OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roland Francisci

Roland Francisci (Ciamannacce, Còrsega, 31 de gener de 1938 – París, 10 d'agost de 2006) és un empresari i polític cors, germà de Marcel Francisci, antic conseller general de Còrsega del Sud per la Unió de Demòcrates per la República (UDR). Ha estat pròxim als presidents Jacques Chirac i Nicolas Sarkozy.

## Mandats

* Alcalde de Ciamannacce de 1984 a 2004.
* Secretari departemental de RPR a Còrsega del Sud de 1996 a 2002.
* Diputat substitut del RPR Jean-Paul de Rocca-Serra de 1993 a 1998 à l'Assemblea Nacional
* Diputat de Còrsega del Sud de 1998 a 2002.
* Vicepresident del Consell general de Còrsega del Sud de 1988 a 1998.
* Secretari departamental de l’'UMP de Còrsega del Sud de 2002 a 2005.
* Conseller general UMP del Cantó de Zicavo de 1988 a 10 d'agost de 2006.
* President del Consell general de Còrsega del Sud del 4 d'abril de 2004 a 10 d'agost de 2006.
* President UMP del Comitè departamental de Còrsega del Sud de juny de 2005 a 10 d'agost de 2006.

## Atemptats

Roland Francisci ha estat dos cops objectiu d'atemptats:
* El 21 de juny de 1968, a Ajaccio, Roland Francisci sortia d'una reunió electoral a favor de Jean Bozzi, candidat gaullista a les legislatives. Roland Francisci i els seus dos germans Marcel i Xavier foren objectiu de ràfegues d'armes automàtiques, que provocaren un mort i sis ferits, però que no tocaren els Francisci
* El 24 d'octubre de 2000, la seva seu electoral fou objecte d'un atemptat amb explosius. La policia va atribuir l'atemptat als nacionalistes que volien denunciar Francisci com a contrari al procés de Matignon per a acabar amb la violència a l'illa.

## Afers

* Director del Comitè de Joc del cercle de l'Aviation Club de France a Paris, als Camps Elisis, fins al 1998.
* L'11 de març de 1982, el ministre de l'interior Gaston Defferre l'acusà de finançament il·legal al RPR de Jacques Chirac i Charles Pasqua a través dels cercles de joc. El ministre d'interior fou condemnat per difamació.

## Referències

* "Roland Francisci", Le Monde, 12 d'agost de 2006 (per Jacques Follorou) (francès)
# Frederic Armangué i Feliu

Frederic Armangué i Feliu (Barcelona, 24 de gener de 1894 - Neckargerach, 10 de gener de 1945), conegut com a Fric Armangué, fou un pilot d'automobilisme i empresari català. Germà de Josep Maria Armangué i Feliu i Antoni Armangué i Feliu, i cosí de Lluís Armangué i Ferrer, amb qui participà en la fundació de l'empresa fabricant d'autocicles David, Fric fou una figura destacada en el desenvolupament de l'automobilisme català durant les dècades de 1910 i 1920.
Membre del RACC, del RMCC i de la Penya Rhin, fou un dels promotors i el director de les obres de l'Autòdrom de Sitges-Terramar (inaugurat en setembre de l'any 1923). Per tal d'endegar el seu projecte, fundà la Societat Autódromo Nacional, SA, en promogué la construcció i hi organitzà les primeres curses.

## Èxits esportius

El 4 de juny de 1916 guanyà, com a copilot, amb el seu cosí Lluis Armangué i Ferrer de pilot, amb un dels seus autocicles David, la cursa Barcelona-Madrid-Barcelona, organitzada pel Reial Moto Club de Catalunya, amb un temps total de 28 hores, 28 minuts i 24 segons. Corregué la cursa fent equip amb el seu cosí Lluís i amb un David dissenyat pel seu germà Josep Maria. El 26 de novembre del mateix any guanyà la Prova del Quilòmetre Llançat, també amb el David.
El 29 de desembre de 1918 guanyà la I Copa Costa de l'Ordal. El 29 d'octubre de 1922 quedà segon en el II Trofeu Armangué.

