# Batalla de Beaulieu-sous-la-Roche (1795)

La batalla de Beaulieu-sous-la-Roche va tenir lloc el 27 de juny de 1795 durant la guerra de Vendée. Acaba amb la victòria dels Vendéans que embosquen un comboi republicà.

## Forces presents

El general François Athanase Charette de La Contrie no va participar en l'atac. Aquesta està dirigida pel seu germà, Louis Marin Charette de La Contrie, cap de la divisió Sables-d'Olonne, i per Louis Guérin, cap de la divisió Pays de Retz.
Segons els informes republicans, el comboi està defensat per una escorta de 300 a 400 soldats.

## Procés

El 27 de juny de 1795, prop de Beaulieu-sous-la-Roche, els Vendeans van emboscar un comboi republicà que sortia de Sables-d'Olonne i es dirigia cap a Palluau. Els republicans es van trobar envoltats: els exploradors i el cap de la columna van ser atacats pels homes de Guérin, mentre que la cua de la columna va ser atacada per les tropes de Louis Marin Charette.
Després del seu èxit, els Vendéans van saquejar les ambulàncies, però van quedar sorpresos per l'arribada del representant Gaudin, que havia sortit de Palluau, amb una petita escorta. Creuen erròniament que la guarnició de Palluau està fent una sortida per ajudar el comboi, i es retira. Alguns presoners republicans van ser morts mentre intentaven aprofitar el desordre per fugir. L'escorta del representant va arribar aleshores al lloc del combat, i després va continuar el seu recorregut cap a les Sables-d'Olonne sense ser molestat.
Després d'aquesta emboscada, el lloc de Palluau va ser evacuat i es va retirar a La Mothe-Achard.{nota 1.}

## Pèrdues

A les seves memòries{nota 2,} l'oficial de Vendée Lucas de La Championnière va escriure que prop de 300 republicans van ser fets presoners durant la lluita i que tots els altres defensors del comboi van ser assassinats. François Eriau, un combatent de la Vendée de Touvois de 18 anys, capturat el juliol de 1795, va reduir el nombre de presoners a poc més de 100 durant el seu interrogatori pel districte de Challans.
Segons l'informe{nota 3.} al Comitè de Seguretat Pública redactat el 29 de juny pel representant en missió Joseph-Marie Gaudin, només 12 homes dels 300 a 400 de l'escorta van aconseguir tornar a les Sables. Per la seva banda, el general Emmanuel de Grouchy, cap d'estat major de l'exèrcit occidental, va escriure el 7 de juliol en una carta{nota 4.} adreçada a l'ajudant general Savary, que la pèrdua total dels combats des Essarts i Beaulieu va consistir en una mica més de 300 homes, entre ells més de 200 presoners.
Els presoners republicans van ser traslladats a Belleville-sur-Vie, on es van unir als presos a la batalla d'Essarts. Tots van ser afusellats el 9 d'agost, per ordre de Charette, com a represàlia per l'execució de 748 emigrants i chouans capturats durant l'expedició de Quiberon.

