OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Testigo para un crimen

Testigo para un crimen és una pel·lícula argentina de 1963 dirigida per Emilio Vieyra. Va ser la primera de dues col·laboracions entre aquest director i l'actriu Libertad Leblanc (la segona seria María M., a l'any següent). Es tracta d'un thriller policial. Jorge Mobaied va ser assistent de direcció.
Filmada en blanc i negre, va ser estrenada a l'Argentina el 18 de setembre de 1963.

## Sinopsi

Mauricio Peña (José María Langlais), un home adinerat, arriba a Buenos Aires per a venjar la mort del seu jove germà Raúl (Alfonso de Grazia). Trava relació amb una suggestiva rossa sobrenomenada Blondie (Llibertat Leblanc), cantant d'un club nocturn regenteado per Otero (Carlos Carella), un cap mafiós.
Després de guanyar-se la confiança d'Otero, simulant estar disposat a finançar una operació d'assalt, Mauricio porta Blondie al seu apartament. Després de fer l'amor, interroga a la noia sobre les activitats d'Otero. Sense saber que l'estan usant com a informant, Blondie proveeix informació a Mauricio, informació que porta a aquest a creure que l'assassí que cerca és un gàngster anomenat Ricci (Amadeo Novoa).
No obstant això, Maurici no arriba a executar el seu pla de venjança contra Ricci. En un intent de violar a Blondie, Ricci és ultimat per un admirador de Blondie anomenat Loco (Mariano Bauzá), un home amb una certa malaptesa mental.
Otero mana als seus sequaços al fet que matin a Mauricio durant l'assalt. Però Mauricio aconsegueix ultimar-los i sortir amb vida.
Comprediendo que Blondie ha actuat com a informant de Mauricio, Otero va al seu apartament i la colpeja salvatgement. Llavors apareix Loco i mata a Otero. Arriba llavors Mauricio, qui és arrestat com a autor de la mort d'Otero, fins que Loco és finalment capturat.
Però Mauricio encara haurà d'esbrinar ―amb l'ajuda de l'inspector Santoni (Eduardo Muñoz)― qui ha assassinat al seu germà Raúl.

## Repartiment

* Libertad Leblanc ... Blondie
* José María Langlais ... Martin Peña
* Amadeo Novoa ... Ricci
* Alfonso De Grazia ... Raúl Peña
* Carlos Carella ... Otero
* Eduardo Muñoz ... Inspector Santoni
* Mariano Bauzá ... Loco
* Dora Baret ... Matilde
* Julio De Grazia ... Romero
* Raúl del Valle ... Quinteros
* Michelle ... Self
* Rey Charol ... Barman
* Justo Martínez
* Raúl Szabó ... Sereno

## uriositats

Un dels números musicals en el club nocturn és realitzat per Michelle, un famós travestí estatunidenc, contractat especialment per a aquesta seqüència. Va ser la primera aparició d'un travestí en una pel·lícula argentina, una audàcia per a l'època.

## Referències

* ↑ Testigo para un crimen a la Fundación Malba
* ↑ Fitxa a IMDb (Internet Movie DataBase).
* ↑ Emilio Vieyra, el Precursor, cinefania.com

## Enllaços externs

* Testigo para un crimen a YouTube
* Testigo para un crimen a cinenacional.com
# Teoria de Marcus

La teoria de Marcus (denominada en algunes de les seves formulacions com a teoria de Marcus-Hush-Jortner), és una teoria desenvolupada originalment per Rudolph A. Marcus. Explica les velocitats de les reaccions de transferència electrònica.
Rudolph A. Marcus va rebre el Premi Nobel de Química l'any 1992 per aquesta teoria. La teoria de Marcus és utilitzada per descriure un nombre de processos tan importants en química i biologia, com la fotosíntesi, la corrosió, certs tipus de quimioluminescència o la separació de càrregues en alguns tipus de cèl·lules solars.

## Referències

* ↑ NanoBioTechnology: bioinspired devices and materials of the future. Humana Press, 2008, p. 162. ISBN 9781588298942 [Consulta: 12 octubre 2010].

