només se'n conserva la paret mitgera occidental, amb la meitat d'una porta, concretament el muntant.

## Referències

* ↑ La casa en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.
# Ball de bastons de Llorenç del Penedès

El Ball de bastons de Llorenç del Penedès és una dansa popular pròpia de Llorenç del Penedès.
Està impulsada per l'entitat El Centre d'ençà de la seva fundació, el 1896. A principis del segle XX es deixà de ballar fins a la dècada del 1920, quan joves de la població van anar a aprendre a ballar de nou durant dos anys a l'Arboç. El vestuari està format per espardenyes amb vetes blanques, mitjans, pantalons i camisa blanca, camals de cascavells curts vermells amb vora groga, faldellí vermell amb sanefa groga, faixa vermella i banda vermella creuada al pit amb l'escut del grup. Del vestuari utilitzat entre el 1896 i el 1921 s'han perdut el capell, la senyera catalana de la banda, la faldilla era més llarga i els camalls estaven més carregats de picarols.
Entre els diversos balls hi ha La creu, que el fundador de la colla, mossèn Font, va adaptar del tema L'airosa que forma part de diversos llibrets de llibertat d'orgue de Nadal. Un altre és la Marxa, que incorpora primers compassos similars als d'un ball de bastons recollit al Llibre d'Orgue de Calaf. També destaca El Pastoret, una melodia popular que es correspon amb El Gegant del Pi. El Xotis és una melodia singular, sense influències conegudes. Finalment, el Ball de Sant Llorenç, compost per Jordi Camell el 1996, és més difícil d'interpretar que la resta. A Llorenç també es piquen els balls La processó i El tera, procedents del repertori de l'Arboç. Una gralla és l'acompanyament musical.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Vallverdú Roḿ, Àngel.. Les músiques del ball de bastons i el seu context. 1. ed. Valls: Cossetània Edicions, 2005, p. 240-246. ISBN 84-9791-129-6.
* ↑ «El ball de bastons de Llorenç». Tornaveu, 07-10-2015. Arxivat de l'original el 2020-10-30. [Consulta: 5 desembre 2020].
# Ai Takahashi

Ai Takahashi (en japonès: 高橋 愛, Takahashi Ai) (Sakai, Prefectura de Fukui, 14 de setembre del 1986) és una cantant japonesa, líder del grup Morning Musume fins al 2011.

## Referències

* ↑ «#34 Interview with Ai Takahashi Pt.1 – Becoming a Leader» (en anglès). asianbeat. [Consulta: 21 agost 2022].
# Copolímer

Un heteropolímer o copolímer és un polímer derivat de dos o més espècies químiques monòmeriques, com a terme oposat a homopolímer que és quan només s'usa un monòmer. La copolimerització es refereix als mètodes usats per sintetitzar químicament un copolímer.
Els copolímers rellevants comercialment inclouen plàstic ABS, SBR, goma nitril, estirè-acrilonitril, estirè-isoprè-estirè (SIS) i acetat vinil etilè.

## Tipus de copolímers

Els copolímers es poden classificar segons la manera com es disposen les seves unitats estructurals al llarg de la cadena. Aquests inclouen:
* Copolímers alternants amb unitats A i B alternants regularment
* Copolímers periòdics amb les unitats A i B disposades en seqüència repetida (per exemple. (A-B-A-B-B-A-A-A-A-B-B-B)$_n$)
* Copolímers estadístics la seqüència de monòmers segueix una regla estadística' (3).
* Copolímers en bloc comprèn dues o més subunitats d'homopolímers enllaçades amb enllaç covalent.
També es poden descriure els copolímers per disposició en branques. Un terpolímer és un copolímer que consisteix en tres monòmers distints. Aquest terme deriva de ter (en llatí) que significa triple.
* Copolímers estereobloc
Es pot formar una estructura especial des d'un monòmer on la seva característica distintiva és la tacticitat de cada bloc.

### Copolímers empeltats

Els copolímers d'empelt (raft copolymers) són un tipus especial de copolímer ramificat en el qual la cadena lateral és estructuralment distinta de la cadena principal.

## Enginyeria dels copolímers

La copolimerització es fa servir per modificar les propietats dels plàstic fabricats i aconseguir, per exemple, reduir la cristal·lització, modificar les temperatura de transició vítria o millorar la solubilitat. És una manera de millorar les propietats mecàniques en una tècnica coneguda en anglès com rubber toughening. Es pot augmentar l'absorció d'energia quan el material impacta.

## Referències

* ↑ Odian, G.. «6». A: Principles of Polymerization. Wiley-Interscience, 2004, p. 464. ISBN 0-471-27400-3.
* ↑ Jenkins, A. D.; Kratochvíl, P.; Stepto, R. F. T.; Suter, U. W. «Glossary of Basic Terms in Polymer Science». Pure Appl. Chem., 68, 12, 1996, pàg. 2287–2311. DOI: 10.1351/pac199668122287.
* ↑ Painter P. C. and Coleman M. M., Fundamentals of Polymer Science, CRC Press, 1997, p 14.

## Enllaços externs

* Introduction to Polymer Chemistry Arxivat 2006-09-19 a Wayback Machine.
# Greuceanu

El Greuceanu és un heroi del folklore de Romania que representa un jove valent que troba que el Sol i la Lluna han estat robats per zmei. Després d'una llarga lluita amb els tres zmei i les seves dones (zmeoaice), el Greuceanu allibera el Sol i la Lluna perquè la gent de la Terra torni a tenir llum.
"Greuceanu" és també el títol d'un conte de fades recollit per Petre Ispirescu al llibre Legende sau basmele românilor.

## Referències

* ↑ Petre Ispirescu, Legende sau basmele românilor, Editura Minerva, 1989