OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Broa de Avintes

El Broa de Avintes també conegut com a Boroa de Avintes (especialment pels habitants d'Avintes, port de Vila Nova de Gaia, per aquesta raó també anomenada la "terra da broa") és un dels dos tipus de pa (pão) amb major tradició de la gastronomia de Portugal i força consumit al nord de Portugal. És un dels aliments més apreciats pels portuguesos, i probablement el pa més conegut fora del país. Des del 1988 tots els anys se celebra a Vila Nova de Gaia la festa A Festa da Broa durant quatre dies de la primera quinzena de setembre que té com a producte estreball la Broa de Avintes

## Característiques i elaboració

El Broa de Avintes és un pa de color castany fosc amb una textura molt densa, un gust intens agredolç, de forma alta i base estreta. Elaborat amb farina blat i sègol. Té un procés de producció particularment lent. Es cou aproximadament durant unes cinc o sis hores al forn i seguidament s'empolsa la part superior amb farina. Es comercialitza formant torres.

## Bibliografia

* "Quatro Orações ao Pão" - editado por la "Confraria da Broa de Avintes".

## Referències

* ↑ http://www.cm-gaia.pt/portais/_cmg/Turismo.aspx?categoryOID=AB92808080C180GC%7C%5BEnllaç+no+actiu%5D Ajuntament de Vila Nova de Gaia

## Enllaços externs

* Confradía de Broa de Avintes
* Ajuntament de Vila Nova de Gaia, en portuguès Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
# Brocciu

El Brocciu cors, o Brocciu, és un formatge de Còrsega, que es beneficia d'una AOC des del 10 de juny de 1983, i DOP a nivell europeu pel Reglament de la Comissió n. 1107/96. La producció de llet i de sèrum de llet, la fabricació i la maduració d'aquest formatge s'efectuen a Còrsega.

## Història

És molt apreciat pels corsos que el consideren el seu «formatge nacional». «Qui no l'ha tastat, no coneix l'illa» va escriure Émile Bergerat a finals del segle xix. L'illa de Còrsega té un clima assolellat, i una orografia aspra per la qual els ramats d'ovelles i cabres pasten lliurement. Va obtenir la denominació d'origen el 1983, en un temps en què aquest producte no era considerat com un formatge, sinó un producte lacti. És l'única AOC de xerigot. Com tots els AOC, la seva etiqueta ha de posar "Appellation d'Origine Contrôlée" just sota de la denominació "Brocciu Corse" o "Brocciu". És obligatori mostrar el logotip de l'INAO.

## Elaboració

Es fabrica a partir de xerigot al qual s'afegeix llet sencera en una proporció que varia del 25 al 35%. Es ven fresc o afinat des de 21 dies a diversos mesos. La producció va ser de 485 tones la temporada 2001-2002 (-25% que el 1996) de les quals 100 tones es produeixen en granja.

## Característiques

És un formatge elaborat a base de llet d'ovella o de cabra, de pasta fresca, d'un pes que varia entre els 250 grams als 3 quilos. Té entre 40 i 50% de matèria grassa. Té forma de con truncat. El brocciu és blanc i cremós en estat fresc. També pot madurar i prendre's curat, amb la pasta coberta d'una fina pel·lícula de color blanc.

## Degustació

El seu període de degustació òptima és de novembre a juny, però també resulta excel·lent de març a novembre. És generalment consumit per postres, endolcides amb una gota de brandi però també és l'ingredient de nombrosos plats corsos (pulenta, omelette, cannelloni, légumes farcis...) entre ells el cèlebre fiadone, unes postres tradicionals. I marida bé amb un marc de Còrsega.

## Referències

* ↑ INRA. «Salle de presse» (en francès), 01-03-2012. [Consulta: 25 desembre 2017].
# Berborita

La berborita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom per la composició química, un borat de beril·li.

