OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amne Machin

Amne Machin o Anyi Machen (xino: 阿尼玛卿 A'nyêmaqên Shan; pinyin: Āní Mǎqīng, Tibetà: ཨ་མྱེ་རྨ་ཆེན།, Wylie: a mye rma chen, "Avi Pomra") és una muntanya que dona nom a un conjunt de muntanyes o massís d'Amne Machin; la que porta aquest nom és la més alta dins del massís i que es localitza a la zona central i occidental de la Xina (província de Qinghai). El massís de l'Amne Machin pertany a la serralada Kunlun, important sistema muntanyenc asiàtic. L'elevació del seu pic s'estima en 6.282 msnm, la qual cosa el col·loca en la posició 23 entre les muntanyes xineses.

## Història

El massís va ser considerat durant molt temps com a sagrat i lloc de peregrinació fins que el règim comunista va prohibir la circumval·lació de més de 185 quilòmetres que feien més de 10.000 tibetans de la prefectura autònoma de Golog.
El primer europeu que va descriure la muntanya va ser l'explorador britànic George Pereira en la seva expedició a peu des de Pequín fins a Lhasa entre els anys 1921 i 1922. Pereira, qui va veure el Amne Machin des de més de 100 quilòmetres de distància, va pensar que "la seva altura deu ser d'almenys 25.000 peus [7.650 metres], i pot ser que més; empetiteix totes les altres muntanyes que hi ha prop d'ell."
No obstant això, el massís no va ser escalat fins a 1949. Les muntanyes del massís Amne Machin van ser sobrevolades per alguns pilots nord-americans, els quals van sobreestimar la seva altura fins als 30.000 peus (9.144 metres). Un article de 1930 de National Geographic estimava l'altura del pic en 28.000 peus (8.534 metres) basant-se en l'informe de Joseph Rock, un botànic nord-americà. Durant algun temps, aquestes muntanyes es van considerar com un probable lloc per a una muntanya més alta que el Everest. El 1949, una expedició Xina va pujar a les muntanyes, però en 1980 es va demostrar que realment no havien coronat el pic correcte. El Amne Machin va ser coronat per primera vegada el 1981 per una cordada nord-americana (la primera expedició estrangera autoritzada pel govern xinès). Galen Rowell, Harold Knutsen i Kim Scmitz van aconseguir coronar el pic i van informar que la seva veritable elevació era de 20.610 peus (6.282 metres)

## Referències

* Pereira, Cecil. "Peking to Lhasa (From the Diaries of the Late Brig.-Gen. George Pereira)" The Geographical Journal, Vol. 64, No. 2 (Aug., 1924), pp. 97–117. The elevation estimate is on p. 104.
* Lamaist Sites of the Amny Machen Region (Golog), in: Andreas Gruschke: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo - Volume 1. The Qinghai Part of Amdo. Bangkok, 2001, pp. 73–90.
* Sir Francis Younghusband and George Pereira, Peking to Lhasa; The Narrative of Journeys in the Chinese Empire Made by the Late Brigadier-General George Pereira, (London: Constable and Company, 1925)

## Enllaços externs

* Revista Time de 1948 sobre el Amne Machin. Arxivat 2011-02-01 a Wayback Machine.
* Galen A. Rowell, On and Around Anyemaqen
* Vista satelital de la montaña.
# Almendra

* Per a altres significats, vegeu «Almendra (grup musical)».
Almendra és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Sardón de los Frailes a l'Est, Ahigal de Villarino i El Manzano al Sud, Trabanca a l'Oest i amb Fermoselle i Villar del Buey al Nord.
# Alto Bonito

Alto Bonito és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 569 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alto Bonito tenia 569 habitants, 128 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 1.830,8 habitants per km².
Dels 128 habitatges en un 73,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 80,5% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 5,5% no eren unitats familiars. En el 5,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,62.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 44,1% tenia menys de 18 anys, un 13,4% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 10% de 45 a 60 i un 2,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 20 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.396 $ i la renda mediana per família de 17.396 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.857 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 3.717 $. Aproximadament el 71,9% de les famílies i el 75% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alto Bonito». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alto Bonito». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# The Family (minisèrie)

The Family és una minisèrie de televisió en streaming documental nord-americana que es va estrenar a Netflix el 9 d'agost de 2019. La sèrie examina la seva història d'un grup cristià conservador, conegut com a la Família o la Fellowship, i investiga la seva influència en la política nord-americana.
La sèrie va ser produïda per Jeff Sharlet, que anteriorment va escriure llibres sobre la mateixa organització, com C Street: The Fundamentalist Threat to American Democracy i The Family: The Secret Fundamentalism at the Heart of American Power.

