OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Sala i Molins

Lluís Sala i Molins, més conegut com Louis Sala-Molins o Lluís Sala-Molins (Santpedor, 1935) és un professor de filosofia català.
Després d'estudiar a París i a Friburg. Va ser l'alumne i posterior ajudant de Vladimir Jankélévitch als anys 60. Sota la seva direcció, va escriure una tesi doctoral dedicada a La Philosophie de l'amour chez Raymond Lulle i defensada el 1975. El mateix any va entrar com a professor a la Sorbona.
Professor emèrit de filosofia política, va ensenyar a les universitats de París 1 i Tolosa 2. La majoria de les seves publicacions es refereixen a la filosofia del dret. Les seves publicacions tracten sobre les pràctiques de la Inquisició romana i la legislació sobre l'esclavitud negra a les colònies franceses sota l'Antic Règim (sobretot el Code Noir). Aquestes últimes obres han generat polèmica i crítiques per part de diversos historiadors del tràfic d'esclaus.

## Publicacions destacades

* Lulle. Arbre de Philosophie d’amour. Livre de l’ami et de l’aimé et Choix de textes philosophiques et mystiques. Introduction et traduction, Paris (Aubier-Montaigne) 1967.
* Nicolau Eymerich et Francisco Peña. Le Manuel des Inquisiteurs (Directorium inquisitorum). Introduction, traduction. Paris – La Haye (Mouton) 1973. Réédition: Paris (Albin Michel) 2001.
* La philosophie de l’amour chez Raymond Lulle. Préface de Vladimir Jankélévitch. Paris – La Haye 1974.
* Silvio Zavala. Amérique latine: philosophie de la Conquête. Introduction et traduction. Paris – La Haye 1977.
* La loi, de quel droit? Paris (Flammarion) 1977.
* Le Dictionnaire des Inquisiteurs (Repertorium Inquisitorum). Valence 1494. Introduction et traduction. Paris (Galilée) 1981.
* Raimundi Lulli Opera latina in Montepessulano composita anno MCCCIV. Editio critica. Turnhout (Brepols) 1982.
* Herder. Encara una filosofia de la història. Introduction et traduction. Barcelone (Laia) 1983.
* Sodoma A l’alba de la filosofia del dret. Barcelone (Edicions 62) 1984.
* Eimeric. Court traité. Introduction et traduction. Grenoble (Million) 1986.
* Le Code noir ou le calvaire de Canaan.1ère édition: Paris (P.U.F.) 1987; édition courante (10ème) Paris (PUF, « Les grands textes ») 2005.
* De rege. De libertate. Del rei. De la llibertat. Paris-Barcelone (Moufflon) 1988.
* Sodome. Exergue à la philosophie du droit. Paris (Albin Michel) 1991.
* L’Afrique aux Amériques. Le Code noir espagnol. Paris (PUF) 1992.
* Les misères des Lumières. Sous la Raison l’outrage. Paris (Robert Laffont) 1992. Réédition: Paris (Homnisphères) 2008.
* Déraison, esclavage et droit. Les fondements idéologiques et juridiques de la traite négrière et de l’esclavage. Collectif dirigé par Louis Sala-Molins et Isabel Castro-Henriques. Paris, Unesco 2002.
* Le livre rouge de Yahvé. Paris (La Dispute) 2004.

## Referències

* ↑ «Lluís Sala i Molins | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ Parisot, Thierry. «When immigration turns to slavery» (en anglès), 01-06-1998. [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ «Louis SALA-MOLINS - Encyclopædia Universalis». [Consulta: 8 juliol 2022].
# Apristurus parvipinnis

Apristurus parvipinnis és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 48 cm de longitud total i les femelles als 52.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Colòmbia, Guaiana Francesa, Mèxic, Panamà i Florida (Estats Units).

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Apristurus parvipinnis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Arnoia

Arnoia (abans de l'acord ortogràfic del 1990: Arnóia) és una freguesia portuguesa del municipi de Celorico de Basto, amb 18,73 km² d'àrea. En el cens del 2011 tenia 1.702 habitants (densitat de població: 90,9 hab./km²).

