OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pinus palustris

Pinus palustris és una espècie de conífera de la família Pinaceae pròpia del sud-est dels Estats Units d'Amèrica, i es troba també a Cuba. Es troba amenaçat en el seu hàbitat natural a causa de la sobreexplotació en el passat i a la pèrdua d'hàbitat. P. palustris pot viure fins a uns 500 anys.

## Distribució i ecologia

Aquest pi és originari de la regió del sud-est dels Estats Units, de l'est de Texas a Virgínia, passant per Florida. Creix també a Cuba. actual deguda a la urbanització excessiva dels llocs on creix.
Malgrat el nom de "palustris" en llatí, prefereix terrenys sorrencs amb bon drenatge. A Alabama hi ha llocs on aquests pins creixen bé en terrenys argilosos.

## Característiques

L'arbre fa fins a 35 metres d'alçada, amb un tronc d'uns 70 cm de diàmetre. Hom diu que en el passat hi havia P. palustris que creixien fins als 47 m amb un tronc d'un diàmetre de 120 cm. És de creixement lent i triga entre 100 i 150 anys a arribar a aquestes dimensions.
Té un sistema d'arrels laterals molt desenvolupat, unit a unes quantes arrels que creixen perforant el terreny fins a una profunditat de força metres.
L'escorça és marró rogenc i fosca. Les fulles són molt llargues, de 20 a 45 cm de longitud, i d'un verd fosc. Les pinyes són més grans que les pinyes de qualsevol altre pi.

## Melis (denominació moderna)

La fusta d'aquest pi és molt apreciada. Una de les denominacions modernes és melis o mobila. A causa del seu alt contingut de trementina és naturalment força resistent al corc de la fusta. La fusta de P. palustris va ser molt utilitzada a finals del segle xix quan venien vaixells de la Cuba colonial carregats de troncs de melis com a llast. Molts d'aquests troncs es feien servir antigament per fer de bigues i de travesses de via fèrria.
A la fusta del pi roig (Pinus sylvestris), i també a la de qualque altra espècie de pi, quan és de bona qualitat se li diu "melis".
La fusta coneguda en català com a "melis" no s'ha de confondre amb la fusta comercialitzada amb el nom de "meli" que pertany a les espècies del gènere Afzelia (Afzelia africana, Afzelia bipindensis i Afzelia pachyloba).

## Vegeu també

* Llista de fustes
* Fusta de melis

## Referències

* ↑ Pinus palustris
* ↑ Woods of the world Arxivat 2009-08-12 a Wayback Machine. (anglès)
# José Pedro Varela

* No s'ha de confondre amb Pedro Varela Olivera.
José Pedro Varela (Montevideo, 19 de març de 1845 - ibídem, 24 d'octubre de 1879) va ser un escriptor, sociòleg, periodista i polític uruguaià.

## Biografia

Durant el govern de Lorenzo Latorre, el 1876, Varela va ocupar el càrrec de director d'Instrucció Pública i va presentar un projecte de llei per tal que l'Uruguai tingués una educació pública, laica i obligatòria, i per assolir aquest objectiu va crear dues de les institucions necessàries. Aquest projecte es va dur a terme amb la llei del 24 d'agost de 1877 (Decret Llei d'Ensenyament Comú). Aquest treball va rebre el nom de, i és sovint conegut com, la Reforma Vareliana.
Va morir el 1879 a conseqüència de la tuberculosi, una malaltia molt freqüent de l'època. Al barri de Pocitos, a Montevideo, hi ha una plaça i una estàtua en memòria seva. A més, el poble de José Pedro Varela, al departament de Lavalleja, rep el seu nom, així com el Museu Pedagògic José Pedro Varela de Montevideo.

## Referències

* ↑ Història de Pedro Varela a uruguay-relocation.com Arxivat 2011-07-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Biografia a montevideo.com.uy (castellà)
* Biografia a grumete.com.uy Arxivat 2006-10-15 a Wayback Machine. (castellà)
* Biografia a nuevaalejandria.com (castellà)
* Biografia a la UNESCO (castellà)
# Cantó de Marsilhac

El cantó de Marsilhac és un cantó francès del departament de l'Alier, situat al districte de Montluçon. Té 13 municipis i el cap és Marsilhac.