## Cast

* David Rysdahl com a Jeff Sharlet
** Sharlet apareix com ell mateix a les parts de l'entrevista documental de la sèrie.
* Ben Rosenfield
* Zachary Booth
* Michael Park
* Nate Klingenberg
* Tessa Albertson
* James Cromwell com Douglas Coe

## Episodis

| Núm. | Títol | Data d'emissió original |
| 1 | "Submersion" | 9 d'agost de 2019 (2019-08-09) |
| 2 | "Chosen" | 9 d'agost de 2019 (2019-08-09) |
| 3 | "New World Order" | 9 d'agost de 2019 (2019-08-09) |
| 4 | "Dictators, Murderers & Thieves" | 9 d'agost de 2019 (2019-08-09) |
| 5 | "Wolf King" | 9 d'agost de 2019 (2019-08-09) |

## Recepció

En general, els crítics han elogiat la sèrie. Per a Decider, Joel Keller va descriure que tenia "molt potencial per fascinar". Joel Mayward, de Cinemayard, va descriure la sèrie com a "esgarrifadora", però també va escriure que se sentia "confusa i redundant". Jen Chaney ' Vulture va assenyalar que la sèrie es va centrar principalment en la influència de la Fellowship sobre els conservadors i va excloure la participació demòcrata.

## Alliberament

The Family es va estrenar el 9 d'agost de 2019 a Netflix.

## Referències

* ↑ «Netflix's 'The Family' Trailer: Meet the Secret Organization Trying to Un-Separate Church and State». The Wrap, 07-08-2019.
* ↑ «The Family: It's Not About Faith, It's About Power - Official Trailer». YouTube, 07-08-2019.
* ↑ «Stream It Or Skip It: 'The Family' On Netflix, A Docuseries About A Secret Religious Organization Infiltrating The Highest Levels Of Government». Decider, 10-08-2019.
* ↑ Foreman, Alison. «Netflix's 'The Family' raises an eyebrow at secretive D.C. influence» (en anglès). Mashable, 09-08-2019. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ «The Family: inside the sinister sect that has infected western democracy». , 15-08-2019.
* 1 2 3 4 5 6 «The Real Footage in ‘The Family’ Is so Scary You’ll Wish You Were Still Watching Those Cheesy Reenactments». , 10-08-2019.
* ↑ Nicolaou, Elena. «Donald Trump Just Called Himself The Chosen One & This Netflix Documentary Might Explain Why». Refinery29.
* ↑ «The Family: Limited Series». Rotten Tomatoes.
* ↑ «The Family» (en anglès americà). cinemayward. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Chaney, Jen. «The Family Puts a Secret Organization in the Spotlight, But Could Use Stronger Wattage». Vulture, 12-08-2019. [Consulta: 13 agost 2019].

## Enllaços externs

* The Family a Netflix.
Sèries originals de Netflix :
Sèries en emissió :
Sèries acabades :
Sèries continuades :
# Molí de Rosanes

El Molí de Rosanes és una obra de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí de planta rectangular cobert a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana orientada vers a SW. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. A la façana, part esquerre, s'hi adossa un cos de porxos cobert a una sola vessant i amb grans obertures de totxo. A la planta hi ha dos portals d'arc rebaixat construïts amb pedra, al primer pis una finestra amb l'ampit motllurat. Al segon pis, sota el carener, un petit balcó de fusta. El mur NW és cec i s'hi endevinen dues fases constructives. El sector NE s'assenta damunt la roca viva, hi ha un portalet d'arc rebaixar que dona sortida a l'aigua de la turbina del molí. A l'angle SE s'hi adossa un cos que recull l'aigua pel molí mitjançant dos murs que formen una mena d'embut, en aquest indret s'hi adossa un cos cobert a una vessant. És construïda amb maçoneria i té alguns elements de tàpia i de pedra vista. Dades constructives: llinda de la porta principal, 1650; el molí conserva dues moles, la cabra i dues tremuges.

## Història

Antic molí fariner situat dins del terme de Calldetenes, topònim que s'adoptà a partir de 1965, ja que era conegut des de l'edat mitja per Riudeperes. El molí actual ha perdut la seva funció primitiva però els habitants actuals amb esperit recuperador i enginy sabem mantenir la utilitat dels elements que formen el molí. El mas Rosanes o molí de Rosanes, el trobem documentat en els fogatges de la parròquia i terme de Sant Martí de Riudeperes de l'any 1553, aleshores habitava el mas un tal Bernat. Així també el trobem registrat en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 i consta com a molí fariner.