## Característiques

La berborita és un borat de fórmula química Be₂(BO₃)(OH)·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1967. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la berborita pertany a «06.AB: borats amb anions addicionals; 1(D) + OH, etc.» juntament amb els següents minerals: hambergita, jeremejevita, warwickita, yuanfuliïta, karlita, azoproïta, bonaccordita, fredrikssonita, ludwigita, vonsenita, pinakiolita, blatterita, chestermanita, ortopinakiolita, takeuchiïta, hulsita, magnesiohulsita, aluminomagnesiohulsita, fluoborita, hidroxilborita, shabynita, wightmanita, gaudefroyita, sakhaïta, harkerita, pertsevita-(F), pertsevita-(OH), jacquesdietrichita i painita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Lupikko del districte de Pitkyaranta, a la regió de Ladoga, República de Carèlia (Rússia). També ha estat descrita a diversos indrets de les regions noruegues de Vestfold i Telemark.

## Referències

* ↑ «Berborite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 maig 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Bhitauli

Bhitauli fou un antic zamindari a les Províncies Unides, una de les parganes tributàries d'Oudh, situada entre els rius Kauriala i Chauka. Tenia una superfície de 160 km² i una població de 22.839 habitants el 1881. La capital era Bhitauli a la vora del riu Sai amb 4453 habitants el 1881, suposadament fundada vers 1300 per dos kayashts.
La pargana fou confiscada el 1858 a causa del fet que el seu feudatari s'havia unit als amortinats del 1857, i fou cedida al maharajà de Kapurthala que la va posseir fins al 1948.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# CAV

CAV té els següents significats:
* Club Arnau de Vilanova.
* Centre d'Actuació Valencianista.
* Comunitat Autònoma Valenciana.
* Candidatures Alternatives del Vallès.
# Bulbocodi

Colchicum bulbocodium, el bulbocodi o còlquic de primavera, és una espècie del gènere Colchicum, que actualment s'inclou dins de la família colquicàcies, encara que tradicionalment formava part de la gran família de les liliàcies. És una planta bulbosa alpina originària de les serralades muntanyoses del centre i el sud d'Europa, des dels Pirineus i els Alps, fins al Caucas.

## Morfologia

El bulbocodi neix d'un bulb a la primavera (d'abril a juny) i arriba als 7-15 cm d'alçada. Les fulles, llargament linears i obtuses, poden arribar a mesurar entre 5 i 15 cm i apareixen al mateix temps que les flors, de color rosa-lilós, estretament lanceolades, de 3 a 8 cm de diàmetre.
S'assemblen molt a les flors del safrà de muntanya, però el bulbocodi, com totes les espècies que pertanyien a les liliàcies, te sis estams i no tres (com les iridàcies). A diferència de la resta de representants del gènere (que tenen tres estils separats pràcticament des de la base), el bulbocodi te un sol estil, ramificat al final en tres estigmes. Per això, segons alguns autors, es pot classificar dins d'un gènere separat Bulbocodium. Com totes les espècies del gènere Colchicum, és una planta verinosa.

## Ecologia

Es una planta pròpia dels prats de muntanya que prefereix sòls profunds sobre terrenys carbonatats. Té com a estratègia florir ben aviat, a principis de primavera o just quan marxa la neu, evitant així la competència amb altres espècies més robustes que apareixeran més tard. La resta de còlquics, amb els quals es podria confondre apareixen a finals d'estiu o principis de tardor.

## Sinònims

* Bulbocodium vernum L.