## Bibliografia

* Marcus, Rudolph A. «Electron transfer reactions in chemistry: theory and experiment» (pdf) (en anglès). Chemistry. Nobel Organization, 08-12-1992, pàg. 69-92.
# Termes romanes de Boí

Les Termes romanes de Boí és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Únics vestigis de les termes romanes situats als afores del nucli de la vila en una zona de difícil accés. Destaca principalment la font d'on en brollava l'aigua, que segles posteriors van continuar utilitzant com a banys fins als nostres dies, tot desviant les aigües als balnearis de Boí.

## Història

Primera font destinada als tractaments termals que el 1859 va ser desviada al pati interior de l'hotel Caldes, on s'aplicaven els banys dolços. Té una temperatura de 49,4 graus i és rica en silici.

## Referències

* 1 2 «Termes romanes de Boí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# The Rainbow Jacket

The Rainbow Jacket és una pel·lícula dramàtica britànica realitzada el 1954 per Ealing Studios, produïda per Michael Relph, dirigida per Basil Dearden, i protagonitzada per Robert Morley, Kay Walsh, Bill Owen, Honor Blackman i Sid James.

## Argument

Un jockey campió que ha desprestigiat la seva pròpia carrera per haver acceptat un suborn, agafa sota la seva protecció un jove genet.

## Repartiment

* Kay Walsh - Barbara Crain
* Bill Owen - Sam
* Edward Underdown - Geoffrey Tyler
* Robert Morley - Lord Logan
* Honor Blackman - Mrs Tyler
* Fella Edmonds - Georgie Crain
* Charles Victor - Mr Voss
* Wilfrid Hyde-White - Lord Stoneleigh
* Ronald Ward - Bernie Rudd
* Howard Marion-Crawford - Travers
* Sid James - Harry
* Michael Trubshawe - Gresham
* Sam Kydd - Bruce
* Michael Ripper - Benny Loder
* Frederick Piper - Lukey
* Eliot Makeham - Valet
* Brian Roper - Ron Saunders
* Gordon Richards - Jockey

## Recepció

La pel·lícula fou estrenada a l'Odeon Leicester Square de Londres el 27 de maig de 1954, i el crític de The Times va escriure que "És, doncs, una pel·lícula entretinguda, una pel·lícula enamorada de les carreres però no tan dedicada que s'abstingui de suggerir que, en la carrera de St Leger Stakes hi pot haver alguns esdeveniments molt curiosos."
Seixanta anys després de l'estrena, TV Guide considerava que "una precipitada sortida d'aquesta pel·lícula força entretinguda, que presenta figures reals de les carreres britàniques com Raymond Glendenning i Gordon Richards," mentre que Time Out va assenyalar que la pel·lícula va ser "la primera col·laboració entre Dearden i TEB Clarke després de The Blue Lamp… Malgrat el seu tema intrigant, la pel·lícula ofereix una visió poc acollidora i sentimental de la vida típica de les darreres pel·lícules d'Ealing."

## Referències

* ↑ Barr, Charles. Ealing Studios. University of California Press, 1998, p. 157. ISBN 978-0-520-21554-2.
* ↑ «The Rainbow Jacket». British Film Institute. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2012. [Consulta: 20 novembre 2013].
* 1 2 «The Rainbow Jacket | review, synopsis, book tickets, showtimes, movie release date | Time Out London». Timeout.com, 18-09-2007. [Consulta: 3 abril 2014].
* ↑ The Times, 27 May 1954, page 2: Classified - Picture Theatres - Odeon Leic. Sq. - The Rainbow Jacket Linked 2015-07-06
* ↑ The Times, 27 May 1954, page 4: Odeon Ceinama - "The Rainbow Jacket" Linked 2015-07-06
* ↑ «The Rainbow Jacket Review». Movies.tvguide.com. Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 3 abril 2014].

