OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudopungtungia nigra

Pseudopungtungia nigra és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Corea del Sud.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chyung, M.-K., 1977. The fishes of Korea. Il Ji Sa Publishing Co. Seül, Corea del Sud. 727 p.
* ↑ Jang, M.-H., J.-G. Kim, S.-B. Park, K.-S. Jeong, G.-I. Cho i G.-J. Joo, 2002. The current status of the distribution of introduced fish in large river systems of South Korea. Internat. Rev. Hydrobiol. 87(2-3): 319-328.
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.: 1-629.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Xiao Yi de Shang

Xiao Yi (xinès: 小乙, nascut Zi Lian, xinès: 子敛) va ser un rei xinès de laDinastia Shang.
En els Registres del Gran Historiador ell va ser llistat per Sima Qian com el vint-i-unè rei Shang, succeint al seu germà major Xiao Xin (xinès: 小辛). Va ser entronitzat amb Yin (xinès: 殷) com la seva capital. En el sisè any del seu regnat ell va ordenar al seu fill Wu Ding (xinès: 武丁) de viure a He (xinès: 河) i estudiar a Ganpan (xinès: 甘盘). Ell va governar durant 10 anys, va rebre el nom pòstum de Xiao Yi i fou succeït pel seu fill.
Inscripcions oracular sobre ossos descolgats a Yinxu registren alternativament que ell va ser el vintè rei Shang.

## Referències

* ↑ Bai, Shouyi. An Outline History of China. Beijing: Foreign Language Press, 2002. ISBN 7-119-02347-0.
* ↑ «Emperor Table of Shang Dynasty». Travel China Guide. Arxivat de l'original el 2008-03-23. [Consulta: 15 abril 2008].
* 1 2 «The Shang Dynasty Rulers». China Knowledge. [Consulta: 7 agost 2007].
* 1 2 «Shang Kingship And Shang Kinship». Universitat d'Indiana. Arxivat de l'original el 2008-04-09. [Consulta: 7 agost 2007].
Xiao Yi de Shang Dinastia Shang :
| Precedit per: Xiao Xin | Rei de la Xina | Succeït per: Wu Ding |
# Cristòfor II de Dinamarca

Cristòfor II (29 de setembre de 1276 - Nyköping, 2 d'agost de 1332). Rei de Dinamarca entre 1320 i 1326, i novament entre 1329 i 1332. Era el segon fill del rei Erik V Glipping, i el seu nom ha estat sempre lligat a una de les pitjors etapes del país, pel fet que el seu regnat acabà amb la pràctica dissolució de l'Estat danès.
Durant la seva joventut, va recolzar àmpliament el regnat del seu germà, Eric VI. D'aquest suport destaca la detenció de l'arquebisbe Jens Grand, opositor del rei. Aquest suport a la corona li va valer ser nomenat duc d'Estònia el 1303. A partir de llavors però, i veient-se com a possible hereu, es va distanciar progressivament del seu germà, fins a marxar a l'exili el 1319.
Només un any més tard, i després de la mort del seu germà, fou proclamat rei. A les seves mans es va trobar amb una economia pràcticament esgotada i un territori dominat pels senyors feudals. Els seus intents per restablir un poder reial fort el van enfrontar a la noblesa, fins al punt que el 1326 va ser destronat i hagué de marxar a l'exili. En el seu lloc, fou coronat un parent seu, Valdemar, de només 12 anys, sota la regència del comte Gerard III de Holstein.
El caos en què va quedar sotmès el país, amb cada ciutat i cada regió actuant al marge de la resta, li va permetre recuperar el tron el 1329. L'ajuda de part de la noblesa la va pagar però, amb escreix, i Cristòfor II es va convertir en un titella. Els préstecs demanats es van pagar amb la cessió de territoris als diferents nobles, com va ser el cas de Jutlàndia. Privat de qualsevol poder, va quedar reclòs a l'illa de Lolland, on arribà a ser atacat per mercenaris alemanys.
El 1331, en un darrer intent per aprofitar els conflictes entre nobles, va donar suport al duc Joan de Holstein-Plön en la seva lluita contra Gerard III de Holstein-Rendsburg. Derrotat però, fou empresonat al castell de Nyköping, on morí arruïnat i desfet un any més tard.