## Població

População da freguesia de Arnóia (1864 – 2011) :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1 768 | 1 939 | 2 145 | 1 754 | 1 844 | 1 815 | 1 840 | 2 151 | 2 157 | 2 108 | 2 169 | 2 055 | 1 901 | 1 919 | 1 702 |

## Cronologia

* 29 març del 1520: Celorico de Basto rep carta foral, pel rei Manuel I, i se'n situa la seu del municipi a Arnoia, al llogaret de Castelo
* 21 abril del 1719: canvi de la seu del municipi per Britelo, al llogaret de Freixieiro, conegut com Vila Nova do Freixieiro, hui Celorico de Basto.

## Patrimoni

* Castell d'Arnoia o castell dos Mouros o castell de Moreira
* Pelourinho de Castelo (llogaret de Castelo)
* Convent d'Arnoia, incloent-hi l'església, la creu de terme, la font oratori i els molins.

## Referències

* ↑ Helena Figueira. «Castanheira de Pêra e outros topónimos depois do Acordo Ortográfico». FLiP.
* ↑ Diário da República|Diário da República Eletrónico. «Nova grafia dos topónimos». Imprensa Nacional-Casa da Moeda. [Consulta: 26 febrer 2014].
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes
# Arnold (Missouri)

Arnold és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del July 2008 tenia 20.603 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arnold tenia 19.965 habitants, 7.550 habitatges, i 5.564 famílies. La densitat de població era de 685,2 habitants per km².
Dels 7.550 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.188 $ i la renda mediana per família de 53.664 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.972 $ mentre que les dones 27.222 $. La renda per capita de la població era de 20.378 $. Entorn del 3% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arnold». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arnold». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Arturo Vázquez Ayala

Arturo Vázquez Ayala (26 de juny de 1949) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ «Merecen el Tri sólo 6 jugadores: 'Gonini' Vázquez Ayala» (en castellà). Notimex, 11-06-2009. Arxivat de l'original el 21 juliol 2012.
* ↑ Luna C., Édgar. «La gloria en el infierno: "Gonini" Vázquez Ayala y el 78» (en castellà). Organización Editorial Mexicana, 19-05-2010.
* ↑ Arturo Vázquez Ayala a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Arturo Vázquez Ayala Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Anna Maria d'Orleans

Anna Maria d'Orleans (Saint-Cloud, França, 27 d'agost de 1669 - Torí, Sardenya-Piemont, 26 d'agost de 1728) fou una princesa de sang reial francesa amb el tractament d'altesa reial de la Casa d'Orleans, duquessa consort de Savoia i successivament reina consort de Sicília i reina consort de Sardenya-Piemont. A la mort d'Anna Maria, el 1728, el seu marit, el rei Víctor Amadeu II de Sardenya abdicà en favor del seu fill el 1730 i morí dos anys després a Moncalieri.

## Llinatge

Era filla del duc Felip I d'Orleans i de la princesa Enriqueta d'Anglaterra. Anna Maria era neta per via paterna del rei Lluís XIII de França i de la infanta Anna d'Espanya i per via materna del rei Carles I d'Anglaterra i de la princesa Enriqueta de França.
Fou germana de Maria Lluïsa d'Orleans, casada el 1679 amb Carles II de Castella, i germana per part de pare de Felip II d'Orleans i Elisabet Carlota d'Orleans, casada el 1698 amb Leopold I de Lorena.
El 10 d'abril de l'any 1684 contragué matrimoni a Versalles i després a Chambéry amb el duc Víctor Amadeu II de Savoia, fill de Carles Manuel II de Savoia i de la princesa Maria Joana Baptista de Savoia-Nemours, que posteriorment fou nomenat rei de Sicília i rei de Sardenya. La parella tingué sis fills:
* SA la princesa Maria Adelaida de Savoia, nada a Torí el 1685 i morta a Versalles el 1712. Es casà amb el príncep Lluís de França.
* SA la princesa Maria Anna de Savoia, nada el 1687 a Torí i morta el 1690.
* SA la princesa Maria Lluïsa de Savoia, nada el 1788 a Torí i morta el 1714 a Madrid. Es casà amb el rei Felip V d'Espanya.
* SA el príncep Víctor Amadeu de Savoia, nat el 1699 a Torí i mort el 1715.
* SM el rei Carles Manuel III de Sardenya, nat el 1701 a Torí i mort el 1773 a Torí. Es casà en primeres núpcies amb la princesa Anna Cristina de Sulzbach i en segones núpcies amb la princesa Polixena Cristina de Hessen-Rheinfels-Rotenburg i en terceres núpcies amb la princesa Elisabet Teresa de Lorena.
* SA el príncep Manuel Filibert de Savoia, duc de Chablais, nat a Torí el 1705 i mort dinou dies després.
# Artocarpus elasticus

