OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cobla Ciutat de Girona

La Cobla Ciutat de Girona va ser fundada l'any 1975 sota la direcció del mestre Lluís Buscarons i Pastells acompanyat de músics com el seu germà Pere, Josep Puig «Moreno», Jordi Compte, Josep Cullell i els germans Esteve. Al llarg d'aquests anys han passat per la cobla grans professionals, com Santi Roura, Marcel·lí Trias, Miquel Tudela, Francesc Camps, Josep Joli, Josep Coll i Ferrando, Marcel Sabaté, David Plans, etc.
Marcel Sabaté dirigeix la cobla, després d'haver passat per les mans de Lluís Buscarons i Pastells i Francesc Camps.
A més a més dels aplecs i ballades habituals arreu de Catalunya, la cobla ha participat en nombroses actuacions per tot Catalunya i França, participant en Festivals importants com el de Peralada, Marsella, Llívia, etc.

## Discografia

* 1975 La sardana de l'any. Igualada
* 1976 La sardana de l'any. Tarragona
* 1977 La sardana de l'any. Olot
* 1977 Manel Saderra Pugferrer
* 1977 Sardanes a Rubí
* 1977 Sardanes. Cobla Ciutat de Girona
* 1978 La sardana de l'any. Girona
* 1978 Manel Saderra Puigferrer
* 1978 Sardanes vuitcentistes
* 1979 La sardana de l'any. Vic
* 1980 La sardana de l'any. Lloret
* 1981 Clàssics de la sardana
* 1981 Antoni Juncà i Soler
* 1990 Sardanes a Amer
* 1992 Nadales i sardanes
* 1992 La sardana cançó i dansa. Ll.Duran
* 1993 25 anys junts
* 1996 La sardana de Girona. Ser
* 1996 Sardanes a TV3
* 1999 Sardanes a Caldes Malavella
* 1999 Sardanes d'aplec
* 2000 25 anys. Cobla Ciutat de Girona
* 2000 Girona sardanes
* 2000 Sardanes Joan Escapa
* 2002 75 aniversari Foment de Rubí
* 2002 En recordança a J.M. Boix
* 2003 Recordant Lluís Duran
* 2003 Sardanes Antoni Albors
* 2004 Sardanes a Roses
* 2005 Vilassar de Dalt-Sardanes a Plaça
* 2005 Ciutat de Girona 30 anys
* 2005 Refilets de la Selva (F.Mas Ros)
* 2005 Caldes de Malavella
* 2006 J.Coll Ferrando
* 2006 Sant Joan les Fonts
* 2006 Centenari Rafael Figueras - S.Feliu de Guíxols
* 2006 Sardanes de la Garrotxa
* 2006 Lloretenques
* 2007 Aventura't amb la sardana
* 2007 Sardanes de Sant Gregori
* 2007 50è Aplec de Girona. Vol I
* 2007 50è Aplec de Girona. Vol II

## Referències

* ↑ «Buscarons Pastells, pere». A: Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà (pdf), p. 159. ISBN 978-84-96747-54-8.
* ↑ «Cobla Ciutat de Girona». Festes Majors de Catalunya, 30-07-2021. [Consulta: 30 agost 2023].

## Enllaços externs

* Cobla Ciutat de Girona - Lloc web oficial
# Daisugi

Daisugi (台杉) és una tècnica japonesa semblant al bosc menut (o coppicing), utilitzada als arbres de Criptomèria (sugi). El terme es tradueix aproximadament com "cedre de plataforma".
Els brots de la base de l'arbre es poden perquè el tronc es mantingui recte. Es creu que la producció de troncs per daisugi va començar en el període Muromachi. En aquell moment, la cerimònia del te es va fer popular en part perquè els troncs de daisugi s'utilitzaven en la construcció de la sala de te, per exemple per a l'alcova de tokonoma. La zona de Kitayama de Kyoto es va fer especialment coneguda per la seva silvicultura de daisugi.
Al segle XIV, una forma d'arquitectura Sukiya-zukuri molt recta i estilitzada estava molt de moda al Japó. Però simplement no hi havia prou matèries primeres per construir aquestes cases per a tots els nobles o samurais que en volien una. D'aquí aquesta solució intel·ligent d'aplicar tècniques de bonsai als arbres.
Aquesta tècnica dona com a resultat una collita de troncs rectes sense haver de tallar tot l'arbre. Encara que originàriament era una tècnica de gestió forestal, el daisugi també ha trobat el seu camí als jardins japonesos.