## Família i descendència

Cristòfor II es casà el 1307 amb Eufèmia, filla del duc Bogusław IV de Pomerània i morta el 1330. D'aquesta relació van néixer sis fills:
* Margarida (1305-1340), casada el 1324 amb el duc Lluís V de Baviera.
* Eric (1307-1331), príncep hereu des de 1324. Casat el 1330 amb Elisabeth de Holstein, filla del comte Gerard III de Holstein, es va divorciar el 1331, any en què va morir accidentalment.
* Otó (1310-1347), duc de Lolland i d'Estònia. Pretendent al tron danès, fou vençut i empresonat per Gerard III de Holstein el 7 d'octubre de 1334. Alliberat el 1341, va renunciar formalment al tron sis anys més tard i va ingressar a l'Orde Teutònic.
* Agnès (1312)
* Hedvig (1315)
* Valdemar (1320-1375), rei de Dinamarca entre 1340 i 1375.
# Teple

Teple (en (ucraïnès) Тепле, en rus: Тёплое) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 20 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Wurtemberg

«Württemberg o Wurtemberg» té aquests significats:
* Württemberg, territori independent al sud-oest de l'actual Alemanya i que ocupava la major part de l'actual estat de Baden-Württemberg
** Comtat de Württemberg, (1083–1495) comtat del Sacre Imperi Romanogermànic
** Ducat de Württemberg, (1495–1803) ducat del Sacre Imperi Romanogermànic
** Electorat de Württemberg, (1803-1806) electorat del Sacre Imperi Romanogermànic
** Regne de Württemberg, (1806-1918) regne de la Confederació del Rin i la Confederació d'Alemanya, que més tard es va convertir en part de l'Imperi Alemany
* Estat Lliure Popular de Württemberg, (1918-1945) estat part de la República de Weimar i de l'Alemanya nazi
* Gau de Württemberg-Hohenzollern, (1933-1945) divisió de l'Alemanya nazi
* Württemberg-Baden, (1945-1945) estat de la República Federal d'Alemanya
* Württemberg-Hohenzollern, (1945-1945) estat de la República Federal d'Alemanya
* Baden-Württemberg estat federal d'Alemanya des del 1952
* Gran Premi de Baden-Württemberg de motociclisme
# Santuari vell de Meritxell

El santuari vell de Meritxell, o Santa Maria de Meritxell, és una antiga església d'origen romànic, reconstruïda en època barroca i destruïda per un incendi el 1972. Després de la construcció del santuari nou de Meritxell, s'ha rehabilitat com a sala d'exposicions.

## Història

Es va construir com a església romànica al segle xii. L'aspecte actual correspon a la reconstrucció feta en època barroca al segle xvii, i s'acabaren les obres vers l'any 1658. Posteriorment, s'hi van fer algunes obres de millora i ampliació.
El santuari vell va ser destruït en un incendi que tingué lloc la nit del 8 al 9 de setembre de 1972 després d'un dels aplecs que hom fa al santuari. L'antiga imatge de la patrona d'Andorra, una talla romànica del segle xii que, pel calçat que duia, era popularment anomenada la Mare de Déu dels Esclops, també fou destruïda en l'incendi.
El 8 de setembre de 1976, es va inaugurar el nou santuari situat al costat, encarregat pel Consell General a l'arquitecte català Ricard Bofill. S'ha fet una reproducció de la imatge de la Mare de Déu que es troba en el nou santuari. L'espai del santuari vell es va transformar en una zona enjardinada.
L'any 1991, es van fer uns estudis arqueològics en la nau i el cementiri i, finalment, l'antiga església s'ha rehabilitat com a sala d'exposicions sobre la patrona d'Andorra.

## Arquitectura

De l'antiga església romànica, només queden restes en el mur oest i els fonaments de l'absis. La planta era de nau única amb absis semicircular i un porxo adossat a la façana sud.
L'església actual d'època barroca té l'absis quadrat, coberta a dues aigües i campanar de paret. La façana sud té un porxo, com ja tenia l'església romànica, amb la porta i dues finestres, més una altra finestra sobre el cor. Sobre la façana sud, hi ha un campanar de paret de dos ulls. En el mur nord, hi ha tres finestres més que il·luminen el cambril. L'interior no conserva les antigues pintures murals ni el mobiliari barroc destruït per l'incendi.

## Referències

* Santuari vell de Meritxell, inventari general del Patrimoni Cultural d'Andorra.
# Opitni (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Opitni».
Opitni (en rus: Опытный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 300 habitants, pertany al districte d'Aksai.