## Referències

* 1 2 «Frederic Armangué Feliu». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* 1 2 Del Arco 1990: «Autòdrom Nacional de Sitges-Terramar» p. 54-55
* ↑ Del Arco 1990: «Noms propis» p. 261
* ↑ Merlos, Josep Lluís. «L'Autòdrom de Terramar vol renéixer». ara.cat. Ara, 18-01-2014. [Consulta: 20 gener 2016].
* ↑ «Lluís Armangué Ferrer». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* 1 2 Del Arco 1990: «La Volta a Catalunya» p. 24-25

## Bibliografia

* Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990. ISBN 84-320-6249-9.
# HCT

HCT té els següents significats:
* Hematòcrit, percentatge en volum de glòbuls vermells a la sang
* Trasplantament de medul·la òssia (del nom en anglès Hematopoietic Cell Transplantation), procediment mèdic de trasplantament de medul·la òssia
* Hidroclorotiazida, fàrmac diürètic de la família de les sulfonamides
# Camilo Castelo Branco

Camilo Ferreira Botelho Castelo Branco (Lisboa, 16 de març de 1825 — São Miguel de Seide, 1 de juny de 1890) va ser un escriptor, traductor, novel·lista, cronista, crític, dramaturg, historiador i poeta portuguès.
Va tenir una vida agitada que li va servir moltes vegades d'inspiració per a les seves novel·les. Va ser el primer escriptor de llengua portuguesa a viure exclusivament dels seus escrits literaris. Malgrat haver d'escriure per a un públic, subjectant-se així als dictàmens de la moda, va aconseguir tenir una escriptura molt original.

## Obres

* Anátema (1851)
* Mistérios de Lisboa (1854)
* A filha do arcediago (1854)
* Livro negro de padre Dinis (1855)
* A neta do arcediago (1856)
* Onde está a felicidade? (1856)
* Um homem de Brios (1856)
* O sarcófago de Inês (1856)
* Lágrimas abençoadas (1857)
* Cenas da Foz (1857)
* Carlota Ângela (1858)
* Vingança (1858)
* O que fazem mulheres (1858)
* O morgado de Fafe em Lisboa (teatre, 1861)
* Doze casamentos felizes (1861)
* O romance de um homem rico (1861)
* As três irmãs (1862)
* Amor de perdição (1862)
* Memórias do cârcere (1862)
* Coisas espantosas (1862)
* Coração, cabeça e estômago (1862)
* Estrelas funestas (1862)
* Cenas contemporâneas (1862)
* Anos de prosa (1863)
* Aventuras de Basílio Fernandes Enxertado (1863)
* O bem e o mal (1863)
* Estrelas propícias (1863)
* Memórias de Guilherme do Amaral (1863)
* Agulha em palheiro (1863)
* Amor de salvação (1864)
* A filha do doutor Negro (1864)
* Vinte horas de liteira (1864)
* O esqueleto (1865)
* A sereia (1865)
* A enjeitada (1866)
* O judeu (1866)
* O olho de vidro (1866)
* A queda dum anjo (1866)
* O santo da montanha (1866)
* A bruxa do monte Córdova (1867)
* A doida do Candal (1867)
* Os mistérios de Fafe (1868)
* O retrato de Ricardina (1868)
* Os brilhantes do brasileiro (1869)
* A mulher fatal (1870)
* Livro de consolação (1872)
* A infanta capelista (1872)
* O carrasco de Victor Hugo José Alves (1872)
* O regicida (1874) Plantilla:Ebook
* A filha do regicida (1875)
* A caveira da mártir (1876)
* Novelas do Minho (1875-1877)
* Eusébio Macário (1879)
* A Corja (1880)
* A senhora Rattazzi (1880)
* A brasileira de Prazins (1882)
* O assassino de Macario
* D. Antonio Alves Martins: bispo de Vizeu
* Folhas caídas
* O general Carlos Ribeiro
* Luiz de Camões
* Sá de Miranda
* Salve, rei!
* Suicida
* O vinho do Porto
* Voltareis ó Cristo?
* Theatro cômico: A morgadinha de Val d'Amores; Entre a flauta e a viola
* A espada de Alexandre
* O condemnado: drama / Como os anjos se vingam: drama