## Referències

* ↑ Nōrinshō, S. Forestry of the "Sugi" (Cryptomeria Japonica, Don) and the "Karamatsu" (Larix Leptolepis Gord). Department of Forestry, Ministry of Agriculture and Forestry, 1926, p. 27.
* ↑ Numata, M. Flora and vegetation of Japan, 1974.
* ↑ Ohba, K. «Clonal forestry with sugi (Cryptomeria japonica)». A: Clonal forestry II. Berlin, Heidelberg: Springer, 1993, p. 66-90.
* ↑ «A Japanese Forestry Technique Prunes Upper Branches to Create a Tree Platform for More Sustainable Harvests», 27-10-2020.
* 1 2 «Daisugi, the 600-Year-Old Japanese Technique of Growing Trees Out of Other Trees, Creating Perfectly Straight Lumber | Open Culture».
* ↑ «Apparently, This Ancient Japanese Technique From The 14th Century Allows People To Produce Lumber Without Having To Cut Down Trees».
* ↑ «Daisugi, The Ancient Bonsai Technique That Can Prevent Deforestation», 10-07-2020.
* ↑ Harry. «Daisugi: Technique to Produce Wood without Cutting Down Trees» (en anglès americà). Thought Might, 03-09-2022. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ Toda, R. New Zealand journal of forestry science, 4, 1974, pàg. 410-417.
* ↑ «Daisugi: The Japanese Forestry Technique of Creating a Tree Platform for Other Trees», 20-10-2020. Arxivat de l'original el 28 de febrer 2021. [Consulta: 23 d’octubre 2022].
# Custo Dalmau

Custo Dalmau (Àngel Custodi Dalmau i Salmón) (Tremp, Pallars Jussà, 1959) és un dissenyador de moda català creador de populars samarretes estampades de la marca Custo Barcelona de la qual és propietari.
Nascut a Tremp, als cinc anys la seva família es va moure al barri de Gràcia de Barcelona, on Custo va passar la seva infància i adolescència, al costat dels seus germans David, 3 anys més petit que ell, i la Roser, tres anys més gran. A deu anys fou campió de Catalunya en gimnàstica esportiva. Més tard va començar a estudiar arquitectura al campus de Bellaterra. En aquesta època universitària viatjà amb el seu germà David als Estats Units, on visitaren en moto llocs com Califòrnia, on s'inspiraren en la moda surfera. En tornar a Barcelona va començar a dissenyar les seves pròpies samarretes. Custo Dalmau va començar la fabricació de samarretes amb l'empresa Meyba, sota la marca Custo Line, però després d'onze anys se'n van separar i el 1996 van crear una companyia independent anomenada Custo Barcelona. L'èxit de la companyia començà en poder col·locar les seves peces de roba en algunes botigues de Los Angeles freqüentades per estrelles de Hollywood. Les peces també aparegueren en diversos capítols de les sèries americanes Friends i Sex and the City, i les van portar actors com Claudia Schiffer, Julia Roberts, Natalie Portman, Penélope Cruz, Victoria Abril, Madonna o Brad Pitt.
La marca és habitual a la New York Fashion Week.

## Caràcter

És una persona autodidàctica, positiva, alegre i que pensa que tot és possible. Des de sempre ha treballat molt ja sigui amb resultats negatius que amb molt d'esforç es convertien en positius. Gràcies a la gimnàstica artística va aprendre la disciplina i que tot és possible d'aconseguir a base de sacrifici.

## Premis i distincions

* 2011: Premi Internacional Ciutat de Lleida (concedit per haver projectat la ciutat de Lleida al món amb la desfilada de la seva col·lecció de moda a la Seu Vella el 2008 i per la seva voluntat de continuar-ho fent)

## Referències

* ↑ http://m.youtube.com/watch?v=USK3mdlS-PU

## Enllaços externs

* Entrevista al diari El Punt, 12/06/2011 (català)
* Web de Custo Barcelona Arxivat 2011-01-23 a Wayback Machine.
* Biografia de Custo Dalmau a Biografías y Vidas (castellà)
* Biografia de Custo Dalmau a Barcelona.com (castellà)
* Web Premi Internacional Ciutat de Lleida Arxivat 2014-03-13 a Wayback Machine. (català)
# Descarboxilació del piruvat

