OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chinese Camp

Chinese Camp és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 146 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chinese Camp tenia 146 habitants, 57 habitatges, i 38 famílies. La densitat de població era de 62,6 habitants per km².
Dels 57 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.875 $ i la renda mediana per família de 35.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.833 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era d'11.501 $. Entorn del 20,6% de les famílies i el 22,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chinese Camp». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chinese Camp». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Andronic de Rodes

Andronic de Rodes (grec antic: Ἀνδρόνικος, llatí: Andronicus) fou un filòsof peripatètic considerat el desè dels successors d'Aristòtil i cap de l'escola peripatètica de Roma aproximadament l'any 58 aC. Es va formar en l'ambient cultural de la seva ciutat, conegut centre d'estudis aristotèlics, i va dirigir l'escola aristotèlica de l'any 78 aC al 47 aC. Fou mestre de Boet Sidoni, amb qui va estudiar Estrabó. Gràcies a Andronic, tal com explica Plutarc, es va conservar el Corpus Aristotelicum, recollit primer per Apel·licont i portat després a Roma per Sul·la com a botí de guerra. A partir d'una acurada selecció d'originals per part del gramàtic i bibliotecari Tiranió, va realitzar la primera edició crítica completa de les obres d'Aristòtil, ordenant-les en un esquema rígid i sistemàtic que correspon aproximadament a l'ordre actual. Com a introducció a la seva edició, Andronic va escriure un volum que contenia el testament d'Aristòtil i, potser, la seva biografia. Va elaborar, a més, el catàleg de tots els escrits aristotèlics. A ell se li deu la famosa divisió entre escrits exotèrics i esotèrics, amb la consegüent llegenda de la doble doctrina, i també el nom dels llibres de Metafísica: els que van després de la física. Cap d'aquestes obres s'ha conservat, perquè el llibre Ètica a Nicòmac, l'edició del qual li és atribuïda, segurament va ser feta per un autor posterior. També va fer l'edició crítica de Teofrast.

## Origen etimològic de la metafísica

Fou el primer a emprar el nom metafísica per designar a la filosofia inicial d'Aristòtil. Quan l'obra d'Aristòtil va caure en mans d'Andronic, va trobar una sèrie d'escrits sobre una filosofia primera que estaven mancades d'un títol explícit. Andronic els va donar el títol de metafísica, τἁ μετà τἁ φυσικά (literalment, els que estan després de la Física), perquè venien després dels vuit llibres de Física; després, el mot va prendre el significat actual pel fet que en aquest llibre es parlava de coses més enllà de la naturalesa.

## Referències

* ↑ Aristòtil. Història dels animals. Traducció: Juli Pallí. Vol. I. Fundació Bernat Metge, 1996, p. 30 [Consulta: 13 setembre 2022].
* ↑ Andronicus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 176
* ↑ Chroust, Anton-Hermann «The Origin of "Metaphysics"» (en anglès). The Review of Metaphysics, 14, 4, 1961.
# Andrea Fuentes i Fache

Andrea Fuentes i Fache (Valls, 7 d'abril de 1983) és una nedadora de sincronitzada catalana. Actualment és la seleccionadora del l'equip espanyol de natació artística.
Nascuda al municipi de Valls i formada al Club Natació Kallípolis, integrà el Dream Team sorgit del seu planter, juntament amb Gemma Mengual, Ona Carbonell i la seva germana Tina Fuentes.
Als Jocs Olímpics d'Atenes 2004 va quedar en quart lloc de la modalitat per equips. Participà en els Jocs Olímpics de Pequín 2008 en les modalitats de duet, juntament amb Gemma Mengual, i per equips, de les que va obtenir dues medalles d'argent. Als Jocs Olímpics de Londres 2012 guanyà la medalla d'argent en categoria duet, juntament amb Ona Carbonell i la medalla de bronze en la modalitat d'equips.
El 30 de gener de 2013 anuncià en una roda de premsa la seva retirada de la competició professional adduint manca de motivació i negant tenir cap mena de problema físic.
L'any 2017 ella i el seu marit, el també olímpic Víctor Cano, emprengueren un projecte per a donar a conèixer la natació sincronitzada arreu del món amb la creació de la revista Synkrolovers.com. Era germana de la també nedadora Tina Fuentes.
L'any 2022, essent entrenadora de l'equip dels Estats Units, rescatà la nedadora Anita Alvarez, que s'havia desmaiat dins la piscina, la qual cosa tingué un important ressò mundial.