## Notes

| « | Els Vendéens acaben de fer un nou atac, en el qual van capturar, entre Beaulieu i Mothe-Achard, un comboi escortat de tres-cents a quatre-cents homes. El representant Gaudin va fer retirar les tropes de Palluau a Mothe-Achard. Aquesta posició només cobrirà millor Saint-Gilles i Les Sables. Espero l'ajuda que m'han promès; serien molt necessaris, per donar al general Hoche els mitjans per repel·lir l'enemic al qual es troba davant. El general Lemoine acaba de marxar d'aquí, liderant totes les forces que va poder reunir. No tindré més remei que mantenir-me a la defensiva. Vaig prendre les mesures necessàries per cobrir el turó. | » |
| « | Poc després d'aquest afer, el representant Gaudin va tenir una escapada estreta; Estàvem vigilant a la Route des Sables un comboi que tornava a Palluau. La divisió Poiré, comandada pel senyor Charette, germà del general, havia pres l'escorta a la rereguarda, estàvem esperant el seu pas a Beaulieu; Enfadat per no veure l'enemic pressionat més, Guérin, comandant del Pays de Retz, va ordenar a la seva cavalleria que es precipités cap a ells. L'ordre va ser executada perfectament pel valent Colin; els republicans escampats a dreta i esquerra foren tots presos o assassinats; però mentre els nostres soldats saquejaven les ambulàncies, el representant va aparèixer a la carretera principal amb escorta. Com que érem prop de Palluau es creia que tota la guarnició d'aquest lloc havia sortit a lluitar contra nosaltres; les nostres empreses en estar totes confuses, no es va poder posar ordre i vam deixar passar la representació nacional, que va ser una gran tristesa per a nosaltres quan vam saber quina presa se'ns acabava d'escapar. Aquest fet va provocar la mort de diversos presos que, volent aprofitar el desordre per fugir, van ser massacrats pels responsables de conduir-los. Tanmateix, vam portar prop de tres-cents a Belleville; es van unir amb els d'Essarts. Vaig veure en aquest afer un exemple de compostura molt notable: un dels oficials de l'escorta intentava fugir; una forta bardissa el separava dels nostres primers genets; Colin li va cridar perquè es rendeixi: "Espera un moment", va dir, "aquesta és la meva resposta"; va treure una pistola del cinturó que es va posar a la boca, la pistola va fallar; Colin li va cridar que no era la seva intenció matar-lo; el republicà, sense contestar-li, va agafar una segona pistola i li va volar el cervell. En tornar a Belleville, vam rebre grans elogis del general; no havia presenciat cap de les darreres batalles, la seva presència va ser útil en altres llocs. El senyor Charette havia decidit reiniciar la guerra sense rebre el consell dels generals que comandaven els altres exèrcits i sense demanar consell als qui compartien l'autoritat pròpia. El senyor de Couëtus, segon general, va fer publicar la pau a Saint-Philbert el mateix dia que vam començar les hostilitats; M. Charette va haver d'anar a segrestar M. de Couëtus, la influència del qual al seu país podria pertorbar els seus plans. El senyor de Couëtus, malgrat el seu gust pel descans, va complir el consell del general i va acceptar tornar a Belleville. | » |
| « | Havíem d'esperar que els líders de la Vendée, desemmascarats, no triguessin a agafar les armes de nou, o més aviat a utilitzar-les contra la República, perquè mai els van abandonar i mai van deixar de robar, saquejar i assassinar els viatgers i les nostres ordenances. Em van informar que s'estaven formant reunions, i el mateix Charette m'ho havia dit; però, per enganyar-me sobre els seus plans, em va assegurar que només era per formar la guàrdia territorial. Jo no era l'engany d'aquesta artimaña; Li vaig respondre que li prohibia fer cap reunió, que això violaria el teu decret de 9 Prairial i que qualsevol violació d'aquest decret seria considerada una ofensa i castigada. No em vaig aturar aquí. Vaig escriure al general Legros perquè fes guàrdia al Château de l'Oie. Vaig escriure el mateix al meu col·lega Dornier, a Cholet i els vaig proposar a tots dos avisar Charette i marxar cap a ell abans que fos en vigor. Hi va haver alguns retards en els missatgers que portaven les nostres cartes i indecisió sobre el camí a seguir. Mentrestant, els rebels ens han