## Vegeu també

Als Països Catalans viuen altres espècies semblants de còlquics i de Crocus que es poden confondre amb aquest:
* Colchicum triphyllum
* Colchicum autumnale
* Colchicum filifolium (=Merendera filifolia)
* Colchicum montanum (=Merendera montana)
* Crocus nudiflorus
* Crocus vernus

## Referències

* ↑ «Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.IV, pàg.55. ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 Josep Vigo Bonada. L'Alta muntanya catalana. Flora i Vegetació. Centre Excursionista de Catalunya i Institut d'Estudis Catalans, 2008 (2a edició). ISBN 9788492583249.
* ↑ Martí Boada, Teresa Romanillos. [www.enciclopedia-cat.com Les plantes tòxiques de Catalunya]. Barcelona: ECSA, 1999, p. 50. ISBN 84-7306-540-9.
# Bulbophyllum

Bulbophyllum és el gènere d'orquídies que té assignades major nombre d'espècies, unes 1.800 espècies d'orquídies monopòdiques d'hàbit epífits, de la subtribu Bulbophyllinae, de la família (Orchidaceae). Es troben en les selves ombrívoles i humides de l'Índia, sud de la Xina, Filipines i Papua Nova Guinea, però també es troben en l'Àfrica tropical i a Amèrica central i Amèrica del Sud tropicals.

## Referències

* ↑ Dressler, Robert L. The Orchids, Natural History and Classification. ISBN 0-674-87526-5.
# Cal Soler (Vilada)

Cal Soler és una masia situada al terme municipal de Vilada, al Berguedà que està inventariada com a patrimoni immoble al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número d'element IPAC-3732. El seu estat de conservació és mitjà i originàriament era utilitzada per ús agropecuari, tot i que fou també casa de colònies.

## Situació geogràfica i accessos

S'arriba a Cal Soler des d'una pista que hi ha a l'esquerra del km 34 de la carretera C-26 entre Vilada i Borredà.

## Descripció i característiques

Cal Soler és una masia d'estructura clàssica, coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana principal orientada a llevant. La casa ha perdut un bon tros de la seva estructura primera; el cantó de tramuntana, i s'hi ha engrandit considerablement la façana de llevant, on s'alçava un cos, possiblement el més antic de la casa, que fou aterrat arran del perill que oferia. La façana presenta una elegant simetria i finestres amb llindes de pedra i guardapols.
Cal destacar, al seu interior, les grans dimensions de la "Sala", orientada a llevant.

## Història

Cal Soler era, juntament amb les altres grans masies -Cal Sant Pere, Les Eres, El Paradell, etc.- un dels nuclis principals de la parròquia de Santa Magdalena de Guardiolans, esmentada ja el 839, i que pertanyia als dominis de la baronia de la Portella i als del monestir de Sant Pere de la Portella, com una de les donacions més importants, i el primer nucli important de població de la futura Vilada. El Mas del Soler existia ja al segle xiii; el 21 d'octubre de 1227, Pere, fill de Bernat del Soler, del mas del mateix nom, de Santa Magdalena de Guardiolans, es casà amb Maria d'Ardaricò de Lillet davant el notari Bernat, rector de Sant Joan de Vilada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Soler». Fitxes de patrimoni cultural. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Botterens

Botterens és un municipi suís del cantó de Friburg, situat al districte de la Gruyère. Fou creat el 2006 amb la unió de Villarbeney i de Botterens.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Cadolla

«Cadolla» té aquests significats:
* Cadolla (clot)
* La Cadolla (Serradell), paratge format per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt al Pallars Jussà
* Riu de Cadolla, riu de Catalunya, a la conca de la Noguera Pallaresa
* Llau de la Cadolla, afluent del riu de Serradell que discorre íntegrament pel terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
# Cale (satèl·lit)

Cale (del grec Καλη) o Júpiter XXXVIII és un satèl·lit natural retrògrad irregular del planeta Júpiter. Fou descobert l'any 2001 per un equip de la Universitat de Hawaii liderat per Scott Sheppard i rebé la designació provisional de S/2001 J 8.

## Característiques

Cale té un diàmetre d'uns 2 quilòmetres, i orbita Júpiter a una distància mitjana de 22,409 milions de km en 685,324 dies, a una inclinació de 165 º a l'eclíptica (166° a l'equador de Júpiter), en una direcció retrògrada i amb una excentricitat de 0,2011.
Pertany al grup de Carme, compost pels satèl·lits irregulars retrògrads de Júpiter en òrbites entre els 23 i 24 milions de km i en una inclinació d'uns 165 °.