## Palmarès

* 4a per equips als Jocs Olímpics d'Atenes 2004.
* Medalla d'argent i medalla de bronze al Campionat del Món 2007.
* 3 medalles d'or al Campionat d'Europa de 2008.
* 2 medalles d'argent als Jocs Olímpics de Pequín 2008, en les modalitats de duet i per equips.
* Medalla d'argent en modalitat de duet als Jocs Olímpics de Londres 2012.
* 1 medalla d'argent al Campionat d'Europa de 2010.

## Referències

* ↑ «Andrea Fuentes i Fache | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Andrea Fuentes, nueva seleccionadora española de natación artística... después de que Mayu Fujiki abandonara» (en castellà), 20-08-2024. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Valls homenatjarà demà la nedadora Andrea Fuentes». El Punt Avui, 01-09-2011. [Consulta: 8 agost 2012].
* ↑ «Plata per Ona Carbonell i Andrea Fuentes». Vilaweb, 07-08-2012. [Consulta: 8 agost 2012].
* ↑ «El duo format per les catalanes Ona Carbonell i Andrea Fuentes supera les xineses i es penja la plata». Diari Ara, 07-08-2012. [Consulta: 8 agost 2012].
* ↑ «Andrea Fuentes: "La sincro ja no em motiva"». El Periódico de Catalunya, 30-01-2013. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «Ensurt al Mundial de natació: Andrea Fuentes rescata la nedadora Anita Alvarez». CCMA.cat, 22-06-2022. [Consulta: 23 juny 2022].
* ↑ Nadal, Albert. «Andrea Fuentes salva la vida d'una nedadora que s'havia desmaiat dins de l'aigua». Ara.cat, 22-06-2022. [Consulta: 23 juny 2022].

## Enllaços externs

* Andrea Fuentes i Fache - Lloc web oficial
# Ann Nocenti

Ann "Annie" Nocenti (17 de gener de 1957) és una periodista escriptora, professora, editora i realitzadora nord-americana, coneguda especialment pel seu treball en els còmics. Com a editora de Marvel Comics, va editar The New Mutants (1984-1989) i The Uncanny X-Men (1984-1988). Amb artistes col·laboradors va crear personatges de Marvel com Typhoid Mary, Blackheart, Longshot, Mojo, i Spiral. Nocenti és particularment coneguda pels seus oberts punts de vista polítics. Alguns se centren en la situació de la dona en la societat, així com el paper del govern, sobretot durant la seva carrera en Daredevil, el que va provocar un conflicte amb l'editorial Marvel Comics.
El 2023 va ser inclosa al Saló de la Fama del Premi Eisner.

## Referències

* ↑ Vandam, Malone. «Annie Nocenti on the World's Most Dangerous Hunting Expedition». New Paltz Journal, 05-03-2007. Arxivat de l'original el 11 juny 2012.
* ↑ Mithra, Kuljit. «Interview with Ann Nocenti». ManWithoutFear.com, 01-10-1998. Arxivat de l'original el 21 gener 2013.
* ↑ «SDCC ’23: The 2023 Eisner Awards Winners» (en anglès americà), 22-07-2023. [Consulta: 19 agost 2023].
# Ammodytoides vagus

Ammodytoides vagus és una espècie de peix de la família dels ammodítids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Referències

* ↑ Duncker, G. & Mohr, E. 1939. Revision der Ammodytidae. Mitt. Zool. Mus. Berlín 8-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Ida, H., P. Sirimontaporn i S. Monkolprasit, 1994. Comparative morphology of the fishes of the Family Ammodytidae, with a description of two new genera and two new species. Zool. Stud. 33(4):251-277.
* McCulloch, A. R. & E. R. Waite. 1916. Additions to the fish-fauna of Lord Howe Island. Núm. 5. Trans. R. Soc. S. Aust. v. 40: 437-451, Pls. 40-43.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Clorur d'alumini

El clorur d'alumini (AlCl₃) és un compost inorgànic format per clor i alumini. És un sòlid blanc, tot i que presenta un color groc quan està impurificat amb clorur de ferro(III). A temperatura ambient es presenta com a dímer Al₂Cl₆, la seva dissociació a AlCl₃ comença a 300 °C i és completa a 1100 °C.

## Síntesi

El clorur d'alumini es produeix tractant alumini amb clor gas o clorur d'hidrogen a una temperatura d'entre 650 i 700 °C.