## Enllaços externs

* The Rainbow Jacket al British Film Institute
* The Rainbow Jacket al British Board of Film Classification
# Tocllaraju

Tocllaraju (possiblement del quítxua tuqlla trampa, rahu neu, gel, muntanya amb neu,) és una muntanya de la Serralada Blanca als Andes del Perú. S'alça fins als 6.034 m d'altura i es troba a la Regió d'Ancash, a la frontera entre la província de Carhua i la de Huaraz. El Tocllaraju es troba al nord-oest de les muntanyes Pukaranra i Palcaraju.

## Ascensions

Les rutes més senzilles per accedir al cim d'aquesta muntanya es troben a les cares nord i nord-est. La cara nord-est és considerada PD+/AD- i fou la que empraren W. Brecht i H. Schweizer el 31 de juliol de 1939 per accedir per primera vegada al cim.

## Referències

* ↑ «Nevado Tocllaraju, Peru». peakbagger.com. [Consulta: 6 gener 2017].
* 1 2 3 Alpenvereinskarte 0/3b. Cordillera Blanca Süd (Peru). 1:100 000. Oesterreichischer Alpenverein, 2005. ISBN 3-937530-05-3.
* 1 2 Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers. Andes, 2005, p. 81. ISBN 9780953608720.
* ↑ Teofilo Laime Ajacopa, Diccionario Bilingüe Iskay simipi yuyayk'ancha, La Paz, 2007
* ↑ «babylon.com». Arxivat de l'original el 2014-12-29. [Consulta: 6 gener 2017].
# Tocornalita

La tocornalita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de Manuel Antonio Tocornal, rector de la Universitat de Xile entre 1866 i 1867.

## Característiques

La tocornalita és un halur, un iodur de plata i mercuri, de fórmula química (Ag,Hg)I. Actualment és un mineral dubtós per l'Associació Mineralògica Internacional degut a una descripció inadequada, ja que les dades dels raigs X podrien tractar-se de la capgaronnita. Acostuma a trobar-se en forma de grans o massiva. Es troba en dipòsits hidrotermals de plata molt rics.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tocornalita pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:1, 2:3, 3:5, etc.» juntament amb els següents minerals: marshita, miersita, nantokita, UM1999-11:I:CuS, iodargirita, bromargirita, clorargirita, carobbiïta, griceïta, halita, silvina, vil·liaumita, salmiac, UM1998-03-Cl:Tl, lafossaïta, calomelans, kuzminita, moschelita, neighborita, clorocalcita, kolarita, radhakrishnaïta, challacolloïta i hephaistosita.

## Referències

* ↑ «Tocornalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 març 2016].
* ↑ «Tocornalite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 2 març 2016].
# Torneig d'escacs Memorial Alekhine

El Memorial Alekhine és un torneig d'escacs honorant al campió del món d'escacs Alexandre Alekhine.

## Quadre d'honor

    AnySeuGuanyadorsPuntsJugadors 1956Moscou, Unió Soviètica Mikhaïl Botvínnik Vassili Smislov11/1516 1971Moscou, Unió Soviètica Anatoli Kàrpov Leonid Stein11/1718 1975Moscou, Unió Soviètica Iefim Hèl·ler10½/1516 1986Cascais, Portugal Vladímir Baguírov7/1011 2013París, França Sant Petersburg, Rússia Levon Aronian5½/910

## Memorial Alekhine 2013

La primera part del torneig (rondes 1–5) tingué lloc al pavelló construït al Jardí de les Teuleries, a París, França, el 20–25 abril del 2013. La segona part (rondes 6–9) tingué lloc Museu Rus de Sant Petersburg, Rússia, al 28 april – 1 maig del 2013. L'import del premi del torneig fou de 100.000€.

### Desempats

En el cas que dos o més jugadors tinguessin la mateixa puntuació, a continuació hi ha els criteris que es varen seguir per decidir les posicions finals:
* El nombre més gran de partides jugades amb negres
* El nombre més gran de victòries
* El resultat en les partides personals
* La puntuació Koya
* La Puntuació Sonneborn-Berger.