L'Artocarpus elasticus és una espècie de planta amb flors del gènere Artocarpus dins la família de les moràcies nativa del sud de Myanmar, la península de Malaca, les illes de Borneo, Java i sumatra, l'axipièlag de les Filipines i les illes Petites de la Sonda.

## Taxonomia

Aquest tàxon va ser publicat per primer cop l'any 1825 a l'obra Bijdragen tot de flora van Nederlandsch Indië per Carl Ludwig Blume.

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims d'Artocarpus elasticus:
* Artocarpus blumei Trécul
* Artocarpus pubescens Blume
* Saccus blumei (Trécul) Kuntze
* Saccus elasticus (Reinw. ex Blume) Kuntze
* Saccus kunstleri (King) Kuntze

## Referències

* 1 2 3 «Artocarpus elasticus» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ Blume, Carl Ludwig. Bijdragen tot de Flora van Nederlandsch Indie (en llatí), 1825, p. 481.

## Vegeu també

* Arbre del pa
# Anthony Baffoe

Anthony Baffoe (Bonn, 25 de maig de 1965) és un exfutbolista ghanès de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Ghana.
Pel que fa a clubs, destacà a 1. FC Köln i FC Metz.

## Referències

* ↑ «Baffoe's mission for Africa». FIFA, 31-12-2009. Arxivat de l'original el 19 d'abril de 2010. [Consulta: 21 març 2010].
* ↑ Anthony Baffoe a worldfootball.net
* ↑ Anthony Baffoe a National-Football-Teams.com (anglès)
# Anthony Bennett

* Si cerqueu altres usos, vegeu Tony Bennett.
Anthony Harris Bennett (Brampton, Ontario, 14 de març de 1993) és un jugador de bàsquet canadenc. En 2013, es va convertir en el primer canadenc a ser triat en la primera posició del Draft de l'NBA.

## Referències

* ↑ «Canadian Anthony Bennett makes NBA history as 1st overall pick» (en anglés). CBC. [Consulta: 29 juny 2013].

## Enllaços externs

* Estadístiques de Anthony Bennett a Basketball-Reference.com (anglès)
| Precedit per: Anthony Davis | Primera elecció del Draft de l'NBA 2013 | Succeït per: Andrew Wiggins |
# At-Tàï (abbàssida)

Abu-Bakr Abd-al-Karim at-Tàï bi-L·lah (àrab: أبو بكر عبد الكريم الطائع بالله, Abū Bakr ʿAbd al-Karīm aṭ-Ṭāʾiʿ bi-Llāh), més conegut per la primera part del seu làqab com at-Tàï (932-1003), califa abbàssida de Bagdad (974-991).
Era fill del califa al-Mutí i d'una concubina grega que es deia Utb. Quan el pare fou destronat el 5 d'agost de 974 fou proclamat at-Tàï. Ibn al-Athir diu que durant el seu regnat no va tenir en cap moment prou poder per associar el seu nom a alguna empresa notable; només apareix en relació a monedes, diplomes i documents cerimonials. Es diu que tenia una força física excepcional. El govern efectiu el tenien a les seves mans els emirs buwàyhides. El març del 983, quan va morir Àdud-ad-Dawla, que era sogre d'at-Tàï, van començar problemes interns. A la tardor del 991 Bahà-ad-Dawla, que no podia pagar les seves tropes, fou convençut pel seu conseller Abu-l-Hàssan ibn al-Muàl·lim d'enderrocar el califa i apoderar-se de les seves riqueses. Bahà-ad-Dawla va demanar audiència i hi va anar amb un nombrós seguici, i a una ordre de l'emir, at-Tàï, que no sospitava res, fou arrancat del tron i portat a la residència de Bahà-ad-Dawla on va quedar provisionalment. El seu cosí Abu l-Abbàs Àhmad el va succeir amb el nom d'al-Qàdir. Aquest no fou reconegut pels samànides ni pels vassalls d'aquestos a Gazni i en les seves monedes els primers van continuar posant at-Tàï com a califa fins al final de la dinastia (van deixar d'encunyar moneda una mica abans); apareix també a les monedes gaznèvides fins al 999.
El setembre del 992 at-Tàï va obtenir permís per traslladar-se a la residència del seu cosí el califa on fou ben rebut i ben tractat. Va morir el 3 d'agost del 1003.

