OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont de Pedra (Girona)

* Per a altres significats, vegeu «Pont de Pedra (Riga)».
El Pont de Pedra és un pont que travessa l'Onyar al seu pas per la ciutat de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un pont construït amb pedra i sense gaires elements ornamentals. Presenta tres arcs rebaixats, que descansen sobre dos pilars centrals, amb tallamars arrodonits. El conjunt fa aproximadament 65 m de llarg per 10 m d'ample. Les voreres són amb lloses de pedra i la calçada amb llambordins. Les baranes també són massisses de pedra ben tallada.
L'actual pont de pedra formava part de la carretera de Madrid a França. Fou costejat per l'Estat Espanyol i se li va posa el nom d'Isabel II. Substituí al pont anterior del segle xiv, que també era de pedra i es coneixia amb el nom de Sant Francesc. El projecte, realitzat el 1849, és de l'enginyer Constantí German. Les obres es van començar el juny de 1850 sota la direcció de l'enginyer Víctor Martí. L'any 1852 les obres es troben paralitzades a l'alçada dels pilars. L'any 1854 es reprenen sota la direcció de Josep Maria Faquinetto. El dia 29 de juny de 1856 fou solemnement inaugurat.

## Vegeu també

* Vol Gastronòmic

## Notes

* 1 2 «Pont de Pedra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Harper (Kansas)

Harper és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 1.567 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harper tenia 1.567 habitants, 675 habitatges, i 417 famílies. La densitat de població era de 469 habitants/km².
Dels 675 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.272 $ i la renda mediana per família de 40.761 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 19.779 $. La renda per capita de la població era de 16.543 $. Entorn del 6,9% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harper». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harper». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arizona (pel·lícula de 1913)

Arizona és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Lawrence B. McGill estrenada el 1913. Pel·lícula muda, és considerada com el primer llargmetratge de la història del western. Segons les fonts, la direcció és atribuïda a Lawrence B. Mcgill o a Augustus E. Thomas.

## Argument

Un oficial de la Cavalleria dels EUA sacrifica la seva reputació per salvar la de la dona infidel del seu oficial superior.

## Repartiment

* Robert Broderick: Henry Canby
* Cyril Scott: Tinent Denton
* Gail Kane: Bonita Canby
* William Conklin: capità Hodgman
* Francis Carlyle: Coronel Bonham
* H D. Blakemore: Dr. Fenlon
* Alma Bradley: Lena Kellar
* Gertrude Shipman: Estrella Bonham
* Wong Ling: Sam Wong
* Elizabeth McCall: Mrs. Canby
* Charles E. Davenport: Tony Mostano
* Charles Graham: Sergent Kellar

## Referències

* ↑ Augustus E. Thomas, segons altres fonts
* ↑ Western Films
* ↑ Quid 2004, Robert Laffont, 2003 pàg 377
# Los tres huastecos

Los tres huastecos és una pel·lícula mexicana de 1948 dirigida per Ismael Rodríguez.

## Sinopsi

Criats per separat en tres pobles de la Huasteca, els trigèmins Andrade (Pedro Infante, interpretant tres papers) són molt diferents de caràcter malgrat ser idèntics físicament. Lorenzo, el tamaulipec, és bast i ateu; Juan de Dios, el potosí, és capellà d'una parròquia, mentre que Víctor, de Veracruz, és capità de l'exèrcit. La seva enorme semblança física és motiu de conflictes i Juan de Dios tracta de solucionar els problemes dels seus dos germans. Lorenzo pare de "La Tucita" (María Eugenia Llamas Muñoz) és confós al principi amb el de sobrenomenat "El Coyote", un suposat bandit i assassí, ell té com a ajudant Alejandro, el veritable "Coyote" (Alejandro Ciangherotti), xicot de Mary Toña de la que s'enamora Víctor, qui al seu torn tracta d'arrestar al Coyote sense saber que és el seu propi germà. Al final els tres acaben vestits igual per diferents raons cantant, amb el veritable Coyote empresonat.