### Classificació

    JugadorELO12345678910PuntsNegresVictòriesH2HKoyaSB 1 Levon Aronian2809 X½½½½½11015½53 2 Borís Guélfand2739 ½X½1½½½½1½5½52 3 Viswanathan Anand2783 ½½X0½1½½1½5.042 4 Michael Adams2727 ½01X½½0½½14½52 5 Nikita Vitiúgov2712 ½½½½X½01½½4½510.53.520.25 6 Laurent Fressinet2706 ½½0½½X1½½½4½510.53.520.00 7 Vladímir Kràmnik2801 0½½110X½½½4½420.53.5 8 Maxime Vachier-Lagrave2722 0½½½0½½X114½420.52.5 9 Ding Liren2707 100½½½½0X½3½41 10 Piotr Svídler2747 0½½0½½½0½X3.040

## Referències

* ↑ «Alekhine Memorial: Venue». Arxivat de l'original el 2013-04-23. [Consulta: 18 agost 2014].
* ↑ «Alekhine Memorial: Schedule». Arxivat de l'original el 2013-05-08. [Consulta: 18 agost 2014].
* 1 2 Russian Chess Federation: Alekhine Memorial

## Enllaços externs

* ChessBomb: Partides del torneig del 2013
# Torre Abd el Aziz (Sevilla)

La Torre d'Abd al-Aziz és una torre almohade de planta hexagonal situada a la ciutat andalusa de Sevilla (Espanya). Era un dels vèrtexs de la muralla de la ciutat, que enllaçava amb les muralles dels palaus d'aquesta zona, com el proper Real Alcázar. Se l'ha anomenat també Torre de l'Homenatge, però no per ser la torre central d'una gran fortalesa, sinó per una llegenda que diu que aquest va ser el primer lloc on va onejar el pendó castellà després de la conquesta de la ciutat el 1248.

## Història

El seu nom procedeix de l'emir Abd al-Aziz ibn Musa que va residir en Ishbiliya (Sevilla) del 714 al 719. Aquesta torre se situa en l'actual cantonada que conforma l'avinguda de la Constitución amb el carrer Santo Tomás.
La muralla connectava aquesta torre amb la Torre de la Plata i amb el Postigo del Carbón, continuant cap a l'oest fins a la Torre del Oro.
Pot, per tant, que totes dues torres (la de Abdelaziz i la del Oro), siguin de la mateixa època (del segle xiii). Tanmateix, en els anys 2000 i 2001 es van realitzar dues excavacions, la del Patio de la Montería i la del Príncipe, a través de les que es va saber que la torre de Abdelaziz va formar part del procés d'ampliació militar i defensiva que va sofrir l'Alcázar de Sevilla, per la qual cosa, es creu, degué construir-se a mitjans del segle XII.

## Referències

* ↑ Santiago Montoto. Nueva Guía de Sevilla. Plus Ultra, C. 1950, p. 90.
* ↑ «Torre de Abd al-Aziz». Arte Sacro. [Consulta: 22 octubre 2015].
# Torre Alháquime

Torre Alháquime és un municipi de la província de Cadis situat a la comarca de Sierra de Cádiz.

## Història

Segons les cròniques Torre Alháquime deu el seu nom a la família àrab dels Al Hakim a la qual pertanyia una fortalesa situada a quatre quilòmetres del castell d'Olvera, amb el qual es donava suport mútuament durant el domini musulmà de l'Àndalus. Sobre aquell lloc, un turó situat a uns 495 metres sobre el nivell del mar, s'havia fet fort un cabdill nazarí que va plantar cara a les tropes cristianes al nord-est de l'actual província de Cadis a la fi del segle xv.
La Torre del Hakim (que en àrab significa "el savi" o "el lletrat") va donar lloc, doncs, a la denominació de Torre Alháquime. En l'antic emplaçament de la torre-fortalesa es va situar fins fa poc temps el cementiri de la localitat. Al voltant d'aquesta fortalesa musulmana va ser creixent el nucli urbà de l'actual vila de Torre Alháquime, i ho va fer d'una manera molt peculiar, en una disposició de cercles concèntrics per a salvar en tant que sigui possible el pendent.