## Municipis

* Arfuelha e Sant Prich
* Durdat-Larequille
* La Celle
* La Petite-Marche
* Marsilhac
* Mazirat
* Ronnet
* Saint-Fargeol
* Saint-Genest
* Saint-Marcel-en-Marcillat
* Sainte-Thérence
* Terjat
* Villebret

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Armand Blanchard | SFIO |
| 1967-1973 | René Junier | PS |
| 1973-2011 | Bernard Barraux | Divers droite, després UMP |
| 2011- | Christian Chito | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 5.474 | 5.933 | 5.304 | 5.267 | 5.412 | 5.534 | 5.939 |
# Cantó de Rambervillers

El cantó de Rambervillers és un cantó francès del departament dels Vosges, situat al districte d'Épinal. Té 29 municipis i el cap és Rambervillers.

## Municipis

* Anglemont
* Autrey
* Bazien
* Brû
* Bult
* Clézentaine
* Deinvillers
* Domptail
* Doncières
* Fauconcourt
* Hardancourt
* Housseras
* Jeanménil
* Ménarmont
* Ménil-sur-Belvitte
* Moyemont
* Nossoncourt
* Ortoncourt
* Rambervillers
* Romont
* Roville-aux-Chênes
* Saint-Benoît-la-Chipotte
* Sainte-Barbe
* Saint-Genest
* Saint-Gorgon
* Saint-Maurice-sur-Mortagne
* Saint-Pierremont
* Vomécourt
* Xaffévillers

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | Jean Vilmain | CNIP |
| 1976-1982 | M. Jeanvoine | PS |
| 1982-1989 | Pierre Kempf | UDF |
| 1989-2001 | Gérard Keller | PS |
| 2001- | Martine Gimmilaro | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 13.244 | 13.887 | 13.279 | 12.831 | 12.436 | 12.814 | 13.050 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Microhyla butleri

Microhyla butleri és una espècie de granota que viu a Cambodja, Xina, Laos, Malàisia, Myanmar, Singapur, Taiwan, Tailàndia i el Vietnam.

## Referències

* van Dijk, P.P., Ohler, A., Kuangyang, L., Wenhao, C., Baorong, G. & Chan, B. 2004. Microhyla butleri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Pic de Marboré

El pic de Marboré (en aragonès Plan de Marmorés), amb 3.248 m d'altitud i una prominència de 78 m, és un dels cims del massís del Mont Perdut, situat en una cresta de pics de més de 3.000 m que fa frontera entre Espanya (vall d'Ordesa) i França (circ de Gavarnia).
Juntament amb el Casco de Marboré, la Torre de Marboré, l'Espatlla de Marboré i els Pics de la Cascada (Central, Oriental, Occidental) forma la impressionant paret nord del circ de Gavarnia, amb 1500 m de desnivell des del fons de la vall i on es troba la cascada més llarga d'Europa, la cascada de Gavarnia amb 425 m de caiguda.

## Rutes

Des de la cara aragonesa l'aproximació en cotxe s'acostuma a fer fins al prat d'Ordesa o fins a la vall de Bujaruelo. Des de França se sol deixar el cotxe a l'estació d'esquí de Gavarnia-Gèdra.
Des d'Ordesa s'acostuma a pujar primer fins al refugi de Gòriz i des d'aquest, se segueix la ruta clàssica del Mont Perdut per desviar-se més tard a l'oest, buscant la base del Marboré.
Des de Gavarnie i des de Bujaruelo cal arribar fins al refugi francès de Sarradets, just sota la bretxa de Roland. Cal travessar la bretxa i flanquejar la serra per la cara aragonesa fins a arribar als peus del Marboré.
Per la vall de Pineta també s'hi accedeix des del refugi de Pineta (1.240 m).

## Història

Hi ha indicis que Philippe de Nemours el 1846 podia haver estat el primer a escalar el pic de Marboré, però no se sap amb seguretat, amb la qual cosa s'estableix la primera ascensió el 24 de setembre de 1865 per part de Russell i Hippolyte Passet.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ Pic de Marboré (Approved - N) a GEOnet Names Server, United States National Geospatial-Intelligence Agency
* ↑ El Marboré (Approved - N) a GEOnet Names Server, United States National Geospatial-Intelligence Agency
* ↑ «Marboré». Summitpost. Arxivat de l'original el 15 abril 2014.
* ↑ «La gran cascada de Gavarnie | Viaje al Pirineo» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 11 octubre 2017].
* ↑ Millán, Vicente. «Pineta» (en espanyol europeu). Fam.es. [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ Queinnec, Philippe. «Les premières ascensions des 3000» (en francès). [Consulta: 11 octubre 2017].
# Joan Pons Marquès