## Referències

* ↑ Паспорт муниципального образования «Мишкинское сельское поселение» Аксайского муниципального района
# Principat de Darod

Darod fou un petit estat tributari protegit a la divisió de Jhalawar, al Kathiawar, presidència de Bombai.
Estava format únicament per un poble amb dos tributaris. Els ingressos estimats eren de 118 lliures i el tribut era de 36 lliures pagades al govern britànic i 5 lliures pagades al nawab de Junagarh.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Xenotilapia bathyphila

Xenotilapia bathyphila és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental). .

## Referències

* 1 2 «Xenotilapia bathyphila» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Xenotilapia. p. 537-543. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. 1956. Poissons Cichlidae. A: Exploration Hydrobiologique du Lac Tanganika (1946-1947). Résultats scientifiques. Mem. Inst. R. Sci. Nat. Belg., Ser. 2 v. 3 (fasc. 5 B): 1-619, 10 Pls.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dendrobates auratus

Dendrobates auratus és una espècie d'amfibi anur de la família dels dendrobàtids molt comuna en el sòl dels boscos de Centreamèrica (des del sud de Nicaragua) i la part nord-oest de Colòmbia. Són animals diürns. Posseeix una coloració altament variable. Els dissenys poden ser verds a verd blavós però en algunes poblacions són gairebé xocolates i cremes, també es poden trobar albinas, que tenen un color groguenc. Les seves potes no posseeixen membranes. Les femelles poden mesurar fins a 4,2 cm i els mascles fins a 4 cm.
Temperatura: diürna 25-28 C· nocturna 20-23 C· Humitat: 80%-100% Alimentació: Insectívor Fotoperiodo: 10-12 hores llum.

## Alimentació

La seva alimentació es basa en insectes verinosos i no verinosos, igual que altres membres del gènere, però el seu verí ho extreu de petits escarabats i formigues molt verinoses que habiten en la seva localització. En captivitat aquestes granotes són totalment inofensives, ja que no posseeixen cap mena de verí al no alimentar-les amb aquest tipus d'insectes. La mirmecofagia ha estat un factor important en l'evolució del segrest dels alcaloides en la pell i la coloració aposemàtica en els Dendrobates. No obstant això, en captivitat se les acostuma a alimentar amb drosophila, colémbolo o microgrills, ja que es tracta d'aliment fàcilment cultivable en captivitat.

## Reproducció

Les femelles es barallen pels mascles i dipositen els ous en la fullaraca, i són els mascles els que els atenen. Els capgrossos són carregats en l'esquena del mascle, usualment un alhora, i dipositats en l'aigua acumulada dins del buit d'un arbre o entre les fulles d'una Bromelia, de vegades a diversos metres de la superfície del sòl, o en el sòl en una fulla de palma caiguda. Els capgrossos són caníbals oportunistes i sofreixen metamorfosis com tots els anurs.

## Referències

* Solís et al (2004). Dendrobates auratus. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. IUCN 2006. Retrieved on 12 May 2006. Database entry includes a range map and justification for why this species is of least concern
* Young, B. E., G. Sedaghatkish, E. Roca y Q. D. Fuenmayor. 1999. El Estatus de la Conservación de la Herpetofauna de Panamá.

## Enllaços externs

* Información sobre Dendrobates auratus en Amphibian Species of the World 5.2
# Tepidari

A l'antiga Roma, el tepidari (del llatí tepidarium, de tepidus, «tebi») és la part de les termes on es poden prendre els banys tebis. En l'organització dels banys antics, el tepidari és el pas intermedi entre el frigidari i el caldari; constitueix, així, el sedàs necessari entre les zones calentes i les zones fresques de l'establiment termal.

## Referències

* ↑ «Tepidari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Zehra Neşe Kavak

Zehra Neşe Kavak (Üsküdar, Istanbul, 30 de juny de 1963) és una metgessa i acadèmica turca. És la primera turc/a elegida a l'Academia Mundial de les Arts i Ciències (WAAS).

## Trajectòria

És graduada de la Facultat de Medicina Cerrahpaşa (especialitzada en cirurgià, "Cerrah paşa" significa Paixà Cirurgià) de la Universitat d'Istanbul, el 1986. Des de 1987 fins a 1991 va especialitzar-se en ginecologia, en hospitals d'Istanbul i de Londres (St. John's Hospital). El 2005 va esdevenir la primera metgessa turca en ser elegida membre de l'Associació Mundial de Perinatología.
És casada amb Cavit Kavak, exdiputat al parlament turc, exministre, i un dels fundadors de l'Anavatan Partisi a Turquia. La parella té dos fills, Mehmet i Hasan. Se la coneix com a Speedy Gonzalez entre els seus estudiants.