## Vegeu també

* Guadalporcún
# Torre Abadal

La Torre Abadal és una masia de la serra de Collserola a Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat), que inclou una torre medieval i un jaciment arqueològic que es remunta a l'època ibèrica. Ha estat declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La torre medieval és de planta rectangular, conservada en uns tres pisos d'alçada, i inclosa entre altres estances del mas, que és designat amb el mateix nom de la torre. Fou construïda amb un paredat de lloses i pedres irregulars, característic d'algunes construccions preromàniques i per l'exterior està arrebossada. Conserva una de les antigues finestres al pis més alt. Aquesta és d'arc de ferradura i té els brancals fets de les mateixes lloses de llicorella del paredat. El dovellatge és format per altres lloses, sense extradós ni regularitat, travades amb abundant morter.

## Història

En uns camps de conreu al voltant de la Torre Abadal, l'any 1977 el Sr. Llibert Piera hi va fer prospeccions superficials, i hi va localitzar ceràmica ibèrica a la rodalia. El jaciment està documentat en el Catàleg del municipi de Sant Feliu de Llobregat de l'any 1988, localitzant al peu de la torre fortificada restes de ceràmica d'època medieval, les quals fan suposar l'existència d'un assentament fins aleshores desconegut. També hi ha restes de ceràmica dels segles XVI-XVII, localitzats al voltant de la Font de Torre Abadal.
A l'edat mitjana la torre Abadal formava una quadrada semiautònoma dins l'antiga parròquia de Santa Creu d'Olorda, entre el territori de Duïsme o Sant Pere del Romaní i Valldonzella i des del cim del puig d'Olorda fins al Llobregat. Possiblement és una de les antigues torres d'Olorda documentades al segle x, tal volta l'antiga torre que fou del difunt Sunyer o torre que el 998 donà Ènnec Bonfill a l'abat Odó de Sant Cugat, entre altres coses, a canvi del castell de Gelida. El 1120 la torre de Sant Cugat al terme d'Olorda s'anomenava domus de Gallifa. El 1234 Jaume I confirmà al monestir vallesà la dominicaturam de turre abbatiales Gallifa. Posteriorment passà a altres mans i dominis.

## Referències

* 1 2 «Torre Abadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ «Torre Abadal». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* «Torre Abadal». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Tonfa

La Tonfa, també coneguda com a tongfa o tuifa, és una arma originària d'Okinawa, de la qual es va derivar posteriorment el bastó de comandament utilitzat per la policia moderna.
En els seus orígens, la tonfa fou una eina utilitzada per a colpejar els grans de cereals i llevar-los la pela, o segons altres fonts, una nansa per a fer girar una roda de molí. La longitud de la tonfa ha de ser lleugerament superior a la de l'avantbraç.
Habitualment, les tonfes s'utilitzen per parelles, per a poder així efectuar defenses i atacs simultàniament.
Actualment, l'ús de les tonfes s'ensenya en el Kobudo, i de vegades també s'inclou en altres arts marcials com el Karate.

## Tècniques

El mànec de la Tonfa, en ser perpendicular a la resta d'aquesta, permet realitzar moviments circulars, dotant als atacs de major força a causa del moment del gir.
La tonfa és una arma molt versàtil degut al fet que pot utilitzar-se tant com arma curta com arma llarga (degut al fet que el mànec no està completament centrat, el que permet disposar de dues longituds distintes per a realitzar moviments segons ho requerisca la situació)
Amb la tonfa es poden realitzar nombroses tècniques de defensa, ja que la seua forma i posició protegeix l'avantbraç amb gran eficàcia i ens permet desviar tant atacs amb armes com atacs físics de puntada o puny.
El mànec de la tonfa també pot utilitzar-se per a realitzar agarres, enganxant el mateix en el coll, genoll o qualsevol altra part del cos de l'adversari per a acostar-lo a nosaltres o dificultar els seus moviments.
# Tones and I

Toni Watson (Mount Martha, 15 d'agost de 2000) coneguda professionalment com a Tones and I, és una cantant i compositora australiana. El llançament del seu single debut, "Johnny Run Away", va ser l'1 de març del 2019. Però, el single pel que és més coneguda és "Dance Monkey", el qual va sortir el 10 de maig del 2019 i va arribar el número u de les llistes oficials de música en 23 països. Després d'aquest èxit, el 30 d'agost de 2019, va treure el seu EP debut The Kids Are Coming.