## Referències

* ↑ Camilo Castelo Branco - Camilo - Biografia
* ↑ Amor de Perdição - Português - UOL Educação
* Camilo Castelo Branco, Antigo Estudante da Escola Médico-Cirúrgica do Porto e da Academia Politécnica do Porto
# Frederic August III de Saxònia

Frederic August III de Saxònia (Dresden 1865 - Castell de Sibyllenort a Szczodre (actualment Polònia) 1932) va ser rei de Saxònia des de 1904 fins a 1918, i cap de la casa reial de Saxònia des de 1918 i fins a la seva mort, el 1932.

## Orígens familiars

Nascut a Dresden el dia 25 de maig de 1865 essent fill del rei Jordi I de Saxònia i de la infanta Maria Anna de Portugal. Frederic August era net per via paterna del rei Joan I de Saxònia i de la princesa Amàlia de Baviera; mentre que per via materna ho era del príncep Ferran de Saxònia-Coburg Gotha i de la reina Maria II de Portugal.

## Núpcies i descendents

El dia 21 de novembre de 1891 contragué matrimoni a Viena amb l'arxiduquessa Lluïsa d'Àustria-Toscana, filla del gran duc Frederic IV de Toscana i de la princesa Alícia de Borbó-Parma. La parella tingué els següents fills:
* SAR el príncep Jordi de Saxònia, nat el 1893 a Dresden i mort el 1943 a Groß-Glienicke. L'any 1923 renuncià als drets dinàstics al tro de Saxònia.
* SAR el príncep Frederic Cristià de Saxònia, cap de la casa reial de Saxònia i marcgravi de Meissen. Nascut el 1893 a Dresden i mort el 1968 a Samedan. Es casà amb la princesa Elisabet de Thurn und Taxis.
* SAR el príncep Ernest Enric de Saxònia, nat el 1896 a Dresden i mort el 1971 a Neckarhausen. L'any 1921 contragué matrimoni amb la princesa Sofia de Luxemburg. Posteriorment es casà morganàticament amb Virginia Dulon el 1947.
* SAR la princesa Maria de Saxònia, nada el 1898 a Vil·la Wachwitz i morta el mateix dia.
* SAR la princesa Margarida de Saxònia, nada el 1900 a Dresden i morta el 1962 a Friburg. Es casà amb el príncep Frederic de Hohenzollern-Sigmaringen al Castell de Sibyllenort l'any 1920.
* SAR la princesa Maria Alícia de Saxònia, nada a Vil·la Wachwitz el 1901 i morta el 1990 a Hechingen. Es casà amb el príncep Francesc Josep de Hohenzollern-Sigmarigen el 1921 al Castell de Sibyllenort.
* SAR la princesa Anna de Saxònia, nada a Lindau el 1903 i morta el 1976 a Múnic. Es casà el 1926 al Castell de Sibyllenort amb l'arxiduc Josep Francesc d'Àustria i posteriorment amb el ciutadà estatunidenc Reginald Kazanjian el 1972 a Ginebra.
L'any 1903 la cort saxona publicava el divorci del llavors príncep hereu Frederic August i la seva muller. El divorci trencava un matrimoni que havia durant escassos dotze anys. Aquesta publicació regulava una traumàtica situació que es vivia a Dresden des de la fugida de la princesa hereva l'any anterior amb els seus fills.
L'any 1904 esdevingué rei de Saxònia. El 13 de novembre de 1918 abdicava després de la desfeta militar de l'Imperi Alemany i de Saxònia en la Primera Guerra Mundial. Des d'aquell moment, Frederic August es retirà al Castell de Sibyllenort on morí el 18 de febrer de 1932.
# Llevant (desambiguació)