## Repartiment

* Pedro Infante
* Blanca Estela Pavón
* Fernando Soto "Mantequilla"
* María Eugenia Llamas
* Alejandro Ciangherotti
* Guillermo Calles
* Roberto Corell
* Paz Villegas
* Conchita Gentil Arcos
* Antonio R. Frausto
* Hernán Vera
* Salvador Quiroz
* Julio Ahuet
* Guillermo Bravo Sosa
* Chel López
* Humberto Rodríguez
* Irma Dorantes
* Jaime Jiménez Pons
* José Luis Moreno
* José G. Cruz
* María Luisa Alcalá

## Comentaris

Aquest film ocupa el lloc 51 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Somos el juliol de 1994.

## Premis

A la IV edició dels Premis Ariel va rebre sis nominacions: al millor director i millor guió per a Ismael Rodríguez, ala millor actor principal per Pedro Infante, ala millor paper juvenil per María Eugenia Llamas (Tucita), a la millor adaptació i a la millor edició de pel·lícula, però no en va obtenir cap.

## Referències

* ↑ Los tres huastecos a abc.es
* ↑ Chavez, Denise, "Loving Pedro Infante", Farrar, Straus and Giroux, New York, (2001), p. 5. This author states: "Some people call [Pedro Infante] the Bing Crosby of Mexico, but he's more, much more than that. He was bigger than Bing Crosby or even Elvis Presley."
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 23 gener 2009].
* ↑ 4 Premios Ariel (1949) - Películas de 1948 a Filmaffinity.

## Enllaços externs

* Fitxa técnica a la pàgina del cinema mexicà de l'ITESM.
* Los tres huastecos, pel·lícula sencera a Facebook.
# Mèsia Segona

Mèsia Segona (Moesia Secunda) fou el nom que va agafar la Mèsia Inferior vers el 294 amb la reorganització de Dioclecià.
Vers el 250 es va abandonar la Dàcia i les dues Mèsies van quedar separades per una nova província (on es van establir els que van fugir de Dàcia) coneguda per Dàcia Aureliana; vers el 294 Dioclecià va reorganitzar l'administració i les dues Mèsies van passar a ser Mèsia Primera (Moesia Prima) a l'oest i Mèsia Segona (Moesia Secunda) a l'est.
La Mèsia Segona afrontava al nord amb el Danubi; a l'est amb la Dàcia Aureliana; al nord-est amb la nova província d'Escítia (segregada de la Mèsia); al sud-est amb la mar Negra; al sud -est amb la província d'Hemimonto; i al sud-oest amb la província de Tràcia.
Les principals ciutats eren Marcianòpolis, Odessus, Nicòpolis, Abrittus, Durostorum (Silistra), Transmarisca, Sexaginta Prista i Novae. La província disposava de nombroses fortaleses i d'una muralla entre Axiopolis i Tomi. A la província estaven aquarterades la Legio I Italica i la Legio XI Claudia i algunes unitats menors d'infanteria, cavalleria i marina fluvial.
# Província de Kénitra

La província de Kénitra (en àrab إقليم القنيطرة, iqlīm al-Qanīṭra; en amazic ⵜⴰⵙⴳⴰ ⵏ ⵇⵏⵉⵟⵕⴰ) és una de les províncies del Marroc, fins 2015 part de la regió de Gharb-Chrarda-Béni Hssen i actualment de la de Rabat-Salé-Kenitra. Té una superfície de 3.253 km² i 1.061.435 habitants censats en 2004. La capital és Kénitra. En 2009 va perdre part del seu territori per formar la nova província de Sidi Slimane.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1994 | 2004 | 2014 |
| 979.210 | 1.167.301 | 1.061.435 |
| 1994, 2004, 2014 : cense oficial |||