Joan Pons Marquès (Sóller, 1894 - Palma, 1971), net de Josep Lluís Pons i Gallarza, llicenciat en filosofia i lletres, historiador, biògraf, crític literari, poeta i arxiver de professió, fou un dels principals intel·lectuals mallorquins del segle xx a les Illes Balears. Com a escriptor formà part de la segona promoció de l'Escola Mallorquina.
Exercí el seu mestratge sobre la dreta catalanista des de la presidència de la Societat Arqueològica Lul·liana (1937-1971), entitat que es pot dir que salvà de la desaparició durant la dictadura franquista; des de l'Associació per la Cultura de Mallorca (1930-1931), sobretot com a articulista i editorialista de la seva revista La Nostra Terra i de la seva publicació anual, que ell mateix dirigí, Almanac de les Lletres; i des de la premsa local (Sóller, Correo de Mallorca), on publicà articles i poemes.
Fou director de l'Arxiu del Regne de Mallorca (1930), treballà a l'Arxiu d'Hisenda de Tarragona (1922-1929) i fundà la Biblioteca de Cultura Artesana de Mallorca, depenent de la Diputació Provincial de les Balears, quan fou nomenat el 1929 arxiver-bibliotecari d'aquesta institució. A Tarragona va transcriure el Cartulari de Poblet. Per la seva erudició i sentit artístic (començà estudis d'arquitectura, que deixà per la seva miopia) fou apoderat a les Balears fins al 1935 del Servei de Defensa del Patrimoni Artístic Nacional i com a tal intervingué en la protecció de la Cartoixa de Valldemossa, de les muralles de Palma, de l'església de Santa Margarida (Palma) i altres.
Participà en els Congressos d'Història de la Corona d'Aragó (sobretot en el de Mallorca, 1955), col·laborà en el Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana. Publicà poemes a diferents periòdics i revistes, de caràcter elegíac (com els dedicats al seu fill mort als quatre anys: Sonets per a ell), lírics amb trets satírics i irònics; i humorístics, alguns de descriptius d'amics.
Cal destacar els seus articles sobre normativització i normalització lingüística, considerats magistrals, publicats a La Nostra Terra, en polèmica amb els atacs l'ideòleg de l'espanyolisme de l'època a Mallorca Llorenç Villalonga a la normalització lingüística.
D'ideologia liberal de centredreta i federalista, intervingué en l'elaboració de l'Avantprojecte d'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears (1931), promoguda per l'Associació per la Cultura de Mallorca.
Entre 1975 i 1977 es publicaren les seves obres completes, a cura de Miquel Batllori i Munné i Joan Baptista Bertran.

## Obra

* Brins a l'oratge. Versos d'abans-d'ahir
* Crítica literària 1
* Crítica literària 2
* Història i política
Poemes
* Paisatges i figures (presentat als Jocs Florals de Barcelona de 1921) (1r accèssit a la Flor Natural)

## Enllaços externs

* Fons personal Joan Pons i Marquès a la Biblioteca de Catalunya.
# Cantó de Marsella Santa Margalida

El cantó de Marsella Santa Margalida és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega tot o part dels següents barris de Marsella:
* La Paulina
* La Panosa
* Campagne Ripper
* Dromel
* La Pugette
* Square Michelet
* Coin-Joli
* Santa Margalida
* Vallon de Toulouse
* Le Cabot
* La Rouvière
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2005 | Guy Tessier | UMP |
| 2005- | Didier Garnier | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Max Black

Max Black (Bakú, 24 de febrer de 1909 - Ithaca, 27 d'agost de 1988) va ser un destacat pensador de la filosofia del llenguatge. Nascut a Bakú, Imperi Rus (actualment Azerbaidjan) però educat a Londres, va començar a interessar-se per les matemàtiques i va estudiar amb Ludwig Wittgenstein. Des d'aquest camp va entrar en contacte amb la lògica difusa i d'allà a les categoritzacions mentals a través de la llengua. Les darreres recerques es basaven en el concepte de significat, com les publicades a The importance of language (1962), especialment sobre la metàfora i la identitat dels objectes designats amb la mateixa paraula.