## Reaccions

El clorur d'alumini té una gran afinitat per l'aigua, amb la que forma l'hexahidrat AlCl₃·6H₂O.
Reacciona amb els hidrurs de calci i de magnesi en presència de tetrahidrofurà per formar l'hidrur complex d'alumini i del catió provinent de l'hidrur.
    4 CaH₂ + 2 AlCl₃ → Ca(AlH₄)₂ + 3 CaCl₂

## Usos

El clorur d'alumini és probablement l'àcid de Lewis més utilitzat i un dels més forts. S'utilitza com a catalitzador en nombroses reaccions en química orgànica, com la reacció de Friedel-Crafts.

## Referències

* 1 2 Patnaik, Pradiot. Handbook of Inorganic Chemicals (en anglès). McGraw-Hill, 2002. ISBN 0-07-049439-8.
# Clodia de auspiciis

Clodia de auspiciis va ser una llei romana proposada pel tribú de la plebs Publi Clodi Pulcre que establia la prohibició dels magistrats de dissoldre els comicis tribunats al·legant que els auspicis eren desfavorables. Derogava les lleis Aelia i Fufia i establia que una llei havia de ser aprovada en un dia fasti, segons diuen Dió Cassi i Ciceró.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 31 [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ Dió Cassi. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XXXVIII, 13
* ↑ Ciceró. Contra Publi Vatini, 17
# Clodi Bitínic

Clodi Bitínic (llatí: Clodius Bithynicus) va ser un militar romà que va participar en la Guerra de Perusa del costat d'Antoni. Capturat per l'enemic, va ser executat per orde d'Octavià l'any 40 aC.
Münzer pensa que podria ser el mateix personatge que el tribú de la plebs Luci Clodi, mentre que segons Smith és el mateix personatge que Publi Clodi, el quadrumvir monetal del 42 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William. «BITHYNICUS». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & co., 1867, p. 490.
* ↑ «Clodius 18». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William. «P. Clodius, M. F.». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & co., 1867, p. 775.
# Clodi Licí

Clodi Licí (en llatí Clodius Licinus) va ser un historiador i annalista romà que sembla que va viure al segle i aC.
Ciceró parla bé d'ell i el considera el successor de Luci Celi Antípater. La seva obra, segons Plutarc, portava el títol de Ἔλεγχος χρόνων i segurament anava des de la conquesta de Roma pels gals fins al seu propi temps. Plutarc la va fer servir de font pel període en què els registres públics de Roma s'havien perdut.
Ciceró i Plutarc l'anomenen només Clodi, Titus Livi Clodi Licí, i Appià parla d'ell com a Παύλῳ τῷ Κλαυδιῳ (Paulus un tal Claudius) probablement una corrupció per Publi Clodi. Tot plegat indicaria que el nom complet era Publi Clodi Licí. Aquest Clodi de vegades es confon amb Quint Claudi Quadrigari.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/794?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LiciniusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 784. ]
# Clodia de Pessinumtio sacerdotio

Clodia de Pessinumtio sacerdotio va ser una llei romana establerta a proposta del tribú de la plebs Publi Clodi Pulcre l'any 696 de la fundació de Roma (58 aC) quan eren cònsols Luci Calpurni Pisó Cesoni i Aule Gabini, que retirava al sacerdot Pesinunci (Pesinuntius) el seu càrrec sacerdotal de la gran mare frígia o Cíbele, i donava el sacerdoci a Brogotarus Gallus.

## Notes

* ↑ Pessinúncia era un sobrenom de la deessa Cíbele, a Galàcia, que deriva de la ciutat de Pessinus.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 33.
# Antoni Alemany

«Antoni Alemany» té aquests significats:
* Antoni Alemany Dezcallar, periodista mallorquí.
* Antoni Alemany Cladera, polític mallorquí.
# Ana Belén Álvaro Bascuñana