avisat: s'ha forçat un campament a Essarts, i el general Legros em diu que hi havia 117 homes desapareguts. El dia 9, un comboi, parlant des de les Sables per anar a Palluau, escortat per 300 a 400 homes, va ser atacat i segrestat, i només vam recollir 12 homes de l'escorta. El general Legros també em va escriure que em va enviar un despatxo de 27 caçadors. No em va arribar, i sembla que aquests caçadors van tornar a ser massacrats per l'enemic. Aquests fets ens van obligar a abandonar la posició de Palluau, on ens faltava absolutament provisions, i a apropar-nos a les Sables, per passar davant dels nostres combois, que ja no podien passar. De nou vam decidir prendre aquesta mesura amb l'esperança de recollir els desgraciats soldats que podrien haver escapat dels bandolers i amagats al bosc. Encara esperàvem caure sobre l'enemic i derrotar-lo, si hagués quedat al camp de batalla. Però, amb l'excepció de 4 soldats de l'escorta, que ens vam trobar pel camí, només vam trobar els cadàvers dels desgraciats als quals els havien degollat. El camí es va cobrir amb ells en l'espai d'un quart de llegua. Això enfadava tant els caps que la columna de l'ajudant general Cortez, a la qual jo estava adscrit, va cometre molts excessos ahir a la nit, mentre jo era a les Sables prenent uns descans i mesures de subsistència de l'Exèrcit. El general m'ha escrit aquest matí amb un to de desesperació; li era impossible contenir les tropes. Diversos comandants de batalló van venir a dir-me el mateix. Tots van demanar abdicar el comandament i servir com a simples soldats. Els vaig animar a mostrar en les circumstàncies el mateix coratge que havien demostrat en presència de l'enemic. Vaig fer una adreça a les tropes, de la qual us envio una còpia i que actualment està impresa, i me'n vaig al campament, amb uns generals que són aquí, per ajudar al general Cortez, que està ple de zel. i a qui no li falten talent militar. Espero que les meves exhortacions i alguns exemples retornin disciplina i bon ordre. No obstant això, conciutadans, us diré el que ja vaig dir al Comitè de Seguretat Pública, abans de marxar cap a la meva missió, és que les tropes que van fer la guerra a Vendée, quan van cremar i van massacrar, no són bones per fer-ho avui. .Finalment, en traurem el màxim profit. [...] No estic content amb el general en cap. Els seus arranjaments per a la col·locació de tropes eren òbviament pobres. No podien tenir cap comunicació entre ells, almenys entre la columna comandada per l'ajudant general Cortez, que estava a Palluau, i la comandada pel general Legros, que es troba al castell de l'Oie. Tanmateix, els primers havien de rebre ordres dels últims. He tingut raó fins a aquest punt sobre els afers de la Vendée. Us asseguro que el general Canclaux no és l'home adequat per a l'exèrcit occidental. Dornier pensa molt com jo. | » |
| « | La malícia haurà augmentat sens dubte els èxits efímers que deu Charette a la seva conducta deslleial, es redueixen a la dispersió de dos combois i la sorpresa del lloc d'Essarts. La nostra pèrdua total és de tres-cents i alguns homes, dels quals més de dos-cents són presoners: aquests lleus desavantatges no es repetiran. | » |

## Referències

* 1 2 3 4 Dumarcet 1998, p. 427.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Dumarcet 1998, p. 421-422.
* ↑ Dumarcet 1998, p. 416.
* 1 2 3 4 5 Savary, t. V, 1827, p. 134-135.
* 1 2 3 4 5 6 Lucas de La Championnière 1994, p. 117-118.
* 1 2 Savary, t. V, 1827, p. 189-190.
* ↑ Dumarcet 1998, p. 447-448.
* ↑ Aulard, t. XXIV, 1915, p. 833-835.

## Bibliografia

* Alphonse Aulard, Recueuil des actes du Comité de salut public: avec la correspondance officielle des représentants en mission et le registre du conseil exécutif provisoire, t. XXIV, Imprimerie nationale, 1915, 922 p. (llegir en línia [arxiu]).
* Lionel Dumarcet, François Athanase Charette de La Contrie: Une histoire véritable, Les 3 Orangers, 1998, 536 p. (ISBN 978-2912883001).
* Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, Lucas de La Championnière, Mémoires d'un officier vendéen 1793-1796, Les Éditions du Bocage, 1994, 208 p.
* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. V, Paris, Baudoin Frères, Libraires-éditeurs, 1827, 419 p.