## Referències

* 1 2 «Molí de Rosanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Francisco García Ayuso

Francisco García Ayuso (Valverde del Majano, Segòvia, 1835 - Madrid, 1897) va ser un orientalista i filòleg español, probablement el major expert espanyol en llengües semítiques del segle xix.

## Biografia

El 1859 va anar a Tànger, on va aprendre hebreu i àrab, i després a El Escorial, on va aprendre llatí i grec. En 1868 va estudiar a Múnic, on va ser deixeble del iranòleg Martin Haug. Catedràtic d'alemany a l'Institut San Isidro de Madrid, en 1894 fou membre de la Reial Acadèmia de la Llengua Espanyola, on va fer el discurs d'ingrés Estudio comparativo sobre el origen y formación de las lenguas neosánskritas y neolatinas. Va ser professor d'hebreu, àrab, farsi, turc, sànscrit, siríac, etíop i accadi. Estava entre els pocs espanyols que sabia llegir i traduir l'escriptura cuneïforme i entendre el neoassiri i el neobabiloni, però no va aconseguir la càtedra de sànscrit de la Complutense.
Va tenir per deixeble al diplomàtic Adolfo Rivadeneyra, fill de Manuel Rivadeneyra, el gran llibreter-editor-impressor espanyol, i va traduir llibres de viatges. També va estudiar la religió iraniana (Los pueblos iranios y Zoroastro. Madrid: Imprenta de J. Noguera, 1874).

## Obres

* El estudio de la Filología en su relación con sanskrit, Madrid : 1871, Imprenta estereotipia de M. Rivadeneyra
* Los pueblos iranios y Zoroastro, Madrid: 1874, Imprenta de J. Noguera, a cargo de M. Martinez.
* El Afghanistan: descripción histórico-geográfica del país, religión, usos y costumbres de sus habitantes : redactado con sujeción a las relaciones de viajeros contemporáneos, Madrid: 1878, Est. Tip. de R. Labajos.
* Gramática inglesa : método teórico-práctico con un catecismo gramatical en inglés para aprender a hablar este idioma, Madrid : Academia de Lenguas, 1880, Imprenta, estereotipia y galvanoplastia de Aribau y Ca.
* Cabos sueltos de historia ó hechos importantes de la historia y de las tradiciones de los pueblos: examinados á la luz de los descubrimientos modernos, Madrid: Sucesores de Rivadeneyra.
* Irán, o Del Indo al Tigrís : descripción geográfica de los países iranios, Afghanistan, Beluchistan, Persia y Armenia, Madrid: 1876, Imprenta de Medina y Navarro.
* Los descubrimientos geográficos modernos, Madrid: 1877, Establecimiento Tip. de M. Minuesa de los Ríos.
* Discursos leídos ante la Real Academia Española Madrid: 1894, Sucesores de Rivadeneyra.

## Bibliografia

* Escribano Martín, Fernando «Los estudios sobre Oriente en la España de finales del siglo XIX: la vida y la obra de Francisco García Ayuso». Actas del Primer Seminario Monográfico de Primavera. El Redescubrimiento de Oriente Próximo y Egipto. Centro Superior de Estudios de Asiriología y Egiptología. UAM [Madrid], 2001, pàg. 107-116.

## Referències

* ↑ Escribano Martín, Fernando. «Francisco García Ayuso» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ Francisco García Ayuso a epdlp.com
* ↑ Francisco García Ayuso al web de la RAE
* ↑ Vidas filológicas (8). Francisco García Ayuso, per Mario Pedrazuela
# Guillem Salusi V de Càller

Guillem Salusi V (vers 1215-1250) fou fill de Barisó II d'Arborea i de Beneta de Massa. Va ser reconegut hereu i jutge de Càller el 1217 a la mort de Barisó II però només tenia uns mesos. Va quedar sota regència de la mare i dels seus tres marits següents: Lambert Visconti de Gallura (1220-1225), Enric de Capraia (vers 1227-1228) i Rinaldo Glandi (vers 1230-1232), tots sota influència d'Ubald Visconti (germà de Lambert Visconti de Gallura) mort el 1230. El 1230, per no perdre la influència, Ubald Visconti de Gallura (nebot del ja difunt Ubald Visconti) va envair Càller i va assolir la regència però en fou expulsat pels Gherardesci, fidels a Guillem i a la seva mare. El 1235, tres anys després de la mort de la mare, Guillem va assolir el govern amb uns 20 anys i va lluitar contra els Visconti de Gallura fins al 1244 amb el suport de Rainer de Gherardesci de Bolgheri, marit de la seva tia Agnès. Va morir vers 1250 i el va succeir el seu fill Joan Torxitori V conegut per Cià de Càller.
# Ecsenius dentex

Ecsenius dentex és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 4 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf d'Aqaba i a la part més septentrional de la Mar Roja.