La descarboxilació del piruvat (també anomenada oxidació del piruvat o descarboxilació oxidativa del piruvat) és la reacció bioquímica que utilitza el piruvat per formar acetil-CoA, l'alliberació dels equivalents i la reducció d'emissions de CO₂. La descarboxilació del piruvat, vincula vies metabòliques com la glicòlisi i el cicle de l'àcid cítric, que es denominen "la transició de reaccions", "el vincle de reaccions", o "la reacció descarboxilativa oxidativa".
Són un conjunt de reaccions catalitzades per un complex enzimàtic, la piruvat deshidrogenasa, localitzat a la matriu mitocondrial com a part de la respiració anaeròbica.
En les cèl·lules eucariotes, la descarboxilació del piruvat es dona exclusivament en els mitocondris; en les cèl·lules procaritoes es dona en el citoplasma i en la membrana plasmàtica.
El piruvat es difon fins a la matriu del mitocondri, creuant ambdues membranes. Cada àcid pirúvic reacciona amb la coenzim A, desdoblat en CO₂ i un grup acetil de dos carboni que s'uneix immediatament a la coenzim A formant Acetil coenzim A que entrarà al cicle de Krebs. En aquesta reacció es forma un NADH i un H$^+$. Per tant, la reacció és una descarboxilació oxidativa.
L'oxidació del piruvat en els organismes anaeròbics és diferent que en la dels organismes aeròbics, procés on l'electró acceptor és un sulfat de ferro-proteïna, no de NAD$^+$. La conversió és catalitzada per una tiamina depenent de l'enzim que també és un acetil coenzim A. La reducció dels equivalents són eliminats per la producció de l'H₂ a través de la hidrogenasa.

## Referències

* ↑ Alberts et al. Molecular Biology of the Cell. Garland Science, 2001. ISBN 0-8153-4072-9
* ↑ Raven et al. Biology, 8th edition. McGraw Hill, 2008. ISBN 978-0-07-110202-5
* ↑ Eric Chabrière, Xavier Vernède, Bruno Guigliarelli, Marie-Hélène Charon, E. Claude Hatchikian, Juan C. Fontecilla-Camps "Crystal Structure of the Free Radical Intermediate of Pyruvate:Ferredoxin Oxidoreductase" Science 2001, Volume 294, page 2559.
# Descarboxilació oxidativa

La descarboxilació oxidativa en anglès:Oxidative decarboxylation és una reacció d'oxidació en la qual un grup carboxil és eliminat d'una molècula, formant un grup acetil i alliberant diòxid de carboni. Ocorre freqüentment en sistemes biològics. N'és un exemple la descarboxilació del piruvat, a més n'hi ha diversos exemples al cicle de Krebs.

## Descarboxilació oxidativa del piruvat

La descarboxilació oxidativa del piruvat és l'etapa prèvia al cicle de Krebs i posterior a la glucòlisi en el procés de respiració cel·lular. L'àcid pirúvic (que té tres àtoms de carboni) generat a l'etapa de glucòlisi surt del citoplasma i travessa la membrana externa mitocondrial de forma passiva degut a la seva alta permeabilitat. L'àcid pirúvic ingressa a la matriu mitocondrial mitjançant un mecanisme de simport amb protons que el permet travessar la membrana interna del mitocondri. Dins la matriu mitocondrial, l'àcid pirúvic pateix una descarboxilació oxidativa en la qual intervé el complex de tres enzims que formen la piruvat deshidrogenasa. Aquest complex enzimàtic té diversos cofactors, entre ells el coenzim A i és l'encarregat de catalitzar la conversió de l'àcis pirúvic a acetil-CoA. Durant el procés es modifica l'àcid pirúvic, el qual perd un àtom de carboni i genera un acetil, l'acetil-CoA (que té dos àtoms de carboni). El carboni alliberat es desprèn com una molècula de diòxid de carboni (CO₂) i es redueix una molècula de NAD$^+$ generant NADH i H$^+$. Quan conclou aquesta etapa, l'acetil-CoA ingressa al cicle de Krebs.

## Referències

* David L. Nelson y Michael M. Cox (2001). Lehninger Principios de Bioquímica (3a ed.). Editorial Omega
# Departament comercial

El departament comercial té com a funció desenvolupar tot el conjunt d'activitats destinades a fer arribar al consumidor els béns i serveis produïts per l'empresa. Aquestes activitats consisteixen en: Planificació i control, estudi de mercat, promoció, publicitat del producte, distribució. Aquest departament ha de mantenir relacions amb altres departaments: Departament de producció, departament de financer, departament de recursos humans.