## Referències

* ↑ «Max Black | American philosopher» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2020].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Max Black» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Macho, M. «Max Black y la lógica difusa». Euskal Herriko Unibertsitatea, 2013. [Consulta: 15 febrer 2022]. (castellà)
# Ava

«Ava» té aquests significats:
* Ava de Cerdanya (? - 962), comtessa de Besalú i de Cerdanya
* Ava o Innwa, ciutat de Myanmar
* Regne d'Ava (1364 - 1841)
* Ava o Avaj, ciutat d'Iran
* Ava de Sava, vila de Pèrsia
* Ava (abadessa), abadessa de Sant Nicolau de Camprodon (1350 - 1354)
* Ava (Missouri), ciutat del comtat de Douglas, Missouri, Estats Units d'Amèrica
* Ava (pel·lícula de 2017), pel·lícula dirigida per Léa Mysius
* Ava (pel·lícula de 2020), pel·lícula dirigida per Tate Taylor
Viccionari
# Reis de Prússia

Aquests són tots els reis de Prússia (tots de la dinastia Hohenzollern) i els electors de Brandenburg:
Dinastia Ascània. Marcgravis de Brandenburg :
| Ordre | Marcgravi | Regnat | Vida |
| 1 | Albert I | 1134-1170 | 1100 a 1170 |
| 2 | Otó I | 1170-1184 | 1128 a 1184 |
| 3 | Otó II | 1184-1205 | 1147 a 1205 |
| 4 | Albert II | 1205-1220 | 1150 a 1220 |
| 5 | Joan I (associat amb Otó III) | 1220-1266 | 1213 a 1266 |
| 6 | Otó III | 1220-1267 | 1215 a 1267 |
| 7 | Otó IV | 1267-1308 | 1238 a 1309 |
| 8 | Waldemar | 1308-1319 | 1280 a 1319 |
| Dinastia Wittelsbach. Marcgravis Electors de Brandenburg ||||
| Ordre | Elector | Regnat | Vida |
| 1 | Lluís (Emperador germànic) | 1322-1324 | 1282 a 1347 |
| 2 | Lluís I (Lluís V de Baviera) | 1324-1351 | 1315 a 1361 |
| 3 | Lluís II "el Romà" | 1351-1365 | 1328 a 1365 |
| 4 | Otó V | 1365-1373 | 1346 a 1379 |
| Dinastia de Luxemburg. Marcgravis Electors de Brandenburg ||||
| Ordre | Elector | Regnat | Vida |
| 1 | Carles IV | 1373-1378 | 1316 a 1378 |
| 2 | Venceslau (associat ambCarles IV) | 1373-1378 | 1361 a 1419 |
| 3 | Segimon (1ª cop) | 1378-1397 | 1368 a 1437 |
| 4 | Jobs | 1397-1411 | 1351 a 1411 |
| 5 | Segimon (2ª cop) | 1411-1417 | 1368 a 1437 |
| Dinastia de Hohenzollern. Marcgravis Electors de Brandenburg ||||
| Ordre | Elector | Regnat | Vida |
| 1 | Frederic I | 1417-1426 | 1371 a 1440 |
| 2 | Joan | 1426-1440 | 1406 a 1464 |
| 3 | Frederic II | 1440-1470 | 1413 a 1470 |
| 4 | Albert III | 1470-1486 | 1414 a 1486 |
| 5 | Joan Ciceró | 1486-1499 | 1455 a 1499 |
| 6 | Joaquim I | 1499-1535 | 1484 a 1535 |
| 7 | Joaquim II | 1535-1571 | 1505 a 1571 |
| 8 | Juan Jorge I | 1571-1598 | 1525 a 1598 |
| 9 | Joaquim Frederic I | 1546-1608 | 1598 a 1608 |
| Dinastía de Hohenzollern. Marcgravis Electors de Brandenburg i Ducs de Prússia ||||
| Ordre | Elector | Regnat | Vida |
| 1 | Joan Segimon I | 1608-1619 | 1572 a 1619 |
| 2 | Jordi Guillem I | 1619-1640 | 1595 a 1640 |
| 3 | Frederic Guillem I "el Gran Elector" | 1640-1688 | 1620 a 1688 |
| 4 | Frederic III | 1688-1713 | 1657 a 1713 |
| Dinastia de Hohenzollern. Reis de Prússia ||||
| Ordre | Rei | Regnat | Vida |
| 1 | Frederic I | 1701-1713 | 1657 a 1713 |
| 2 | Frederic Guillem I | 1713-1740 | 1688 a 1740 |
| 3 | Frederic II "el Gran" | 1740-1786 | 1712 a 1786 |
| 4 | Frederic Guillem II | 1786-1797 | 1744 a 1797 |
| 5 | Frederic Guillem III | 1797-1840 | 1770 a 1840 |
| 6 | Frederic Guillem IV | 1840-1861 | 1795 a 1861 |
| 7 | Guillem I | 1861-1888 | 1797 a 1888 |
| Dinastía de Hohenzollern. Emperadors del II Reich i Reis de Prússia ||||
| Ordre | Emperador | Regnat | Vida |
| 1 | Guillem I | 1871-1888 | 1797 a 1888 |
| 2 | Frederic III | 1888 | 1831 a 1888 |
| 3 | Guillem II | 1888-1918 | 1859 a 1941 |
Des del 1994, el pretendent al tron de Prússia (i al d'Alemanya) és Jordi Frederic de Prússia, un rebesnet de Guillem II d'Alemanya, l'últim emperador alemany.
# Saint-Sulpice (Vaud)