## Vegeu també

* Safiye Ali

## Referències

* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/turkiyeyi-onurlandiran-secim-13842610
* ↑ http://www.milliyet.com.tr/prof--kavak-einstein-in-akademisinde-yonetime-girdi-gundem-1194636/
* ↑ http://arsiv.sabah.com.tr/2008/03/15/ct/haber,2D9ADF3907304F99BA199224F70A828B.html
* ↑ http://www.dtik.org.tr/FaydaliBilgiler/Makaleler/531_%C3%96%C4%9Frencilerinin_Sevgilisi__%C4%B0lklerin_Kad%C4%B1n%C4%B1_Speedy_Gonzales.html Arxivat 2017-01-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina web
* "Cada dona ha de fer mamografia des de 40 anys": Entrevista amb Zehra Neşe Kavak
# Sant Joan Baptista d'Olesa de Bonesvalls

Sant Joan Baptista d'Olesa de Bonesvalls és una església d'Olesa de Bonesvalls (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau amb capelles laterals, cor als peus i absis, rectangular a la part exterior i d'un quart d'esfera a l'interior. La coberta és de volta de canó amb llunetes a l'interior, i de teula a dos vessants a l'exterior. La façana principal presenta quatre graons que condueixen a la porta d'accés d'arc escarser, on figura la data de 1776, a la part superior hi ha dues obertures circulars. A l'esquerra s'eleva la torre, de planta quadrada, amb quatre obertures d'arc de mig punt i coronament amb barana de balustres. A la part posterior hi ha una sèrie de construccions afegides a l'església.

## Història

L'església de Sant Joan Baptista es troba esmentada ja des del segle xii. El primitiu recinte religiós, de factura romànica, va ser consagrat el 1231. L'actual parròquia es va començar a bastir durant la segona meitat del segle xviii, quan n'era rector mossèn Marian Marcer. La documentació que es conserva a l'Arxiu Parroquial parla d'un contracte datat l'1.5.1776, on s'especifiquen les obres que encara resten per acabar l'edifici. També es troba a l'Arxiu Episcopal la llicència donada pel Vicari General a mossèn Marcer, amb data 19.6.1777, per tal de poder beneir l'església, cosa que es va fer la diada de Sant Joan. El campanar no va ser construït fins a l'any 1808.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan Baptista d'Olesa de Bonesvalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Oplismenopsis

Oplismenopsis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Oplismenopsis najada
* Oplismenopsis najadum
# Llista de sales de cinema de l'Hospitalet de Llobregat

Llista de sales de cinema de l'Hospitalet de Llobregat (per ordre alfabètic)
* Alhambra (1931-1987), carrer Llobregat, 4. Collblanc.
* Alpes (1979), mai inaugurat, avinguda Josep Tarradellas, 139-143. Sant Josep.
* Bar Cine Español (1920-1925?), Plaça Espanyola, 24. La Torrassa
* Cinematògraf Robert (1907-1914), conegut com a Cal Carreter (1907-1914), carrer Major, 109. Centre.
* Constelación (1950-1970), carrer Aprestadora, 150. Santa Eulàlia.
* Continental, carretera de Collblanc, Collblanc
* Florida (1958-1985), avinguda Miraflores/carrer Jardí, 49. La Florida.
* Ideal (1924-1989), carrer Rossend Arús, 49. Centre.
* Imperial (1911-1933), Rambla Just Oliveras/carrer Barcelona. Centre.
* Imperio (1929-1933), carrer Aprestadora/carrer Àngel Guimerà. Santa Eulàlia.
* Juventud (1931-1973), actual Teatre Joventut (1991), carrer Joventut, 4-10. Collblanc.
* La Farga (des del 1996), Avinguda Josep Tarradellas /avinguda Isabel la Catòlica. Centre.
* Lumiere (1973-1986), Rambla de la Marina, 168. Bellvitge.
* Marina (1974-1985), Rambla de la Marina, 279. Bellvitge.
* Marte (1924-1931), carrer Pujós, 64. Collblanc.
* Moderno (1942-1975), carrer Martí i Julià, 117-121. La Torrassa.
* Navarra (1960-1987), avinguda Severo Ochoa, 90. Pubilla Cases.
* Oliveras (1924-1989), Carrer Baró de Maldà, 10. Centre.
* Ópera (1957-1964), Carrer Josep Prats, 58. Centre.
* Rambla (1954-2010), després Rambla Cinemes, Rambla Just Oliveras, 20. Centre.
* Real (1925-1931), després Cine Republicano (1931-1934), i més tard Cine Continental (1955-1991), Carretera de Collblanc, 3. Collblanc.
* Rivoli (1964-1981), carrer General Mansó/Antiga Travessera. Pubilla Cases.
* Romero (1931-1974), carrer Doctor Martí i Julià/carrer Montseny. La Torrassa.
* Stadium (1958-198...), carrer Enric Prat de la Riba, 88-90. Sant Josep.
* Victoria (1923-1987), carrer Santa Eulàlia, 95. Santa Eulàlia.