## Biografia

Va néixer i es va criar a Mount Martha, a la península de Mornington (Austràlia). Va aprendre a tocar el teclat i la bateria a secundària i més endavant, va guanyar experiència actuant en concerts i festivals locals. El setembre de 2017, Tones va viatjar a Byron Bay, Nova Gal·les del Sud, on va acabar coneixent a Jackson Walkden-Brown de Artists Only, qui més endavant va acabar sent el seu mànager. Així Tones, va acabar deixant la feina que feia, per centrar-se en la seva carrera musical. Es va passar el 2018 component música.
El febrer del 2019, va signar un acord de co-managament amb Artists Only i Lemon Tree Music. El 15 de febrer de 2019, Tones and I, va penjar el seu single debut "Johnny Run Away" a una web australiana que pública música d'artistes sense segell discogràfic. El tema va ser gravat amb el productor i compositor australià Konstantin Kersting. Dues setmanes després, l'1 de març de 2019, Tones and I va llançar oficialment "Johnny Run Away".
El 10 de maig de 2019, va sortir el single que l'ha portat a la fama que és "Dance Monkey" i va arribar el número u de les llistes oficials de música en 23 països, inclosos: Alemanya, Austràlia, Àustria, Bèlgica, Dinamarca, Finlàndia, França, Irlanda, Itàlia, Japó, Nova Zelanda, Noruega, Països Baixos, Regne Unit, Suècia, Suïssa, Sud-africà i Xina. A Austràlia va batre el rècord durant moltes setmanes, estant el capdemunt de la llista de singles ARIA.
Més tard, el juliol de 2019, va treure el single "Never seen the Rain" i va anunciar que trauria el seu EP debut The Kids Are Coming, que finalment va sortir el 30 d'agost de 2019.

## Referències

* ↑ «Naixement».
* ↑ «Dance Monkey».
* ↑ «EP Debut».
* ↑ «Tones and I i el mànager».
* ↑ «Web Oficial».
* ↑ «Managament». Arxivat de l'original el 2019-10-21. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Johnny Run Away».
* ↑ «Dance Monkey Single».
* ↑ «Èxit de Dance Monkey».
* ↑ «ARIA Rècord».
* ↑ «EP».

## Enllaços externs

* Web Oficial
# Tom Vannoppen

Tom Vannoppen (Ham, Limburg, 21 de desembre de 1978) va ser un ciclista belga que fou professional del 2000 al 2007. S'especialitzà en el ciclocròs on aconseguí diverses medalles als Campionats del món.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# ThunderByte Antivirus

ThunderBYTE Anti-Virus (TBAV) va ser un software antivirus antic. Es va crear als Països Baixos per Frans Veldman al 1988, i va ésser publicat per la seva companyia, ESaSS B.V. Es va dissenyar per DOS, però es van portar versions suportant també Microsoft Windows. El nom de TBAV és reconegut per la seva velocitat d'anàlisis així com pel seu sistema basat en heurístiques, i pels fitxers Anti-Vir.Dat que emmagatzemaven la informació bona.
Originalment ThunderBYTE emprava una tarja ISA per proporcionar protecció per hardware abans que el operating system es carregués. Posteriorment es va llençar un producte basat únicament en software i que ràpidament va substituir a l'anterior solució hardware. Es distribuïa com shareware.
El 1998, TBAV va esser venut a Norman ASA, que va acabar abandonant ThunderBYTE com a producte.

## Referències

* «ThunderBYTE Anti-Virus Utilities User Manual», 1996. [Consulta: 10 febrer 2016].
* Frans Veldman. «The conclusion of Thunderbyte Anti Virus». Arxivat de l'original el 2011-12-09.
* Righard J. Zwienenberg. «TBAV». [Consulta: 10 febrer 2016].