## Referències

W. Muir, The Caliphate: Its Rise, Decline and Fall, from Original Sources, 1892, en línia a Internet Archive
# At-Tamimí

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Saïd at-Tamimí (àrab: أبو عبد الله محمد بن سعيد التميمي, Abū ʿAbd Allāh Muḥammad b. Saʿīd at-Tamīmī) o, simplement, at-Tamimí (Jerusalem, ? - ?, 990) fou un metge del segle x conegut per les seves obres mèdiques. Nascut a Jerusalem, at-Tamimí passà la joventut prop de Jerusalem, on estudià medicina sota la tutela de dos metges locals, al-Hàssan ibn Abi-Nuaym i el monjo cristià anba Zakariyyà ibn Thawaba. At-Tamimí tenia un coneixement fora del comú de les plantes i les seves propietats, de manera que el seu servei en aquest àmbit era molt cobejat. Esdevingué el metge personal del governador ikhxídida de Ramla, al-Hàssan ibn Abd-Al·lah ibn Tughj al-Mastulí, abans d'anar a treballar a Fustat, actualment el Caire Vell, a Egipte. Cap al 970 s'estava a Fustat, on prosperà en el camp de la medicina i escrigué una obra mèdica per al visir Ibn Kil·lis, un jueu bagdadí que havia vingut a treballar a Egipte sota els auspicis dels fatimites. La seva especialitat era la formulació de fàrmacs i medicaments senzills, però el seu major èxit fou la invenció d'una triaga que es deia que funcionava com a antídot contra les picades de serp i altres verins, que anomenava tiryaq al-faruq (‘l'antídot de la salvació’) per les seves qualitats excepcionals.

## Referències

* ↑ Amar i Serri, 2004, p. 13.
* ↑ Amar i Serri, 2004, p. 24.

## Bibliografia

* Amar, Z.; Serri, Y. ארץ־ישראל וסוריה על־פי תיאורו של אלתמימי: רופא ירושלמי בן המאה העשירית (en hebreu). Bar-Ilan University Press, 2004. ISBN 9789652262523.
# At

«At o AT» té aquests significats:
* At o Ate (municipi de la Valclusa), ciutat d'Occitània i de França
* at (Unix), comanda Unix
* At, símbol de l'àstat
Viccionari
# At (pel·lícula)

At (en turc, Cavall) és una pel·lícula turca del 1981 dirigida per Ali Özgentürk.

## Trama

Huseyin, que no vol que el seu fill sigui pobre i ignorant com ell, i desitja que estudiï i tingui una professió, deixa la seva dona al poble i se'n va a Istanbul amb el seu fill.
Decidit que el seu fill s'eduqui a qualsevol preu, Hüseyin comença a fer negocis a Istanbul. Però viure a Istanbul no és gens fàcil. Les condicions negatives perjudicaran a Hüseyin tant econòmicament com moralment.
La pel·lícula d'Ali Özgentürk, que va guanyar molts premis, entre ells a Itàlia, Espanya, Brasil i la Xina, explica de manera impressionant la tragèdia d'un pare i un fill que vénen del poble a la ciutat pel bé dels seus ideals i lluiten per viure a la ciutat.