## Denominació

El satèl·lit deu el seu nom al personatge de la mitologia grega Cale, una de les Gràcies (Càrites) filles de Zeus, Cale era l'esposa d'Hefest segons alguns autors, tot i que Afrodita presenta aquest rol.
Rebé el nom definitiu de Cale el 22 d'octubre de 2002. Anteriorment havia tingut la designació provisional de S/2001 J 8, que indica que fou el quart satèl·lit fotografiat per primera vegada l'any 2000.

## Vegeu també

* Júpiter
* Satèl·lits de Júpiter

### Referències

* ↑ URL de la referència: https://minorplanetcenter.net/iau/ECS/MPCArchive/2020/MPC_20201117.pdf.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ «Planet and Satellite Names and Discoverers». USGS Astrogeology Research Program - Gazetteer of Planetary Nomenclature, 08-01-2008.(anglès)
* ↑ Green, D. W. E «Satellites of Jupiter». 7998, 2, 22-10-2002.(anglès)
Viccionari
# Brac tirolès

El brac tirolès és una raça de gos de caça de tipus rastrejador de grandària mitjana i orelles amples i alçades originari del Tirol austríac. Aquest gos de grandària mitjana i àmplies orelles planes en el més alt del cap, té un mantell gruixut i doble i les potes posteriors ben cobertes. Hi ha dos colors principals de pèl: vermell, negre i foc, podent tenir tots ells taques blanques. Aquests gossos solen caçar sols (no en gossada) i tenen una habilitat olfactòria molt especial com a rastrejadors.
El caçador tirolès, descendeix dels gossos caçadors celtes (Celtic Hounds). L'emperador Maximilià I del Sacre Imperi Romanogermànic utilitzava aquesta raça per a la caça de llebres i guineus i el rastreig d'animals ferits. La selecció de la raça va començar el 1860 i va ser reconeguda el 1908.

## Enllaços externs

* Confederação Brasileira de Cinofilia
* Clube Português de Canicultura
* En la FCI
# Asellus birsteini

Asellus birsteini és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba en un petit llac del sud-est de la península de Txukotka (64° 30′ N; 172° 30′ W, Rússia).

## Referències

* ↑ Geoffroy, E. L., 1762. Histoire abrégée des insectes qui se trouvent aux environs de Paris; dans laquelle ces animaux sont rangés suivant un ordre méthodique. Tome seconde. Imprimerie de J. Durand, París, 690 pp., 22 pls. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 juliol 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Levanidov, Y., 1976. New species and distribution of Asellus s. str. (Isopoda, Asellota) in north east Asia. A: Levanidov, Y. (Ed.). Freshwater Fauna of the Far East. Akademiya Nauk SSSR Vladivostok 1–185.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Сидоров, Д. А., 2005. Фауна водяных осликов (Crustacea, Isopoda, Asellidae) пресных вод Дальнего Востока и сопредельных территорий (Sidorov, D. A., 2005. La fauna dels polls d'aigua dolça (Crustacea, Isopoda, Asellidae) de les terres de l'Orient Llunyà i adjacents). Чтения памяти В.Я. Леванидова 3: 255-275. «PDF». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 juliol 2012].

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.
# Agnosine

Agnosine (brescià: Gnùsen) és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia.

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Anacroneuria subcostalis

Anacroneuria subcostalis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1921. Ann. Soc. ent. Belg. 61:326.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2002. Proc.Biol.Soc.Wash. 115(1):86.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):171.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:322.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 6 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Cal Patalín

Cal Patalín és una casa del municipi de la Seu d'Urgell (Alt Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, situat a la Plaça Patalín, 2. Es tracta d'una construcció de cinc altures, planta baixa, tres pisos i golfes. Destaca per la seva simetria en l'ordenació dels vans, a la façana de la Plaça Patalín. Apareix una inscripció en una de les baranes de la façana de la Plaça, que identifica: "F.J. AÑO 1847". Pel que fa a la façana del carrer Canonges, destaca el treball d'ondulació de les baranes metàl·liques.