## Enllaços externs

* http://www.inform.es
# Cèl·lules COS

Les cèl·lules COS són una línia cel·lular de tipus fibroblast, derivades de teixit renal de mico. Les cèl·lules COS s'obtingueren immortalitzant cèl·lules CV-1 amb una versió del virus SV40 que pot produir antigen T gran però té un defecte en la replicació genòmica. La línia de cèl·lules CV-1 al seu torn derivava del ronyó del mico verd africà.
L'acrònim "COS" deriva de: cèl·lules que provenen de CV-1 (de mico) en Origen i porten material genètic del virus SV40. Són dues les línies cel·lulars COS més emprades habitualment, les COS-1 i les COS-7.

## Aplicacions

La línia cel·lular COS és sovint utilitzada pels biòlegs per a estudiar el virus mico SV40. Les cèl·lules d'aquesta línia també són sovint transfectades per la produducció de proteïnes recombinants en el camp de la biologia molecular, bioquímica i biologia cel·lular.
Quan s'introdueix una construcció d'expressió amb un promotor SV40 a les cèl·lules COS, el vector pot ser replicat substancialment per l'antigen T gran. Aquestes cèl·lules COS es modifiquen genèticament per produir l'antigen T del seu propi genoma.

## Referències

* ↑ Jensen FC, Girardi AJ, Gilden RV, Koprowski H «"Infection of human and simian tissue cultures with rous sarcoma virus"». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 52, 1, 1964, pàg. 53–9.
* 1 2 Gluzman Y «"SV40-transformed simian cells support the replication of early SV40 mutants"». Cell, 23, 1, 1981, pàg. 175–82.
* 1 2 Aruffo, A «"Transient expression of proteins using COS cells"». Curr Protoc Mol Biol., Chapter 16: Unit 16.12., 2002.
* ↑ Weinander, Rolf; et al. «"Heterologous expression of rat liver microsomal glutathione transferase in simian COS cells and Escherichia coli"». Biochem. J., 311, 3, 1995, pàg. 861–866.

## Enllaços externs

* Cellosaurus – Entrada per COS-1 (anglès)
* Cellosaurus – Entrada per COS-7 (anglès)
# Diglal

Diglal és el títol dels sobirans hereditaris dels Banu Amir a la regió d'Agordat a Eritrea (i part al Sudan). Probablement és un títol d'origen funj i s'hauria originat entre els segles xvi i xvii quan els Banu Amir foren tributaris dels fujn de Sennar.
La seva insígnia és un tricorni de vellut vermell de forma única. A la meitat del segle XX el diglal exercia com a sobirà de 60000 Banu Amir a Eritrea i la meitat d'aquest nombre a Sudan, nòmades d'origen hamita amb elements sudanesos, etíops i nilòtics, parlant dialectes bedja o tigré. La seva residència és Dagga (que vol dir «camp») i el clan dels diglals, també anomenat Dagga, el formen la família reial, els seus servidors, els que foren els seus esclaus i els seus afiliats o clients.
# Dipòsit del Pla de l'Aigua

El Dipòsit del Pla de l'Aigua és un antic dipòsit d'aigua del municipi de Lleida, i monument protegit com a bé cultural d'interès local. Amb el campament de La Canadiense, els pous de gel i el molí de Sant Anastasi forma el Museu de l'Aigua.
És un dipòsit soterrat de planta quadrada sota el nivell de la plaça del Dipòsit, format per 25 pilastres que sustenten la volta de sis naus amb 35 arcs. El dipòsit es tradueix a l'exterior mitjançant un respirador que serveix també de font pública. S'omplia d'aigua pel canal de Pinyana.

## Història

Els serveis de clavegueres i assortiment d'aigua potable ja estaven planificats i iniciats quan el mariscal Lluís de Blondel va ser nomenat corregidor de Lleida per Carles III. L'any 1785 havien començat les obres d'excavació per a la construcció d'aquest dipòsit al Pla dels Gramàtics, que per aquesta raó s'anomena d'ací avant el Pla de l'Aigua, el qual per primera vegada assortí totes les fonts de la ciutat. Sota la direcció personal del mariscal es construí el dipòsit que alimentava una seguida de sis fonts públiques, les de l'Ensenyança, de la Catedral, de l'Hospital, del Roser, de Sant Francesc i de les Sirenes.
Va ser restaurat a la fi del segle xx i es pot visitar. Des de desembre 2015 s'hi ha instal·lat un ascensor per facilitar l'accés a persones amb mobilitat reduïda.