## Referències

* ↑ Toril, Núria. El cinema a l'Hospitalet: de l'espectacle de fira a la multisala: 1907-1996. Hospitalet de Llobregat: Centre d'Estudis de l'Hospitalet, 1996.
* ↑ Morales, Ramon «Els cinemes de l'Hospitalet». Xipreret, (jul. 1988).
# Programació literària

La programació literària és una expressió escrita, estructurada, partida i documentada d'un programa d'ordinador adreçada a les persones i, indirectament, a les màquines. Hom escriu la documentació i el codi en un mateix fitxer del qual es poden extreure cadascun d'ells amb eines apropiades. La informació s'escriu i presenta en ordre i manera adreçades al consum humà, amb explicacions detallades. El codi s'haurà d'extreure i rearranjar per al procés habitual de compilació o interpretació. La intenció de la programació literària és facilitar la comprensió dels programes per allargar-ne la vida més enllà de la permanència dels professionals que els creen i mantenen.

## Història

El primer entorn de programació literària va ser WEB de Donald Knuth, el 1981, per al seu sistema T$_E$X de tipografia digital. Empra Pascal com a llenguatge de programació i TeX per a la tipografia.

## Eines

El programari gratuït CWEB és el WEB adaptat a programes en llenguatge C i C++, funciona en la majoria de sistemes operatius i genera documentació en TeX i PDF. El programari noweb val per a qualsevol llenguatge de programació i accepta TeX, LaTeX i HTML com a rerefons. Un altre programari és FunnelWeb que també treballa amb qualsevol llenguatge de programació.

## Bibliografia

* Knuth, Donald E. Literate Programming. , California: Universitat Stanford Center for the Study of Language and Information, 1992. ISBN 978-0937073803.
* Guari, Eitan M. TeX & LaTeX: Drawing and Literate Programming. McGraw Hill, 1994. ISBN 0-07-911616-7. .
* Nørmark, Kurt. «Literate Programming - Issues and Problems». University of Aalborg, 13-08-1998.

## Enllaços externs
### Recursos

* LiterateProgramming.com - CWEB (anglès)
* FunnelWeb - eina de programació literària Arxivat 2019-06-04 a Wayback Machine. (anglès)

### Exemples

* LiteratePrograms.org Wiki amb suport de programació literària (noweb) que presenta exemples d'algorismes en diferents llenguatges de programació (anglès)
# Zalacaín el aventurero

Zalacaín el aventurero és l'última novel·la de la trilogia Tierras vascas, juntament amb La casa de Aitzgorri (1900) i El mayorazgo de Labraz (1903), de l'escriptor basc Pío Baroja. La primera edició es va imprimir el 1908, i avui dia ocupa un lloc d'honor a la literatura espanyola. Aquesta novel·la es va incloure a la llista de les cent millors novel·les en espanyol del segle XX del diari El Mundo. La novel·la es va adaptar al cinema el 1928 i el 1955.
L'obra explica diverses aventures i desaventures d'un noi basc, Martín Zalacaín, nascut al poble fictici d'Urbía o Urbide, durant l'última guerra carlina.

## Referències

* ↑ Lista completa de las 100 mejores novelas
* ↑ Quesada, Luis. Ediciones JC,. La novela española y el cine (en castellà). Primera, 1986, p. 170.
* ↑ «Zalacaín el aventurero (1955)». Filmoteca de Catalunya. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «Zalacaín el Aventurero – Pío Baroja». [Consulta: 8 abril 2016].