## Referències

* ↑ «Cal Patalín». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2018].
# Clara Butt

Clara Butt –o Clara Ellen Butt– (Southwick, Sussex, Anglaterra, 1 de febrer de 1872- North Stoke, Oxfordshire, Anglaterra, 23 de gener de 1936) va ser una cèlebre contralt anglesa.
Va néixer a Southwick, Sussex, filla de Henry Albert Butt, un capità marítim, i Clara Hook. Es va criar a Bristol. El 1890 va guanyar una beca per estudiar al Royal College of Music, la Reina Victoria la va becar després per estudiar a París amb Jacques Bouhy, el mestre de Louise Homer i Louise Kirkby Lunn. També va estudiar a Berlín i Itàlia.
Va debutar el desembre de 1892 en el Royal Albert Hall de Londres com a Ursula en la cantata de Sir Arthur Sullivan The Golden Legend i després en Orfeu i Euridice, de Gluck, per la qual va rebre una bona crítica de Bernard Shaw. Aquesta va ser l'única òpera en la qual va cantar.
Camille Saint-Saëns la va voler per a Dalila, però les lleis victorianes que vedaven temes bíblics en els escenaris britànics li ho van impedir. Admirada sobretot pels oratoris de George Frideric Handel i Felix Mendelssohn, es va popularitzar com a cantant de balades, Així, Edward Elgar li va compondre el cicle de cançons Sea Pictures per a contralt i orquestra, que va estrenar el 1899 dirigida pel mateix compositor.
Va fer gires per Austràlia, Japó, Canadà, Europa i Estats Units. Durant la Primera Guerra Mundial va participar en obres de caritat i concerts a les tropes i va ser condecorada com a Dama de l'Imperi Britànic el 1920.
Es va casar el 1900 amb el baríton Kennerley Rumford, amb qui va tenir tres fills.

## Referències

* 1 2 3 «Dame Clara Butt» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 19 desembre 2020].
* 1 2 3 4 5 «Dame Clara Butt» (en anglès). Contralto Corner. [Consulta: 19 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Biografia en anglès
* En noticiari de l'època
* Biografia
# Haynesville

* Per a altres significats, vegeu «Haynesville (Maine)».
Haynesville és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.679 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Haynesville tenia 2.679 habitants, 1.087 habitatges, i 709 famílies. La densitat de població era de 210,7 habitants/km².
Dels 1.087 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42% hi vivien parelles casades, en un 19,5% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 33,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 22,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.406 $ i la renda mediana per família de 28.295 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 20.278 $. La renda per capita de la població era de 16.163 $. Entorn del 23,8% de les famílies i el 27,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Haynesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Haynesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Herschel Burke Gilbert

Herschel Burke Gilbert (Milwaukee, Wisconsin, 20 d'abril de 1918 - Los Angeles, 6 d'agost de 2003) va ser un prolífic orquestrador, supervisor musical i compositor de bandes sonores de pel·lícules i televisió i temes musicals, entre elles The Rifleman (protagonitzada per Chuck Connors), Zane Grey Theater de Dick Powell, i The Detectives Starring Robert Taylor. Gilbert va estimar una vegada que les seves composicions s'havien utilitzat en almenys tres mil episodis individuals de diverses sèries de televisió.

## Referències

* ↑ Burlingame, Jon. «"Rifleman" Composer Herschel Burke Gilbert Dead at 85». Filmmusicsociety.org, 13-06-2003.
# Hinojosa de Duero

Hinojosa de Duero és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Bermellar i Lumbrales a l'est, La Redonda i Sobradillo al Sud, La Fregeneda a l'Oest i amb Portugal i Saucelle al Nord.
# Hemiculter tchangi

Hemiculter tchangi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Sichuan (Xina).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Luo, Y. i Y. Chen, 1998. Cultrinae. p. 112-207. A Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.