«Llevant» té aquests significats:
* Geografia:
** Llevant, punt cardinal per on surt el sol, l'est.
** Llevant (Mallorca), comarca mallorquina que comprèn l'est de l'illa de Mallorca.
** Llevant espanyol, denominació de l'est de la península Ibèrica.
** Llevant (Orient Pròxim), part del creixent fèrtil
* Meteorologia:
** Llevant (vent), vent de direcció est -> oest.
* Esport:
** Llevant Futbol Club, fundat el 1909 i reconvertit el 1939 en Llevant Unió Esportiva, després de fusionar-se amb el Gimnàstic Futbol Club
** Llevant Unió Esportiva, fundat el 1939
*** Llevant Unió Esportiva Femení
*** Llevant Unió Esportiva B
* Premsa:
** Llevant (revista), publicació catòlica d'Artà (1917-1931).
** Llevant (diari), òrgan de Lo Tràngul.
* Política
** Companyia de Llevant, empresa del 1626.
# Guillermo Montesinos Serrano

Guillermo Montesinos Serrano (Castelló de la Plana, 10 de gener del 1948) és un actor valencià.
Puja per primera volta a un escenari amb només dotze anys en un grup de teatre aficionat. Més avant cursa estudis d'Art Dramàtic i el 1969 s'instal·la a Madrid.
Debuta en el cine el 1975 i durant uns anys intervé en multitud de pel·lícules, quasi sempre en papers secundaris, encara que la seua carrera se centra sobretot en teatre durant eixa època.
En la dècada dels huitanta la seua trajectòria experimenta una evolució ascendent, gràcies a títols com La vaquilla (1984), de Luis García Berlanga, La vida alegre (1987), de Fernando Colomo o Mujeres al borde de un ataque de nervios (1988), de Pedro Almodóvar on interpreta un inoblidable taxista excèntric.
En els últims anys ha compaginat la televisió (Pero ¿esto que es?, 1990-1991; Los ladrones van a la oficina, 1993-1995; Contigo pan y cebolla, 1997) amb el cine i el teatre.
Va estar molt de temps representant el paper de sacerdot en la reeixida sèrie de Televisió Valenciana L'Alqueria Blanca, però fa dues temporades que el seu lloc l'ocupe un altre actor.

## Filmografia (selecció)

* Barlovento (2007)
* Locos por el sexo (2006)
* Rojo sangre (2004)
* París Tombuctú (1999)
* Todos a la cárcel (1993)
* Supernova (1993)
* El hombre de la nevera (1993)
* Disparate nacional (1990)
* Ni se te ocurra... (1990)
* Si te dicen que caí (1989)
* Amanece, que no es poco (1989)
* Mujeres al borde de un ataque de nervios (1988)
* La Vida alegre (1987)
* Sé infiel y no mires con quién (1985)
* La Corte de Faraón (1985)
* Luces de bohemia (1985)
* La vaquilla (1985)
* El Pico II (1984)
* Los zancos (1984)
* Les últimes tardes amb Teresa (1984)
* Juana la loca... de vez en cuando (1983)
* Le llamaban J.R. (1982)
* Femenino singular (1982)
* Buenas noches, señor monstruo (1982)
* Las aventuras de Enrique y Ana (1981)
* La fuga de Segovia (1981)
* Gary Cooper, que estás en los cielos (1980)
* El crimen de Cuenca (1980)
* Siete días de enero (1979)
* La Carmen (1976)