## Referències

* 1 2 «Dipòsit d'aigua del Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ «Dipòsit del Pla de l'Aigua». Ajuntament de Lleida. Arxivat de l'original el 2020-10-27. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «0010540.xml Dipòsit del Pla de l'Aigua». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dipòsit del pla de l'aigua de Lleida». Eix, cultura industrial, tècnica i científica, 05-03-2018. Arxivat de l'original el 2020-12-04 [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ Banyeres, Roser. Lleida, fonts i escultures : un passeig per l'art i l'aigua dels carrers de Lleida. Lleida: Pagès Editors, 2016. ISBN 978-84-9975-741-4.
* ↑ Vendrell, Enriqueta. Fonts, pous, aljubs… i aixetes. La distribució de l'aigua potable de Lleida, dels inicis a l'actualitat. Lleida: Institut Municipal d'Acció Cultural de Lleida, 2009. ISBN 978-84-96855-27-4.
* ↑ «El Museu de l'Aigua de Lleida rep més d'11.500 visitants durant el 2017, un 5% més que l'any anterior». CCMA Notícies, 08-01-2018.
* ↑ «Un ascensor facilita l'accés al Dipòsit del Pla de l'Aigua de Lleida». El Punt Avui (ed. Lleida), 22-12-2015, pàg. 24.

## Enllaços externs

* Ribera i Gabandé, Enric. «El dipòsit del Pla de l'Aigua, de Lleida» (vídeo).
* Romaní, Daniel. «El dipòsit del Pla de l'Aigua de Lleida» (vídeo). Ara, 21-07-2016.
# Boris Gaganelov

Boris Gaganelov (búlgar: Борис Гаганелов) (Pètritx, 7 d'octubre de 1941 - Sofia, 5 de juny de 2020) fou un futbolista búlgar actiu a la dècada de 1960.
Fou 51 cops internacional amb la selecció búlgara amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1966 i 1970.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Belasitsa Petrich i CSKA Sofia.

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Bulgaria - Record International Players». RSSSF, 16-07-2009. Arxivat de l'original el 2012-06-14. [Consulta: 17 agost 2009].
* ↑ Boris Gaganelov Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Boris Gaganelov a National-Football-Teams.com (anglès)
# Falciot de Madagascar

El falciot de Madagascar (Apus balstoni) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que viu a camp obert, a les planes de Madagascar.

## Referències

* ↑ IUCN «Apus balstoni» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 06-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22686839a130111276.en.
# Libració (molècula)

* No s'ha de confondre amb Libració.
La libració (del llatí librare, 'equilibrar', 'balancejar'; cf. «lliura», bàscula) és un tipus de moviment alternantiu en el qual un objecte, amb una orientació gairebé fixa, en repetides ocasions gira una mica cap enrere i cap endavant. En física i química, una molècula (o un altre grup d'àtoms) se sotmeten a la libració si està subjecta a forces externes o limitacions que restringeixen la seva orientació.
Per exemple, en aigua líquida, qualsevol molècula d'aigua donada és atreta a les molècules veïnes, de manera que té una orientació preferida i no pot girar lliurement; per descomptat, amb el temps, les molècules veïnes es mouen i prefereixen canvis d'orientació. No obstant això, es pot sotmetre a moviments libracionals, que són mesurables en un espectre d'absorció d'infrarojos i contribuir a l'estrenyiment dinàmic sobre els altres pics, per exemple l'estirament del grup hidroxil (OH).
Un altre exemple és un cristall molecular; cada unitat molecular té una orientació preferida a causa de les interaccions amb les molècules properes, però tenen maneres libracionals corresponents a petites rotacions al voltant d'aquesta orientació preferida.

## Referències

* ↑ James, David W.; Armishaw, Richard F. «Structure of Aqueous Solutions: Infrared Spectra of the Water Librational Mode in Solutions of Monovalent Halides» (en anglès). Australian Journal of Chemistry, 28, 1975, pàg. 1179-86. DOI: 10.1071/CH9751179.
* ↑ Chihara, Hideaki; Shinoda,, Takako «Librational Motion in Diatomic Molecular Crystals» (en anglès). Journal of the Physical Society of Japan, 17, 1962, pàg. 1395-1397. DOI: 10.1143/JPSJ.17.1395.
# Booking.com

Booking.com és una agència de viatges en línia holandesa per a reserves d'allotjament i altres productes de viatge, i una filial de Booking Holdings. Té la seu a Amsterdam.
El lloc web té més de 28 milions d'allotjaments indexats i està disponible en 43 idiomes.