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius dentex» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Editorial Lumen

Lumen és una editorial en llengua castellana del grup Penguin Random House Grupo Editorial, propietat de la multinacional Bertelsmann. Va ser dirigida durant 40 anys per Esther Tusquets a Barcelona.

## Història

Joan Tusquets, que durant la Guerra Civil espanyola havia creat una editorial a Burgos, va fundar Lumen a Barcelona un cop finalitzat el conflicte. Després la va vendre al seu germà Magí que la va comprar per a la seva filla Esther, que va assumir-ne la direcció. El 1996, Esther Tusquets va vendre l'editorial a la multinacional Bertelsmann.
María Fasce, directora editorial de Lumen, va declarar amb motiu del 60è aniversari de l'editorial, que Lumen va ser «una de les primeres a donar importància a la literatura escrita per dones a través de Virginia Woolf o Djuna Barnes, així com a la poesia amb Pablo Neruda, Rafael Alberti, Alejandra Pizarnik o Jaime Gil de Biedma, i a la gràfica, atès que el segell es va consolidar econòmicament a la dècada del 1970 gràcies a la inoblidable Mafalda de Quino».

## Referències

* ↑ «Mor l'escriptora i editora Esther Tusquets, ànima de l'Editorial Lumen». Diari Ara, 23-07-2012. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ Serra, Xavi. «Mor Esther Tusquets, escriptora, editora i fundadora de Lumen». Diari Ara, 24-07-2012. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ ACN. «Mor l'escriptora Esther Tusquets». El Punt Avui, 23-07-2012. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «Yo muy raramente me siento culpable» (en castellà), entrevista a Esther Tusquets por Marcia Morgado, The Barcelona Review, 2010. [Accedit: 15-03-2020, URL actualitzat el 11-11-2023].
* 1 2 Carles Geli. «Muere la editora Esther Tusquets», El País, 23.07.2012; acceso 15.03.2020
* ↑ «El oscuro origen de la editorial Lumen», Diario de Burgos, 30.7.2012; acceso 15.03.2020
* ↑ Inés Martín Rodrigo. «La editorial Lumen celebra 60 años recordando a Esther Tusquets», ABC, 18.12.2019; acceso 15.03.2020
# E652

La ruta europea E652 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Klagenfurt (Àustria) i finalitza a Naklo (Eslovènia). Té una longitud de 51 km. Té una orientació de nord a sud.

## Referències

* ↑ Economic Commission for Europe. Inland Transport Committee. European agrement on main international traffic arteries (AGR) (PDF) (en anglès). United Nations. Economic and Social Council, 14-03-2008 [Consulta: 22 gener 2022].
# Eleccions legislatives xipriotes de 1996

Les Eleccions legislatives xipriotes de 1996 es van celebrar a Xipre el 26 de maig de 1996. El democristià Spyros Kyprianou fou elegit president de la Cambra de Representants de Xipre.
Resum dels resultats electorals de 26 de maig de 1996 a la Cambra de Representants de Xipre
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Reagrupament Democràtic Dimokratikos Sinagermos | 127.380 | 34,47 | 20 | - |
| | Partit Progressista del Poble Treballador Anorthotikon Komma Ergazemenou Laou | 121.958 | 33,0 | 19 | +1 |
| | Partit Democràtic Dimokratikon Komma | 60.726 | 16,43 | 10 | -1 |
| | Moviment per la Socialdemocràcia-EDEK Kinima Sosialdimokraton Eniaia Dimokratiki Enosi Kentrou | 30.033 | 8,13 | 5 | - |
| | Nous Horitzonts Neoi Orizontes | 6.317 | 1,71 | - | |
| | Moviment Democràtic Combatent Agonistiko Dimokratiko Kinima | 5.311 | 1,44 | - | |
| | Partit Verd de Xipre Kinima Oikologoi Perivallontistoi | 3.170 | 1,00 | - | - |
| | Independents | 463 | | 0 | |
| | Total (participació 95,4%) | 369.521 | 100.0 | 56 | |
| Font: diaris xipriotes ||||||
# Eleccions regionals franceses de 2015

Les eleccions regionals franceses de 2015 tingueren lloc els dies 6 i 13 de desembre del 2015 per escollir els Consells Regionals de la França metropolitana i d'ultramar, així com l'Assemblea de Còrsega, l'Assemblea de Guyana i l'Assemblea de Martinica per a un mandat de sis anys. Només el Consell General de Mayotte, que renovà les competències de la regió i que ja renovà el 2 d'abril de 2015, no participà en aquestes eleccions.