Ana Belén Álvaro Bascuñana, també coneguda com a ABA, (Conca, Castella-la Manxa, 24 d'abril de 1969) és una jugadora i entrenadora de bàsquet espanyola.
Formada al CB Mollet, va debutar als 15 anys a la Lliga Femenina amb el CB L'Hospitalet. Més endavant, va competir amb diversos equips de la competició, Natural Cusí El Masnou, Caja Toledo, BEX Banco Exterior, Ros Casares, Pool Getafe i Universitari de Barcelona, aconseguint els seu majors èxits entre 1992 i 1998 amb 6 lligues i 4 copes espanyoles, i essent subcampiona de l'Eurolliga de bàsquet femenina en tres ocasions. Al final de la temporada 1997-98, va fitxar pel club francès Union sportive Valenciennes Olympic, aconseguint la lliga i la copa francesa la temporada 2000-01 i essent subcampiona de l'Eurolliga. Amb la selecció espanyola de bàsquet fou internacional en 204 ocasions, guanyant la medalla d'or a l'Eurobasquet de 1993 i la de bronze a l'Eurobasquet de 2001 i aconseguí el cinquè lloc als Jocs Olímpics de Barcelona 1992. Va retirar-se professionalment de la competició al final de la temporada 2002-03.
Com a entrenadora, va debutar exercint el càrrec de segona entrenadora al club francès St. Amaund Leseau el 2003. Vinculada a la Federació Valenciana de Basquetbol, la temporada següent va dirigir el sènior B del Ros Casares i fou segona entrenadora del primer equip. Posteriorment, va fer-se càrrec del CBM Roquette Benifaio i des de l'any 2018 és entrenadora d'equips de formació del València Basket.

## Palmarès
### Selecció espanyola

* 5è lloc als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992
* 1 medalla d'or al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 1993
* 1 medalla de bronze al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2001
* 1 medalla de bronze als Jocs Mediterranis de 1993

### Clubs

* 6 Lligues espanyoles de bàsquet femenina: 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97, 1997-98
* 4 Copes espanyoles de bàsquet femenina: 1993-94, 1994-95, 1996-97, 1997-98
* 1 Lliga francesa de bàsquet femenina: 2000-01
* 1 Copa francesa de bàsquet femenina: 2000-01
* 1 Lliga catalana de bàsquet femenina: 2001-02

## Referències

* 1 2 «Ana Belén Álvaro Bascuñana». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 AEEB. «Ana Belén Álvaro Bascuñana: Un repaso a su carrera» (en castellà). ACB, 15-03-2011. [Consulta: 12 octubre 2019].
* ↑ «Ana Belén Álvaro: "Los padres también juegan"» (en castellà). Fundación Baloncesto Colegial, 23-11-2018. [Consulta: 12 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Ana Belén Álvaro Bascuñana - Lloc web oficial
* Fitxa Ana Belen Alvaro Bascuñana - FEB
* Fitxa Ana Belen Alvaro Bascuñana - FIBA (anglès)
# Cladoniàcies

Cladoniaceae són una família de fongs liquenitzats dins l'ordre Lecanorales. La molsa dels rens (Cladonia rangiferina) i els líquens del gènere Cladonia, pertanyen a aquesta família.

## Gèneres

* Calathaspis
* Carassea
* Cetradonia
* Cladia
* Cladonia
* Gymnoderma
* Heterodea
* Heteromyces
* Metus
* Myelorrhiza
* Notocladonia
* Pilophorus
* Pycnothelia
* Sphaerophoropsis
* Squamella
* Thysanothecium

## Referències

* ↑ Lumbsch TH, Huhndorf SM. «Outline of Ascomycota – 2007». Myconet. The Field Museum, Department of Botany, Chicago, USA, 13, 01-12-2007, pàg. 1–58. Arxivat de l'original el 2009-03-18 [Consulta: 2 octubre 2014]. Arxivat 2009-03-18 a Wayback Machine.
# Antologia de còmics

Una antologia de còmics és una recopilació d'obres del còmic, normalment de diverses sèries, i les recopila en un àlbum antològic o revista de còmic. Els còmics d’aquestes antologies van des de les historietes massa curtes per a la publicació autònoma fins a capítols de còmics que després podrien compilar-se en volums de còmics recopilats (com ara tankobon de manga, àlbums en el còmic francobelga i novel·les gràfiques). Exemples d'aquestes antologies són els còmics de l'Edat Daurada Detective Comics, Action Comics, Marvel Mystery Comics o Young Romance als Estats Units, Weekly Shōnen Jump o Weekly Shōnen Sunday al Japó, 2000 AD al Regne Unit o Pilote a França. Les històries incloses poden ser originals o recolipacions de publicacions anteriors.
Diversos premis del còmic inclouen una categoria a la millor antologia, incloent els Premis Harvey des de 1990, els Eisner des de 1992 i els Premis Ignatz des de 2017.