## Repartiment

* Genco Erkal - Hüseyin
* Harun Yeşilyurt - Ferhat
* Güler Ökten - La dona boja el fill de la qual va morir
* Ayberk Colok
* Yaman d'acord - Remzi
* Selçuk Uluerguven
* Erol Demiröz - Hamus
* Macit Koper - Selim
* Remzi Ekmekçi
* Gulsen Tuncer
* Lütfü Engin
* Suna Selen
* Zeki Alpan - Mecanògraf
* Bektas Altinok - Gullu
* Ilhami Bekir - Poeta
* Sıdıka Duruer - Narcís
* Erdal Gulver
* Emin respectuós
* Mehmet Gureli

## Premis

* Festival Internacional de Cinema d'Antalya de 1982 - 2a millor pel·lícula (Ali Özgentürk)
* Festival Internacional de Cinema d'Antalya de 1982 - Millor actor (Genco Erkal)
* 1r Festival Internacional de Cinema de Tòquio (1985) - Premi Foment
* III edició de la Mostra de València 1982 - Millor 3a pel·lícula

## Referències

* ↑ Ali Özgentürk: Plantilla:Webarviv, Milliyet 30/05/1982.
* ↑ El filme japonés 'Typhoon club', primer premio en el festival de Tokio, El País, 11 de juny de 1985
* ↑ Los filmes yugoslavo y marroquí ganaron la Mostra del Mediterráneo, ABC, 12 d'octubre de 1982

## Enllaços externs

* A SinemaTürk At
# Arnau de Leveson

Arnau de Leveson (Arnaud de Lévézou, † 30 de setembre de 1149) fou un eclesiàstic occità, bisbe de Besiers (1095-1121) i arquebisbe de Narbona (1121-1149) i legat pontifici permanent des de vers 1128.
Va néixer al castell de Leveson (Lévézou). Era fill d'Acfred, senyor de Leveson o Lévézou a Rouergue, i d'Arsinda, filla del vescomte Ricard II de Milhau i de Rixindis de Narbona. Es va beneficiar en la seva carrera de la influència del seu oncle Ricard de Milhau, abat de Sant Víctor de Marsella (1079-1106), arquebisbe de Narbona (1106-1121), cardenal i diverses vegades legat papal a França i altres estats. Fou prior de l'abàdia de Cassan fins que fou escollit bisbe de Besiers el 1095 o 1096. El 1114 Guillem IX de Poitou duc d'Aquitània es va apoderar de Tolosa en virtut dels drets de la seva esposa Filipa, en perjudici del jove comte Alfons I Jordà, que estava absent. El 1119 els tolosans es van revoltar contra l'ocupació aquitana i van massacrar al castellà del duc, reconeixent a Alfons I com a comte; aquest va confiar el govern de Tolosa al bisbe de Besiers Arnau de Leveson.
A la mort del seu oncle Ricar de Milhau el 15 de febrer de 1121, fou elegit al seu lloc el 16 d'abril següent com a arquebisbe de Narbona. Vers el 1128 fou nomenat llegat permanent del Papa Honori II. Durant la minoria de la vescomtessa Ermengarda de Narbona el 1134, Arnau va donar suport com a regent al comte Alfons I Jordà que va conquerir Narbona el 1139 amb el suport de l'arquebisbe.
Va morir el 30 de setembre de 1149 i el va succeir Pere d'Andusa (Pierre d'Anduze) fill del senyor d'Andusa, que era abat de Sant Geli.

## Referències

* Jérôme Belmon, Les vicomtes de Rouergue-Millau (Xe-XIe siècles, a Positions des thèses soutenues par les élèves de la promotion 1992, École nationale des chartes, París, 1992, pàgines 21-30, resum a «Enllaç».
* Jérôme Belmon, Aux sources du pouvoir des vicomtes de Millau (XIe siècle), a Vicomtes et vicomtés dans l'Occident médiéval, Presses universitaires du Mirail, Toulouse, 2008, pàgines 189-202, CD annex i pàgines 167-185. (ISBN 978-2-85816-942-9)
* Jacqueline Caille, Les seigneurs de Narbonne dans le conflit Toulouse-Barcelone au XIIe siècle, a Annales du Midi, volum 97, nº 171, juliol-setembre de 1985, pàgines 227-244. (ISSN 0003-4398)
* Laurent Macé, Les comtes de Toulouse et leur entourage, XIIe-XIIIe siècles : rivalités, alliances et jeux de pouvoir, Privat, Tolosa, 2000 (reimprés el 2003), 445 pàgines (ISBN 2708956000).
# Aquest home és perillós

Aquest home és perillós (títol original en francès: Cet Homme est dangereux) és una pel·lícula francesa dirigida per Jean Sacha, estrenada el 1953. Ha estat doblada al català.