Saint-Sulpice és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, situat al districte de l'Ouest lausannois. Està situat a la riba del Llac Léman.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Cantó de Marsella Verduron

El cantó de Marsella Verduron és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega els següents barris de Marsella:
* L'Estaque
* Les Riaux
* Verduron
* Saint-Antoine
* La Viste
* Saint-André
* Saint-Henri
* Saint-Louis
* La Calade
* Consolat
* Campagne Lévêque
* Nord litoral (Pla d'Aou, La Bricarde, La Castellane)
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1994 | André Millo | PCF |
| 1994-2001 | Roland Joly | PCF |
| 2001- | Henri Jibrayel | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Publicitat per píxel

La publicitat per píxel és una forma de publicitat visual a Internet en la qual el cost de cada anunci és calculat depenent en el nombre de píxels que ocupa.
La publicitat per píxel va guanyar popularitat a finals del 2005, quan l'estudiant anglès Alex Tew va crear un lloc web anomenat The Million Dollar Homepage en el qual venia un milió de píxels d'espai d'anuncis, a un preu d'1 dòlar per píxel.
Existeixen molts llocs web amb varietats diferents de composicions que allotgen anuncis per píxels. Alguns llocs més nous en tenen característiques addicionals que permeten ampliar la imatge perquè l'anunci aparega quan els visitants passa el cursor sobre el petit píxel corresponent, mentre que altres permeten anuncis de píxels que es compren per un període limitat de temps.

## Referències

* ↑ Garone, Elizabeth. «The man behind the million-dollar homepage» (en anglès). [Consulta: 16 juny 2018].

## Enllaços externs

* "How Selling Pixels May Yield a Million Bucks", article del Wall Street Journal sobre Alex Tew i The Million Dollar Homepage (anglès)
# Max Born (actor)

Max Russell Born (12 de maig de 1951, Oxford, Oxfordshire, Regne Unit) és un actor i músic britànic, que fou un dels protagonistes principals, interpretant el paper del jove Giton, a la pel·lícula Satiricó de Federico Fellini (1920–1993) del 1969. És fill del farmacòleg britànic Gustav Born (1921–2018) i de la seva primera esposa Wilfrida Ann Plowden-Wardlaw (1930–2014). És net del Premi Nobel de Física de 1954 l'alemany Max Born (1882–1970) i cosí de la cantant i actriu Olivia Newton-John (1948–2022).
Born abandonà l'escola, fugí de casa i anà a viure al centre de Londres. Musicalment, fou influenciat pel concert del 1966 de Bob Dylan al Royal Albert Hall al qual assistí. El 1968 conegué el director italià Federico Fellini, que buscava un noi atractiu per a la pel·lícula surrealista Satiricó. Aproximadament un any després de l'estrena de la pel·lícula, Born passà una temporada en un monestir budista tibetà situat a Escòcia, on aprengué a meditar. L'experiència l'ajuda a donar-li un major equilibri a la seva vida. Posteriorment, es traslladà a Espanya i es casà. No intervingué en cap altra pel·lícula i es dedicà a la composició musical de folk i a la interpretació a Mallorca.

## Discografia

* Strange times (2015).
* Fools Gold (2021).
* In Paradise (2021).
* In the Zone (2021).
* She's so Fine (2021).