## Història

Booking.com es va formar quan Bookings.nl, fundada l'any 1996 per Geert-Jan Bruinsma, es va fusionar l'any 2000 amb Bookings Online, fundada per Sicco i Alec Behrens, Marijn Muyser i Bas Lemmens, que operava com Bookings.org. El nom i l'URL es van canviar a Booking.com i Stef Noorden va ser nomenat director general. L'any 1997, Bruinsma va voler penjar un anunci a De Telegraaf, el diari holandès de més tirada. L'anunci va ser rebutjat perquè De Telegraaf només acceptava anuncis amb un número de telèfon, no amb un lloc web. El 2002, Expedia es va negar a comprar bookings.nl.
El juliol de 2005, l'empresa va ser adquirida per Priceline Group (ara anomenada Booking Holdings) per 133 milions de dòlars, i més tard va cooperar amb ActiveHotels.com, una empresa europea de reserves d'hotels en línia, comprada per Priceline Group 9 mesos abans per 161 milions de dòlars el setembre de 2004.
El 2006, Active Hotels Limited va canviar oficialment el seu nom a Booking.com Limited. Les integracions de Booking.com i Active Hotels van ajudar amb èxit a la matriu a millorar la seva posició financera d'una pèrdua de 19 milions de dòlars el 2002 a 1.100 milions de dòlars de beneficis el 2011. Aquesta adquisició va ser elogiada per algunes xarxes socials com "la millor adquisició de la història d'Internet". ja que cap altra adquisició al mercat de viatges digitals havia demostrat ser tan rendible.
Darren Huston va ser nomenat conseller delegat de Booking.com el setembre de 2011 per la seva empresa matriu i també va exercir com a president i conseller delegat de Booking Holdings des de l'1 de gener de 2014 fins a la seva dimissió el 28 d'abril de 2016 després que es fes pública la seva relació amb un empleat.

## Referències

* ↑ «Booking.com signs 10-year lease for its growing global contact center in Wyoming» (en anglès), 25-08-2014. [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ «Booking.com: The largest selection of hotels, homes, and holiday rentals» (en anglès britànic). [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ Schaal, Dennis. «The Definitive Oral History of Online Travel». [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ «The Oral History of Travel's Greatest Acquisition Booking.com» (en anglès americà). [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ June 25th, Skift; EDT, 2012 at 9:02 AM. «How Booking.com turned the other OTAs into converts» (en anglès americà), 25-06-2012. [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ «Hotelmarketing'com». [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ Group, The Priceline. «Priceline Group CEO Darren Huston Resigns; Chairman Jeffery H. Boyd Appointed Interim CEO» (en anglès). [Consulta: 14 abril 2022].
# Castell de Portuzelo

El Castell de Portuzelo (portuguès: Castelo de Portuzelo) és una edificació militar del segle xiii que es troba a la vila i freguesia de Santa Marta de Portuzelo, consell i districte de Viana do Castelo, a Portugal. Va pertànyer a la noble família Pereira da Cunha, senyors de la Casa Grande, de Paredes de Coura. Està classificat com immoble d'interès públic, pel decret publicat el 29 de setembre de 1977.

## Referències

* ↑ Ramos Martins, Sara Filipa. O Castelo de Portuzelo: análise interpretativa de uma construção romântica (tesi) (en portuguès). Universidade do Minho, 23019.
* ↑ «Castelo de Portuzelo / Palacete de António Pereira da Cunha» (en portuguès). Monumentos. Sistema de Informação para o Património Arquitetónico. [Consulta: 23 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Informació del Castell de Portuzelo (IGESPAR)
# Cecília Metel·la Major (filla de Metel Macedònic)

Cecília Metel·la (llatí: Cæcilia) va ser una dama romana del segle ii aC. Formava part de la gens Cecília, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era una de les filles de Quint Cecili Metel Macedònic, cònsol l'any 143 aC. Era germana de Marc Cecili Metel, de Gai Cecili Metel Caprari i de Luci Cecili Metel Diademat. Es va casar amb Gai Servili Vatià, pretor l'any 114 aC. Va tenir amb ell a Publi Servili Vatià Isàuric que va ser cònsol l'any 79 aC. Una germana seva, també Cecília Metel·la es va casar amb Publi Corneli Escipió Nasica.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 525.
Viccionari