## Referències

* ↑ «Harvey Award Winners Summary» (en anglès). Arxivat de l'original el 9 abril 2018. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «Will Eisner Comic Industry Award: Summary of Winners» (en anglès). Arxivat de l'original el 26 març 2018. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «SPX Announces 2017 Ignatz Awards Nominees» (en anglès), 17-08-2017. Arxivat de l'original el 27 d’agost 2017. [Consulta: 8 juliol 2021].

## Vegeu també

* Comic book
* Quadern d'aventures
* Revista de còmic
* Manga
# Caró de Cartago

Caró (en grec antic: Χάρων, Kháron, llatí: Charon), fou un historiador cartaginès que va escriure sobre tots els tirans d'Europa i Àsia i diverses biografies sobre homes i dones il·lustres. És conegut solament per l'entrada corresponent a la Suda, i Vossius l'inclou a la seva Historia Graeca.

## Referències

* ↑ 2.Charon of Carthage a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 690
# Caró de Tebes

Caró (en llatí Charon, en grec antic Χάρων Kháron), era un distingit polític tebà que va conspirar juntament amb Pelòpides. Va arriscar-se molt en acollir els conspiradors a casa seva quan van tornar a Tebes amb la intenció d'enderrocar al govern oligàrquic favorable a Esparta el 379 aC. Va prendre part activa en la revolució i després fou nomenat beotarca conjuntament amb Pelòpides i Mel·ló, segons diu Xenofont.

## Referències

* ↑ Charon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 690
# Cascades Lamadaya

Les cascades Lamadaya (en àrab, لمداي) són unes cascades ubicades a la serra de Cal Madow, a la regió nord de Sanaag de Somalilàndia. El significat de la paraula en la llengua afroasiàtica somalí és «no s'ha de mirar», a causa de la inclinació escarpada de les cascades sobre un turó alt.
La ciutat més propera a les cascades de Lamadaya és Ulheed, que està situada cap a la costa de la mar Roja.

## Referències

* ↑ Somalia Country Study (anglès)

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Cascades Madhabkunda

Les cascades Madhabkunda (en bengalí, মাধবকুন্ড) són unes de les cascades més altes de Bangladesh. Es troba a Barlekha Upazila, al districte de Moulvibazar. La cascada és un lloc turístic molt popular a Bangladesh. Els grans blocs, el bosc que els envolta i els corrents contigus atrauen molts turistes per a festes de pícnic i excursions d'un dia.

## Història

Durant una expedició de caça als turons de Patharia, el Rajà Govardhan de Gour (গঙ্গাধ্বজ গোবর্ধন, regnat 1250-1260) va voler establir un lloc de descans per al benefici dels viatgers. Va trobar un monjo anomenat Madhabeshwar meditant sota les caigudes d'aigua. En honor del monjo, les cascades es van anomenar «Cascades Madhabkunda».

## Transport

Es troba a uns 5 km de l'estació de ferrocarril de Dakshinbagh, a la pista de Kulaura-Shabajpur (vegeu Línia Akhaura-Kulaura-Chhatak) i a 350 km de la ciutat de Dhaka.
Els visitants poden visitar les cascades de Madhabkunda des de Sylhet o Moulvibazar per carretera o des de Kulaura Upazila amb tren. El viatge a Madhabkunda és exòtic. Durant el trajecte, els visitants poden veure la bellesa verdosa del bosc, els turons i el camí en zigi-zaga a través dels turons. Les plantacions de goma i de llimoners formen un bell paisatge.

## Referències

* ↑ Husayn, Matubbar Tufahel «মাধবকুণ্ডের কথা» (en bengalí). Sylhet View 24, 22-07-2019.
* ↑ «Places to visit outside Dhaka» (en anglès). Dhaka City Portal. Arxivat de l'original el 2011-11-02. [Consulta: 19 abril 2020].

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Enllaços externs

* «Madhabkunda Waterfalls» (en anglès). Travel Bangladesh, Discovery Bangladesh. Arxivat de l'original el 2020-03-24. [Consulta: 19 abril 2020].
* «Madhabkunda Waterfalls» (en anglès). The Independent Bangladesh. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 19 abril 2020].
# Casa Mullol

La Casa Mullol és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa formada per planta baixa i quatre pisos, aixecada sobre les voltes de la plaça. El més destacable de l'immoble són els esgrafiats de les dues façanes que donen a la plaça Gran, les rajoles i els treballs de ferro forjat dels balcons. A la primera planta hi ha una balconera única per a dues façanes de la casa. La teulada amb barbacana de fusta ha estat refeta darrerament.

## Referències

* ↑ «Casa Mullol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].