## Referències

* ↑ «Max Born». [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ «Wilfrida Ann Plowden-Wardlaw M.D M.R.C.S, L.R.C.P, F.R.C.P, 05.06.1930 - 23.04.2014». Plowden-Wardlaw. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ Flower, Rod «Gustav Born obituary» (en anglès). The Guardian, 26-04-2018. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Halpern, Paul. «Grooving in Infinite Dimensions» (en anglès), 16-07-2020. [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ Devore, Gary. «Satyricon 2 – Fellini’s Film» (en anglès), 14-08-2012. [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ «Max Born» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ «Max Born» (en anglès). Spotify. [Consulta: 9 agost 2022].
# Barranc de Miret

El barranc de Miret és un barranc del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, en el territori dels antics municipis d'Hortoneda de la Conca (naixement i primer tram) i de Claverol (més de la meitat del recorregut i desembocadura).
Es forma al vessant sud-oest de la Serra de Pessonada, a la Tremor, des d'on davalla cap a ponent, fent amples revolts a causa del trencat del terreny, i va a passar al sud del poble de Sant Martí de Canals. S'aboca en la Noguera Pallaresa en aigües del pantà de Sant Antoni, al sud-oest de la Casa de la Manduca.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Porta de la Jueria

La Porta de la Jueria és una de les antigues portes d'accés a la muralla de la vila segoviana de Cuéllar, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Deu el seu nom al barri de la jueria de Cuéllar, que s'estenia des d'aquesta porta fins a l'arc de San Andrés, limitant amb la pròpia muralla, amb l'església de San Esteban i amb l'Hospital de Santa María Magdalena. Se situa al final de l'escalinata on finalitza el carrer de la Jueria, i dona accés a la plaça de Sant Gil, on es trobava la desapareguda església de Sant Gil.
Es tracta d'una porta o portell d'època medieval que comunicava originàriament dos dels tres recintes emmurallats dels quals es componia la fortificació (del recinte de la ciutadella al de la ciutat). Destaca per ser la porta més petita del conjunt i per l'absència de torrasses i altres elements defensius. Està excavada directament a la paret de muralla, sense que en sobresurti, i té una amplada aproximada de dos metres. Encara conserva les arrencades en els quals se subjectava la porta de fusta que tancava l'accés al recinte.
El recinte emmurallat és d'origen romànic, amb remodelacions posteriors entre les quals destaquen les dutes a terme durant el senyoriu de Francisco Fernández de la Cueva, segon duc de Alburquerque i fill de Beltrán de la Cueva, valgut d'Enric IV de Castella i Gran Mestre de l'Orde de Sant Jaume. A partir del segle xvii, el conjunt va deixar de tenir importància militar i s'inicià un procés d'abandonament que es va allargar fins al segle xix, que va tenir com a resultat final l'enfonsament de part de la muralla, així com remodelacions modernes, com poden ser obertures per a portes i finestres d'habitatges particulars. Aquests canvis van afectar simbòlicament l'entorn i la muralla d'aquesta porta, com s'observa en les fotografies que es conserven de l'època.
El 3 de juny de 1931, el recinte emmurallat i el castell de Cuéllar van ser declarats monument històric artístic, i actualment es denominen bé d'Interès Cultural.

## Bibliografia

* VELASCO BAYÓN, Balbino (1996). Història de Cuéllar. Segovia.
* RODRIGO CRIADO, Isaías (1994). Cuéllar. Cròniques municipals de la Il·lustre vila en aquest segle: 1900-1994. Madrid
# Badr al-Kharshani

Badr al-Kharxaní (primera meitat del s. X) fou un emir àrab, segurament originari de Kharxana, a Capadòcia, anomenat també Badr ibn Ammar al-Assadí.
Fou camarlenc del califa abbàssida al-Qàhir. Quan l'emir suprem Ibn Ràïq fou nomenat governador d'al-Jazira i Síria-Palestina, Badr el va acompanyar i li fou confiat el jund de Jordània, amb seu a Tiberíades (final de 939). Ibn Ràïq es va enfrontar a l'emir hamdànida de Mossul Nàssir-ad-Dawla Hàssan ibn Abu-l-Hayjà Abd-Al·lah ibn Hamdan i Badr va anar llavors a l'Iraq i per un temps va estar al servei del califa al-Muttaqí, fins que va caure en desgràcia i va haver de fugir a Egipte, a la cort de Muhàmmad al-Ikhxid, on va morir poc després (942).

## Referències

Blachère, R. «Badr al-Kh̲ars̲h̲anī». Encyclopaedia of Islam, segona edició. 2012. 26 de març de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/badr-al-kharshani-SIM_1019>