## Mode d'escrutini

Les eleccions regionals tenen un sufragi universal directe i un escrutini proporcional plurinominal amb dues voltes amb majoria de prima.
Hi ha una segona volta si cap llista arriba al 50% del sufragi expressat a la primera volta. A la segona volta s'hi poden presentar les llistes que hagin arribat almenys al 10% a la primera volta. Les llistes que hagin obtingut menys del 5% poden fusionar-se a la segona volta amb una llista qualificada.
A la volta decisiva (la primera volta si una llista arriba al 50%, la segona volta si no és així), la llista en primer lloc rep una prima del 25% dels escons mentre que la resta dels escons es reparteixen entre les altres llistes (inclosa la primera llista) que hagin rebut almenys un 5% dels vots. Així doncs, la majoria de prima permet a una llista que arribi primera disposar d'una majoria absoluta d'escons al Consell Regional a partir d'un terç dels vots a la segona volta.
Els escons es reparteixen entre les llistes al nivell regional, però, al si de cada llista, els escons s'atribueixen per secció departamental.

## Resultats nacionals

| Llistes | Llistes | Principals partits | Primera volta | Primera volta | Segona volta | Segona volta | Escons | Escons |
| Llistes | Llistes | Principals partits | # | % | # | % | # | % |
| | Dreta | LR - UDI - MoDem - DLF - DVD | 6 884 785 | 31,72 | 10 127 619 | 40,24 | 818 | 42,83 | - | - |
| | Esquerra | PS - PRG - DVG - FG - EELV | 7 806 562 | 35,96 | 8 083 168 | 32,12 | 677 | 35,45 | - | - |
| | Extrema dreta | FN | 6 052 733 | 27,89 | 6 820 477 | 27,10 | 358 | 18,74 | - | - |
| | Regionalista | MIM - FaC - CL - UDB - MBP - UL | 273 417 | 1,26 | 136 381 | 0,54 | 57 | 2,98 | - | - |
| | Divers | | 690 534 | 3,18 | - | - | - | - |
| Inscrits | Inscrits | Inscrits | 45 298 641 | 100,00 | 45 293 888 | 100,00 | | |
| Abstenció | Abstenció | Abstenció | 22 689 039 | 50,09 | 18 838 599 | 41,59 | | |
| Votants | Votants | Votants | 22 609 602 | 49,91 | 26 455 289 | 58,41 | | |
| Blancs i nuls | Blancs i nuls | Blancs i nuls | 901 571 | 3,99 | 1 287 644 | 4,87 | | |
| Vàlids | Vàlids | Vàlids | 21 708 031 | 96,01 | 25 167 645 | 95,13 | | |
# Andrzej Głąb

Andrzej Głąb (Chełm, 10 de novembre de 1966) és un lluitador polonès, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va guanyar la medalla de plata en la competició del pes minimosca del programa de lluita grecoromana.
Mai va pujar al podi del campionat del món ni d'Europa, però sí guanyà el campionat nacional polonès de 1988, 1989 i 1993.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Andrzej Głąb». [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ «Andrzej Głąb – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 6 agost 2021].
# Andrzej Buncol

Andrzej Buncol (Gliwice, 21 de setembre de 1959) és un exfutbolista polonès de la dècada de 1980.
Fou 51 cops internacional amb la selecció polonesa amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1982 i a la Copa del Món de Futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Ruch Chorzów, Legia Varsòvia, FC Homburg (Alemanya), Bayer Leverkusen (Alemanya) i Fortuna Düsseldorf (Alemanya).

## Referències

* ↑ «Perfil a fifa.com». Arxivat de l'original el 2018-11-03. [Consulta: 3 novembre 2018].
* ↑ «Andrzej Buncol» (en polish). 90 Minut. Arxivat de l'original el 2 octubre 2009. [Consulta: 3 octubre 2009].
* ↑ Andrzej Buncol a National-Football-Teams.com (anglès)