## Teatre (selecció)

* 5 gays.com (2005)
* Rosa de dos aromas (2002) (com a director).
* Ay Caray (1999)
* Las obras completas de William Shakespeare (1997)
* Tócala otra vez, Sam! (1989)
* La Reina del Nilo (1986)
* La ilustre fregona (1982)
* De san Pascual a san Gil (1979)

## Televisió (selecció)

* Cuéntame (2015-2016-2017)
* La que se avecina (2014)
* L'Alqueria Blanca (2007)
* Severo Ochoa. La conquista de un Nobel (2001)
* Los ladrones van a la oficina (1993-1995)

## Referències

* ↑ Guillermo Montesinos a lasprovincias.es
* ↑ Guillermo Montesinos a biografias.es
* ↑ Mujeres al borde de un ataque de nervios a almodovarlandia
* ↑ TV Estrena hoy 'Hablemos de sexo' y nueva etapa de 'Pero... ¿esto que es?', El País, 15 de març de 1990
* ↑ 'L'Alqueria Blanca' regresa a Canal 9 con la boda de Asun, Las Provincias, 20 de gener de 2008.

## Enllaços externs

* Guillermo Montesinos: “El público está cansado de tanta ordinariez” Arxivat 2017-04-25 a Wayback Machine., entrevista el 19 de maig de 2011
* Notícies de Guillermo Montesinos a El País
# Roger Bernat I de Castellbò

Roger Bernat I de Castellbò (? - 1350), senyor de Montcada i vescomte de Castellbò (1315-1350).
Fill de Gastó I de Foix i la seva esposa Joana d'Artois, fou germà de Gastó II de Foix.
A la mort del seu pare el 1315 els dos germans es repartiren els seus dominis, així el gran accedí al comtat de Foix mentre Roger Bernat rebé el vescomtat de Castellbò així com les senyories de Montcada, Donasà i Andorra.
Es va casar amb la dama castellana Constança Pérez de Luna, amb la qual va tenir tres fills:
* la infanta Blanca de Castellbò, casada amb Hug Roger II de Pallars Sobirà
* l'infant Roger Bernat II de Castellbò
* la infanta Margarida de Castellbò, casada el 1350 amb Bernat III de Cabrera
# Galàxia buida

Una galàxia buida és una galàxia que existeix en els buits cosmològics. Existeixen poques galàxies als buits; la majoria de galàxies existeixen en làmines, parets i filaments que envolten els buits i els superbuits.
Moltes de les galàxies buides estan connectades entre elles a través de filaments de buit o tendrils, versions lleugeres dels filaments de galàxies regulars que envolten els buits. Aquests filaments solen ser més estrets que els seus homòlegs habituals per la falta d'influència dels filaments que l'envolten. Aquests filaments poden fins i tot ser prou rics per formar grups pobres de cúmuls de galàxies. Hom creu que les pròpies galàxies buides representen exemples prístins d'evolució galàctica, amb pocs veïns i és probable que s'hagen format a partir d'un gas intergàlactic pur.

## Referències

* ↑ Astronomische Nachrichten, "On the emptiness of voids", Schmidt, K.-H.; Bohm, P.; Elsasser, H., 'vol. 318, no. 2', 02/1997, Bibcode: 1997AN....318...81S
* ↑ Astronomy and Astrophysics, "Results of a search for faint galaxies in voids", Kuhn, B.; Hopp, U.; Elsaesser, H.;, 'v.318', 02/1997, Bibcode: 1997A&A...318..405K
# Llevaneu

Una llevaneu, màquina llevaneu o escombraneu (proposició de Lluís Creixell) és un vehicle dissenyat o adaptat per a eliminar la neu d'una via o zona transitable. Les llevaneus poden ser vehicles concebuts únicament per a aquesta funció o un vehicle com un camió, tractor, un tot terreny, entre d'altres, amb una pala o un altre sistema acoblat per a desplaçar la neu o expulsar-la. Hi ha dos sistemes per a llevar la neu, apartant-la amb una pala o mitjançant una turbina que la llança lluny. Amb nevades de diversos metres d'altura, aquest darrer és el sol sistema que es pot utilitzar. També s'usen, per a netejar les vies de ferrovies, trens llevaneu com la Sèrie 300. En els pols les llevaneus també són necessàries perquè puguin aterrar els avions. Es llancen primer les màquines necessàries a partir de l'avió amb un paracaigudes i un cop preparada la superfície l'avió pot aterrar i enlairar-se.