## Argument

Lemmy Caution és encarregat de neutralitzar la banda criminal internacional del cap Siégella (Grégoire Aslan) com a investigador camuflat. Per infiltrar-se en el grup fa veure que és un evadit. Durant la seva recerca amagada a la Costa Blava coneix la bella Constance (Colette Deréal) que és una amiga de Siégella. Lemmy el pot convèncer que l'ajudarà a casar-se amb la rica hereva estatunidenca Miranda Van Zelden (Claude Borelli). Quan Lemmy ha obtingut prou proves de culpabilitat avisa la Interpol. Després envia documents a la Interpol, la seva cobertura es desmunta i li cal lluitar per la seva vida.

## Repartiment

* Eddie Constantine: Lemmy Caution
* Colette Deréal: Constance
* Grégoire Aslan: Siégella
* Claude Borelli: Miranda van Zelten
* Jacqueline Pierreux: Dora
* Véra Norman: Suzanne
* Guy Decomble: Jacques El Dingue
* Luc Andrieux: Maurice
* Henri Djanik: William Bosco
* Emile Genevois: un atleta
* Michel Seldow: Pierrot les Cartes
* Colette Mareuil
* Michel Nastorg: Goyas
* Jacques Richard: Jimmy
* Jacques Angelvin
* Luce Aubertin
* Gil Delamare
* Raymond Francky
* Roger Goze
* Louis Viret
* Don Ziegler
* Hy Yanowitz

## Referències

* ↑ esadir.cat. Aquest home és perillós. esadir.cat.
* ↑ «Cet homme est dangereux». The New York Times.
# Aurora Gil

Aurora Gil (La Corunya, 1919-Mèxic, 2008) va ser una il·lustradora gallega nacionalitzada mexicana, autora de calendaris i cartells publicitaris durant el segle xx. Nascuda a la Corunya es va traslladar a Mèxic a principis dels 1920. Va estudiar dibuix a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi. Entre 1894 i 1897 va treballar per a la companyia Galas de México, una editorial dedicada a dissenyar i fabricar calendaris, sent una de les quatre úniques dones que van aconseguir treballar per a aquesta signatura. En l'editorial va treballar al costat d'autors de renom com José Bribiesca, Eduardo Cataño i Jesús Helguera en dissenys de calendaris, cartells i cromos. Posteriorment es va dedicar a ensenyar pintura i pintar retrats a Ciutat de Mèxic.

## Referències

* ↑ Palhares, Hector. «Aurora Gil, una mujer que pintó calendarios» (en castellà). [Consulta: 20 novembre].
* ↑ «Cartel publicitario de Aurora Gil para la bebida "Jarritos"». Arxivat de l'original el 2013-04-11. [Consulta: 20 novembre 2012].
# Baró de Rialp

* No s'ha de confondre amb Marquesat de Rialb.
El títol nobil·liari de baró de Rialp fou concedit per primera vegada l'any 1925 a l'industrial barceloní i conseller de l'ajuntament de Barcelona Claudi de Rialp Navinés (1862 - 1949). El títol continua en la mateixa família essent l'actual baró de Rialp en Josep Mª de Rialp i de Setmenat.

## Llista de barons

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Claudi de Rialp Navinés | 1925-1936 |
| II | Joan Claudi de Rialp i Pons | 1956-1966 |
| III | Claudi de Rialp i Peyra | 1966-1967 |
| IV | Josep Maria de Rialp i de Sentmenat | 1969-actual titular |

## Història dels barons de Rialp

* Claudi de Rialp i Navinés (.-1949), I baró de Rialp.
* Es casà amb Maria Empar Pons i Calvet. Cedí el títol en 1936 al seu fill, qui el va succeir en 1956:
* Joan Claudi de Rialp i Pons (1888-.), II baró de Rialp.
* Es casà amb Maria del Pilar Peyra i Corominas. El va succeir, en 1966, el seu fill:
* Claudio de Rialp i Peyra, III baró de Rialp.
* Es casà amb Maria Assumpció de Sentmenat i Gallart. El va succeir, en 1969, el seu fill:
* Josep Maria de Rialp i de Sentmenat, IV baró de Rialp.
* Es casà amb Ana Cristina Werring.

## Referències

* ↑ Llistat de nobles
* ↑ «Llistat de títols». Arxivat de l'original el 2010-04-05. [Consulta: 15 juliol 2010].