## Divisió administrativa

La província de Kénitra consta de 3 municipis i 17 comunes:
| Nom | Codi geogràfic | Tipus | Llars | Població (2004) | Estrangers | Nacionals | Notes |
| Kénitra | 281.01.01. | Municipi | 102,177 | 431,282 | 1,587 | 429,695 | Capital |
| Mehdya | 281.01.05. | Municipi | 6,653 | 28,636 | 74 | 28,562 | |
| Souk El Arbaa | 281.01.11. | Municipi | 14,268 | 69,265 | 28 | 69,237 | |
| Ameur Seflia | 281.03.01. | Comuna rural | 4,882 | 28,540 | 5 | 28,535 | |
| Haddada | 281.03.05. | Comuna rural | 2,758 | 15,898 | 3 | 15,895 | |
| Mnasra | 281.05.07. | Comuna rural | 5,360 | 34,429 | 2 | 34,427 | |
| Oulad Slama | 281.03.11. | Comuna rural | 3,135 | 19,488 | 11 | 19,477 | |
| Sidi Taibi | 281.03.13. | Comuna rural | 11,518 | 53,449 | 7 | 53,442 | |
| Ben Mansour | 281.05.03. | Comuna rural | 6,698 | 43,822 | 4 | 43,818 | |
| Mograne | 281.05.09. | Comuna rural | 5,260 | 31,292 | 2 | 31,290 | |
| Arbaoua | 281.07.01. | Comuna rural | 6,023 | 32,690 | 0 | 32,690 | 3,050 residents viuen al centre, anomenat Arbaoua; 29,640 viuen en zones rurals. |
| Beni Malek | 281.07.03. | Comuna rural | 4,306 | 26,098 | 2 | 26,096 | |
| Kariat Ben Aouda | 281.07.05. | Comuna rural | 1,924 | 11,087 | 1 | 11,086 | |
| Oued El Makhazine | 281.07.07. | Comuna rural | 1,606 | 7,266 | 0 | 7,266 | |
| Bahhara Oulad Ayad | 281.09.01. | Comuna rural | 5,297 | 31,860 | 0 | 31,860 | |
| Sidi Allal Tazi | 281.09.09. | Comuna rural | 3,098 | 18,055 | 0 | 18,055 | 4,870 residents viuen al centre, anomenat Sidi Allal Tazi; 13,185 viuen en zones rurals. |
| Sidi Mohamed Lahmar | 281.09.13. | Comuna rural | 6,358 | 42,637 | 3 | 342,634 | |
| Souk Tlet El Gharb | 281.09.15. | Comuna rural | 3,614 | 22,554 | 3 | 22,551 | |
| Chouafaa | 281.11.03. | Comuna rural | 3,072 | 18,436 | 2 | 18,432 | |
| Lalla Mimouna | 281.11.05. | Comuna rural | 5,309 | 29,479 | 0 | 2,479 | 15,767 residents viuen al centre, anomenat Lalla Mimouna; 13,712 residents viuen en zones rurals. |
| Moulay Bousselham | 281.11.07. | Comuna rural | 5,026 | 26,608 | 63 | 26,545 | 7,372 residents viuen al centre, anomenat Moulay Bousselham; 19,236 viuen en zones rurals. |
| Sidi Boubker El Haj | 281.11.11. | Comuna rural | 3,149 | 19,327 | 13 | 19,314 | |

## Referències

* ↑ «Cens general de població 2004» ( PDF) (en (francès)). Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 10 juliol 2016].
# Pont de Pedra

«Pont de Pedra» té aquests significats:
* Pont de pedra del canal de la dreta de l'Ebre, al nucli d'Amposta, sobre un canal
* Pont de pedra d'Agramunt, a Agramunt, sobre el Sió.
* Pont de Pedra (Girona), a Girona, sobre l'Onyar
* Pont de Pedra (Riga), a Riga (Lituània), sobre el Dauvaga
# Hel·ladi

Hel·ladi (Helladius) és el nom dels següents personatges:
* Hel·ladi d'Alexandria, escriptor grec.
* Hel·ladi Bizantí, escriptor egipci.
* Hel·ladi de Cesarea, bisbe de Cesarea de Capadòcia.
* Hel·ladi de Tars, bisbe de Tars.
# Antonio Otero Seco

Antonio Otero Seco (Cabeza del Buey, 1905 - Rennes, 29 de desembre de 1970) va ser un escriptor, poeta, periodista i crític literari espanyol. D'ideologia republicana, va col·laborar en publicacions com Nuevo Diario, Correo Extremeño, La Libertad, Diario de Madrid, Heraldo de Madrid, Mundo Gráfico, Estampa, La Voz, El Sol, La Verdad, Política, Misión, Mundo Obrero, Frente Rojo, Levante i CNT; i fora d'Espanya a Le Monde, Les Temps Modernes, Ibérica o Le Monde des Livres. En acabar la Guerra Civil espanyola, va ser empresonat i condemnat a mort; commutada la pena i posat en llibertat cap al 1941, va marxar a l'exili a França el 1947, primer a París i més tard a Rennes, on va treballar a la universitat d'aquesta ciutat. Després de la seva defunció, el 1973, es va publicar un llibre en el seu honor, titulat Homenaje a Antonio Otero Seco.

## Referències

* ↑ Martín Gijón, 2007, p. 1171.
* 1 2 Pecellín Lancharro, 2012, p. 163.
* ↑ Pecellín Lancharro, 2012, p. 162.
* ↑ Martín Gijón, 2007, p. 1171-1172.
* ↑ Pecellín Lancharro, 2012, p. 161.
* ↑ Pecellín Lancharro, 2012, p. 161, 163.
* ↑ Martín Gijón, 2007, p. 1172-1176.
* ↑ Issorel, 1973, p. 227-231.

## Bibliografia

* Issorel, Jacques «Homenaje a Antonio Otero Seco» (en francès). Bulletin Hispanique, 75, 1-2, 1973, pàg. 227-231. ISSN: 1775-3821.
* Martín Gijón, Mario «Antonio Otero Seco, escritor desterrado y mediador intelectual entre el exilio y el interior». Revista de Estudios Extremeños. Centro de Estudios Extremeños, 63, 3, 2007, pàg. 1169-1183. Arxivat de l'original el 2015-11-04. ISSN: 0210-2854 [Consulta: 2 desembre 2015].
* Pecellín Lancharro, Manuel «Antonio Otero Seco, masón extremeño muerto en el exilio». Boletín de la Real Academia de Extremadura de las Letras y las Artes. Real Academia de Extremadura de las Letras y las Artes, 20, 2012, pàg. 159-176. ISSN: 1130-0612.
# Los tres Reyes Magos

Los tres Reyes Magos és una pel·lícula animada mexicana de 1974. Fou estrenada l'1 de juliol de 1976. Es basa en una història escrita per la novel·lista Rosario Castellanos sobre la vida dels Reis d'Orient. És considerada com el primer llargmetratge animat fet a Mèxic.

## Argument

Els reis Melcior, Gaspar i Baltasar són guiats per l'Estrella de Betlem cap al lloc on la Mare de Déu donarà a llum al nen Jesús. Satanàs, sota la forma del príncep Olbaid, decideix obstaculitzar el viatge dels Reis amb l'ajuda del diable Murcio. A més, Olbaid aconsella al rei Herodes perquè indagui el lloc on naixerà el futur Messies. A causa del fracàs de Murcio, el príncep Olbaid s'enfronta personalment als Reis, però no té èxit. Finalment, els Reis arriben a Betlem i adoren al nen.

## Veus

Font: IMDb
| Personatge | Actor de veu |
| Arcàngel Gabriel | Jorge Sánchez Fogarty |
| Verge Maria | Azucena Rodríguez |
| Josep el fuster | José Lavat |
| Estrella de Belem | Gloria Rocha |
| Melcior | Manuel de la Llata |
| Yana | Rocío Garcel |
| Gaspar | Alberto Gavira |
| Darío | Olga Donna-Dío |
| Baltasar | Armando Coria |
| Bunga | Juan Domingo Méndez |
| Príncep Olbaid | Guillermo Portillo Acosta |
| Herodes | Víctor Alcocer |
| Centurió | Jaime Vega |
| Murcio | Fernando Ruiz |
| Presentador | Carlos David Ortigosa |
| ¿? | Antonio Raxel |
| ¿? | David Reynoso |
| ¿? | Mónica Serna |
| ¿? | Rocío Villagarcía |

## Referències

* 1 2 3 4 Rodríguez Bermúdez, Manuel. Animación: una perspectiva desde México. México: UNAM, 2007, p. 136. ISBN 978-970-32-4762-2 [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ «Carrera infantil y el filme Los Reyes Magos animarán el domingo a Montalbán». El Universal, 02-12-2014. [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ «Los 3 reyes magos (1976), Full Cast & Crew». Internet Movie Database. [Consulta: 2 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Los tres Reyes Magos a YouTube
# Prunèl·lids

Els prunèl·lids (Prunellidae Richmond, 1908) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes. Comprenen 12 espècies que pertanyen al gènere Prunella. Genèricament són coneguts com a prunel·les.

## Morfologia

* De 15 a 17 cm de llargària.
* Ales arrodonides i amb 10 rèmiges principals.
* Bec recte i prim amb l'extrem lleugerament ganxut.

## Reproducció

Construeixen nius en forma de copa i hi ponen 4 ous amb unes tonalitats vermellenques o blavenques que són covats per tots dos progenitors.

## Alimentació

Mengen insectes a l'estiu i llavors i baies a l'hivern.

## Distribució geogràfica

Viuen a Euràsia.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional versió 12,1, 2022 la família dels prunèl·lids està formada per un gènere, Prunella, amb 12 espècies:
* Prunella collaris - cercavores alpí.
* Prunella himalayana - cercavores de l'Himàlaia.
* Prunella rubeculoides - pardal de bardissa pit-roig.
* Prunella strophiata - cercavores pintat.
* Prunella montanella - pardal de bardissa siberià.
* Prunella fulvescens - cercavores bru.
* Prunella ocularis - cercavores de Radde.
* Prunella atrogularis - pardal de bardissa gorjanegre.
* Prunella koslowi - cercavores de Kozlov.
* Prunella modularis - pardal de bardissa europeu.
* Prunella rubida - pardal de bardissa del Japó.
* Prunella immaculata - pardal de bardissa immaculat.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 730. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2022. IOC World Bird List (v12.1). doi: 10.14344/IOC.ML.12.1.

## Enllaços externs

* «Prunèl·lids». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Informació sobre les 12 espècies de prunèl·lids. (francès) i (anglès)
* Taxonomia dels prunèl·lids. (anglès)
# Riu Nagara

El Riu Nagara (長良川, Nagara-gawa) té la seva font a la ciutat de Gujō, prefectura de Gifu, i la seva desembocadura a la ciutat de Kuwana, prefectura de Mie, Japó. Juntament amb el riu Kiso i el riu Ibi, el riu Nagara és un dels tres rius Kiso de la plana de Nōbi. Anteriorment, el riu es deia riu Sunomata (墨 俣 川Sunomata-gawa). Amb una longitud de 166 km (103 mi), drena una superfície de 1,985 quilometres quadrats (766 sq mi) a la regió de Chūbu i desemboca a la badia d'Ise. El govern del Japó el classifica com a riu de classe 1.

## Esquema

A més, famós per ser un riu que flueix clarament, ha estat nomenat un dels "Tres rius que flueixen clarament al Japó", juntament amb el riu Kakita a la prefectura de Shizuoka i el riu Shimanto a la prefectura de Kōchi. El 1985, la secció mitjana del riu Nagara va rebre el nom de "Les 100 aigües famoses del Japó". A més, es va incloure entre les principals zones de bany del Japó tant el 1988 com el 2001. El riu també és una destinació turística popular a causa de Nagaragawa Onsen, una col·lecció d’aigües termals naturals (sobretot a la ciutat de Gifu) conegudes pel seu alt contingut en ferro.
Riu avall, el riu Nagara convergeix i divergeix amb els rius Kiso i Ibi en diverses ocasions. Tot i que el riu Nagara es considera part del sistema del riu Kiso, diversos projectes de construcció al llarg dels anys han mantingut els dos rius separats fins a la desembocadura del riu.
Altres projectes de construcció anteriorment també havien canviat el cabal del riu. Fins al període Shōwa, dos rius menors van divergir del riu Nagara al cor de la ciutat de Gifu, però la construcció el 1939 va crear el camí actual del riu a través del sistema. Com a resultat d’aquesta construcció, uns 160 ha (0.62 sq mi) de terreny, on es va construir el Gifu Memorial Center, escoles i altres edificis.

## Pesca de corbs marins

La pesca de corbs és una antiga tradició en què els corbs marins s’utilitzen per capturar diversos peixos en llacs i rius. La pesca de corbs marins es fa a dues ciutats: Gifu, on s’anomena " Pesca de corbs marins al riu Nagara ", i Seki, on s’anomena "Pesca de corbs marins d’Oze" (小 瀬 鵜 飼Oze Ukai). Tot i que altres onze llocs del Japó també acullen la pesca de corbs marins, només els mestres pesquers del riu Nagara són pescadors imperials de la Household Agency.

## Comunitats fluvials

El riu travessa o forma el límit de les comunitats següents:

### Prefectura de Gifu

    Gujō, Mino, Seki, Gifu, Mizuho, Ōgaki, Anpachi, Wanouchi, Kaizu

### Prefectura d'Aichi

    Aisai

### Prefectura de Mie

    Kuwana

## Vegeu també

* Batalla de Sunomatagawa

## Referències

* ↑ Cormorant Fishing on the Nagara River Arxivat 2007-04-28 a Wayback Machine., Gifu City Hall. Accessed June 8, 2007.
# Alan Cartwright

Alan George Cartwright (Berkshire, 10 d'octubre de 1945 - 4 de març de 2021) va ser un baix britànic, popular per haver format part del grup de rock progressiu Procol Harum.
Abans d'unir-se a Procol Harum el 1972 havia tocat el baix per Freddie Mack al costat de B.J. Wilson i Roger Warwick. La incorporació de Cartwright a Harum li va permetre a Chris Copping concentrar-se a gravar l'òrgan per a les produccions de la banda. El primer àlbum de Procol Harum en el qual va participar va ser en el directe Procol Harum Live with the Edmonton Symphony Orchestra. Va continuar gravant i fent gires amb la banda fins al llançament de l'àlbum d'estudi Procol's Ninth el 1975.
Va morir el 4 de març de 2021 als 75 anys a causa d'un càncer estomacal.

## Referències

* ↑ Vengadesan, Martin «Forgotten but not gone». Malaysia Star, 11-09-2005 [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Redacción. «Procol Harum’s former bassist Alan Cartwright has died» (en anglès). PROG, 09-03-2021.
# Pont de Normandia

El pont de Normandia és un pont atirantat que travessa l'estuari del riu Sena. Uneix la ciutat de L'Havre, en la riba dreta, amb Honfleur, en la riba esquerra. La seva longitud total és de 2143,21 m, dels quals 856 m es corresponen amb l'obertura central del pont.
Al moment de la seva inauguració en 1995, va ser el pont atirantat amb l'obertura més gran del món, superant en més de 250 m el rècord establert pel pont Yangpu de Shanghái, construït el 1993 amb una obertura de 602 m. El 1999 es va veure superat en 34 m pel Gran Pont de Tatara al Japó. El rècord de longitud total com a pont atirantat el va perdre el 2004 en finalitzar-se la construcció del pont de Riu-Antírio a Grècia. El setembre de 2014 encara era el 6è pont atirantat amb major obertura del món.

## Construcció

La direcció d'obra va ser a càrrec de la Cambra de comerç i indústria de l'Havre. Els treballs es van iniciar el 1988 i es van perllongar durant set anys. La inauguració oficial va tenir lloc el 20 de gener de 1995.

## Estructura
### Tauler

El tauler, d'una amplària de 23,60 m, té quatre carrils destinats als automòbils, dues pistes per a bicicletes i dues voreres per a vianants. El tauler consta de dues parts: una part metàl·lica, de 624 m, a una altura de 59,12 m sobre el Sena; aquest tauler està compost de 32 dovelles de 19,65 m; cadascuna de les dovelles està connectada a l'extrem d'un dels pilars amb tirants que es fixen d'un extrem a l'altre de les dovelles. La resta del tauler està construït en formigó pretesat i conté dos viaductes d'accés.

### Pilars

Construïts en formigó armat, els pilars tenen forma de "Y" invertida. Mesuren 214,77 m i pesen 20.000 tones cadascun; d'aquestes, 11.700 tones corresponen a l'armadura metàl·lica i 150 tones als cables de pretesat. A causa de la forma esfèrica de la Terra, hi ha quatre centímetres de diferència entre la base dels pilars i el seu punt més elevat.

### Tirants

El pont té un total de 184 tirants, formats per diversos cables d'acer, entre 31 i 53, en funció de la força que han de suportar. Estan protegits de les agressions exteriors mitjançant una capa de cera i un embolcall de polietilè. Estan units formant feixos i disposen d'un recobriment amb perfil aerodinàmic. La seva longitud varia entre els 95 i els 450 metres.

## Vegeu també

* Pont atirantat
* Le Havre
* Honfleur
* Pont Rio-Antírrio

## Referències

* ↑ Structurae. «Pont de Normandie» (en francès). [Consulta: 1 maig].

## Enllaços externs

* structurae.info