## Referències

* ↑ «llevaneu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Leka Zogu

Leka Zogu (albanès: Leka I Zogu) (Tirana, 5 d'abril de 1939 - Tirana, 30 de novembre de 2011) va ser un pretendent al tron d'Albània, fill del rei Zog I i de la comtessa Geraldina Apponyi tenia només tres dies de vida quan Mussolini envaí Albània, i va estar refugiat a Grècia amb la seva família.
Va créixer a Grècia, Egipte i Anglaterra, es va graduar a La Sorbona de París, i va viure successivament a Espanya i a Rhodèsia (avui Zimbàbue). Quan Rhodèsia va deixar de ser colònia britànica (1923-1980), viatjà a Sud-àfrica. Va ser un mitjancer de negocis i va viure els seus darrers dies entre Johannesburg i Ciutat del Cap en un recinte que semblava una fortalesa.
Es va casar amb una australiana, Susan Cullen-Ward, qui va esdevenir Princesa Coronada d'Albània. Amb ella va tenir un fill que va esdevenir príncep hereu, Leka Anwar Zog Rezabaldovino.
# Laurence Iché

Laurence Iché (Saint-Étienne, 9 d'abril de 1921 - Madrid, 9 de setembre de 2007) va ser una poetessa surrealista francesa, filla de l'escultor René Iché, membre del grup La Main à la Plume i esposa de Robert Rius i de Manuel Viola.
De ben jove i de la mà del seu pare (per qui posà com a model en nombroses ocasions), Iché es familiaritzà amb el món de l'art, i En plena adolescència i ja a París, entrà en contacte amb els cercles surrealistes. Arran de l'esclat de la Segona Guerra Mundial i la posterior ocupació nazi, entrà a formar part de La Main à la Plume el grup surrealista de la Resistència, al costat de Léo Malet, Maurice Blanchard, Jean-François Chabrun, Marc Patin, Jacques Hérold, Tita, Manuel Viola i Gamón, Óscar Domínguez, Paul Éluard i Robert Rius i Lanolier, amb qui es casaria l'any 1941.
Model de René Iché, Víctor Brauner o Pablo Picasso, les seves primeres publicacions veieren la llum en el marc d'aquest grup surrealista. La seva primera obra, Au fil du vent, es publicà el 1942, un recull de poemes eròtics amb il·lustracions d'Óscar Domínguez. L'any següent publicà Y etagère en flamme, amb il·lustracions de Pablo Picasso. A finals del conflicte bèl·lic, Iché visqué la mort de la seva filla i la detenció, tortura i afusellament per part de la Gestapo del seu marit.
Posteriorment, Iché es va casar amb Manuel Viola i Gamón, amb qui es va traslladar de manera permanent a Espanya, tot instal·lant-se a Galapagar. Iché va ser la primera traductora de l'obra de Camilo José Cela al francès, i també fou la traductora de la correspondència d'Óscar Domínguez.
| « | Les dues (Maud Bonneaud i Laurence Iché) van estimar per sobre de tot la llibertat, les dues es van casar amb pintors espanyols, les dues moriren soles a Madrid i les dues foren muses d'una època. Potser l'època més brillant de l'art del segle xx. | » |
| — Miguel G. Morales |||

## Obres notables

* Au fil du vent (1942)
* Y etagère en flamme (1943)

## Referències

* 1 2 3 4 5 G. Morales, Miguel «Laurence Iché, poetisa surrealista». El País, 13-09-2007 [Consulta: 5 agost 2013].
# Dorió

Dorió és el nom dels següents personatges:
* Dorió, escriptor i crític grec
* Dorió, músic probablement egipci o grec egipci
# Gai Fabi Píctor (cònsol 269 aC)

Gai Fabi Píctor (en llatí: Gaius Fabius Pictor) va ser un magistrat romà fill del pintor Gai Fabi i germà del cònsol Numeri Fabi Píctor. Formava part de la família dels Fabi Píctor, una branca de la gens Fàbia iniciada pel seu pare.
Va ser elegit cònsol el 269 aC, juntament amb Quint Ogulni Gal, i va fer la guerra als picentins, que no va acabar fins a l'any següent. En el seu consolat, per primera vegada es va encunyar plata a Roma.
Juntament amb Ogulni Gal conquerí, amb força dificultat, la ciutat d'Aufidena, d'identificació desconeguda, per bé que és probablement la mateixa ciutat esmentada per Joan Zonaràs com a Caricini, ciutat principal dels Caracens. Aquesta ciutat seria l'actual Castel di Sangro.

## Referències

* ↑ Cassius Dio, Roman History
# Lenpossiólok

Lenpossiólok (en rus: Ленпосёлок) és un poble (un possiólok) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte rural de Kurskaia.

## Referències

* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# Le Roussillon

Le Roussillon fou un diari polític perpinyanès reialista, legitimista i carlista. Bi-setmanal (dilluns i dijous) i quotidià (excepte el diumenge) després. Fou fundat per voluntat del govern imperial per fer-se ressò de les idees conservadores de la Catalunya del Nord. El seu consell d'administració era compost de membres afortunats de l'aristocràcia nord-catalana, com el seu primer director el notari Adolphe Amouroux. Altres directors han estat Andreu Despéramons, Raül de Jutglar, Francesc Maratuech i Alfons Massé.
El primer número sortí el dilluns 2 de maig de 1870 a la impremta Charles Latrobe. A partir del 3 de juliol de 1870 adoptà les tesis legitimistes i s'afirmà únicament carlista i visceralment oposat als "rojos" estatals i locals. El diari s'oposà en les seves columnes a l'establiment de la "Commune" i "en denuncià l'absència total de llibertat política i religiosa, el desordre i l'anarquia provocats per reincidents que es lliuraven de manera bestial a pràctiques orgíaques, pillatges i destruccions". El 1905, Le Roussillon desenvolupà una violenta campanya contra l'aplicació de la llei de separació de l'església i de l'estat a França.
Durant la guerra civil espanyola, del 1936 al 1939, seguí reivindicant-se carlista, conservant d'aquesta manera la seva originalitat al si del moviment monàrquic francès. Els republicans foren titllats de "rats d'Espagne" o d'"animaux", mentre que els carlistes aliats als nacionalistes foren considerats com a "croisés du christ et de la tradition" encarregats de salvar la civilització cristiana.
El títol desaparegué després del 12 d'agost de 1944 arran de les seves posicions favorables a la França de Vichy durant la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 «Le Roussillon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Donna Evleth. The Authorized Press in Vichy and German-occupied France, 1940-1944: A Bibliography, p.152.

## Bibliografia

* Jean Larrieu "Le Roussillon", organe royaliste nord-catalan et les guerres civiles espagnoles (1870-1939)
# Camí vell de Travet

El camí vell de Travet és un antic camí de bast que discorre pel terme municipal de Conca de Dalt (a l'antic terme d'Aramunt), al Pallars Jussà, en terres del poble vell d'Aramunt.
Arrenca de l'extrem de llevant d'Aramunt Vell, al costat sud-est de la Torre dels Moros, des d'on davalla cap a llevant. Baixa a travessar el barranc dels Rius i, tot i que està en alguns trams molt perdut, arriba a la partida de Travet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya