OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 2166 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2166 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, en referència al derrocament del Vol 17 de Malaysia Airlines, va ser patrocinada per Austràlia i adoptada per unanimitat el 21 de juliol de 2014. La resolució expressa el seu suport als "esforços per establir una investigació internacional completa, exhaustiva i independent sobre l'incident d'acord amb les directrius de l'aviació civil internacional" i va fer una crida a tots els estats membres de les Nacions Unides" s proporcionar qualsevol petició d'ajuda en investigacions civils i criminals".

## Preparació

La resolució es va redactar el 18 de juliol, es va posar en circulació el 19 de juliol i es va acordar l'endemà. Rússia, membre permanent amb dret de veto, va donar suport a la resolució després que les negociacions provoquessin alguns canvis de text, incloent la denúncia de l'incident com a "caiguda" de l'avió en lloc de "derrocament".

## Referències

* 1 2 «MH17: Inside the process behind the UN Security Council vote on Australian-sponsored resolution». ABC Online, 22-07-2014. [Consulta: 23 juliol 2014].
* ↑ «Resolution 2166 (2014)». United Nations. [Consulta: 23 juliol 2014].
* ↑ «MH17: UNSC unanimously adopts resolution for intl probe». First Post, 22-07-2014. [Consulta: 23 juliol 2014].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)
* Resolució 731 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides
* Resolució 748 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Natura morta amb pomes, raïm, melons, pa, gerra i ampolla

Natura morta amb pomes, raïm, melons, pa, gerra i ampolla és un quadre de Luis Egidio Meléndez pintat cap a 1771 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya; va ser adquirit el 1944.

## Descripció

Sobre un suport de fusta i en un fons neutre apareix, en primer terme, un pa de crosta retallada i cruixent dins un plat de ceràmica de vora ondulat, del qual sobresurten un tovalló doblegat i un ganivet amb una marca a la fulla.
Darrere seu hi ha una gerra de les de Talavera, blanca i llisa amb una simple ratlla ocre al vora, vidrada i amb l'ansa cordada. Al costat, una ampolla de vi amb segell d'origen, i en la qual es reflecteix la finestra que deixa entrar la llum que il·lumina el conjunt. Tres melons lligats amb la corda que els ha de mantenir penjats en lloc fresc i fosc, marquen la seva silueta corba a tocar d'un vas de terracuita sense vidrar i tapada amb un drap lligat amb un cordill.
Al davant, carrassos de raïm blanc i negre, amb brots i circells enroscats al costat d'unes pomes. Damunt la taula hi ha uns quants brots i grans de raïm solts que hi rodolen a punt de caure.

## Anàlisi

Una tela magnífica, de tractament minuciós i detallat, que denota la preocupació habitual del pintor per l'observació del natural, una reproducció fidel i calculada, sense intenció simbòlica, que respon al gust de l'esperit il·lustrat de l'Espanya de Carles III. A falta d'encàrrecs d'envergadura, Meléndez va centrar la seva producció, gairebé en exclusiva, en la representació dels objectes i la natura morta, obligat per una clientela a la qual havia de complaure per poder subsistir. I és en aquest sentit que cal recordar la declaració de «pobre de solemnitat» feta el mes anterior a la seva mort.

## Referències

* 1 2 Fitxa de l'obra 024246-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* 1 2 3 4 M.M.C.. «Renaixament i Barroc». A: MNAC. Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. 2012. Barcelona: MNAC, p. 177. ISBN 978-84-8043-136-1.
# Tassos Bulmetis

Tassos Bulmetis (Istambul, 1957) és un director de cinema grec. Ha dirigit la pel·lícula Un toc de canyella, la pel·lícula que més entrades ha venut a Grècia.

## Biografia

Va néixer l'any 1957 a Istanbul però el 1964 es va veure obligat a abandonar-la i establir-se a Grècia. Primer va estudiar física a la Universitat d'Atenes i després, amb una beca de la Fundació Onassis, va estudiar producció de cinema i televisió a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles. Va tornar a Grècia i va començar a dirigir programes de televisió i anuncis. També va treballar en efectes especials digitals.
El 1990 va debutar com a director amb la pel·lícula Βiotekhnia Oneiron. El 2003, va dirigir la seva següent pel·lícula, Un toc de canyella,de la qual també va ser guionista. La pel·lícula va tenir un gran èxit comercial a Grècia, amb 1.229.633 entrades, que són el màxim que una pel·lícula ha fet mai al país. La pel·lícula va guanyar el premi a la millor pel·lícula als Premis de Qualitat Cinematogràfica Estatal i Tasos Bulmetis el premi al director i el premi al guió en els mateixos premis.
La seva següent pel·lícula va ser la pel·lícula autobiogràfica Notias, que es va estrenar el 2016. El 2018, va estrenar el documental dramatitzat sobre la victòria de l'AEK sobre l'Slavia Praga a la final de la Copa d'Europa de Bàsquet de 1968, titulat 1968.
Durant un període va ser professor ajudant a la Universitat de Califòrnia, mentre que ha ensenyat direcció a l'IEK Akmi. L'any 2009 va ser escollit primer president de l'Acadèmia de Cinema Hel·lènic.

## Filmografia

* Βιοτεχνία Ονείρων (1990)
* Un toc de canyella (2003)
* Νοtias (2016)
* 1968 (2018)

## Referències

* 1 2 3 4 «Βιογραφία». www.boulmetis.gr. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ ««Joker»: Λίγα βήματα πριν μπει στο ελληνικό top 10 της golden league!» (en grec). FreeCinema. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «KPATIKA KINHMATOΓPAΦIKA BPABEIA ΠOIOTHTAΣ ETOYΣ 2003». cine.gr. Arxivat de l'original el 2021-12-24. [Consulta: 31 desembre 2019].
# Samsam-ad-Dawla

Samsam-ad-Dawla (964-998) fou un príncep (emir) buwàyhida, fill gran d'Àdud-ad-Dawla.
A la mort del seu pare el març del 983 va rebre l'Iraq i fou reconegut al Kirman (amb Oman), mentre el seu germà Xàraf-ad-Dawla governava a Fars i Khuzestan. Aquest es va oposar a Samsam-ad-Dawla que al mateix temps es va haver d'enfrontar al cap kurd Badh a la Jazira (origen de la dinastia dels marwànides del Diyar Bakr) que va arribar a ocupar Mossul. Badh va atacar Bagdad però fou rebutjat i Samsam-ad-Dawla va recuperar Mossul, però finalment li va haver d'abandonar part del Diyar Bakr i del Tur Abdin. Va tenir com a visir a Abd Allah ibn Sadan.
El conflicte amb Xàraf-ad-Dawla havia estat un temps aturat però la lluita es va reprendre el 985/986. Finalment Samsam-ad-Dawla va haver d'esmentar al seu germà Xàraf-ad-Dawla en primer lloc a la khutba de l'Iraq i el seu govern es va limitar a Bagdad. El 987 Samsam-ad-Dawla fou capturat per Xàraf-ad-Dawla i fou cegat sent enviat a Siraf. A la mort sobtada de Xàraf-ad-Dawla el 6 de setembre de 989, el va succeir com amir al-umarà a l'Iraq el germà petit Bahà-ad-Dawla; el visir Abu-l-Qàssim Ala ibn Hasan ibn Ali va ordenar cegar a Samsam-ad-Dawla, però aquest en la confusió es va escapar, i va reunir partidaris; llavors fou cridat a Shiraz pel mateix Abu-l-Qàssim Ala, que el va asseure al tron amb el suport de la mare de Samsam, Sayyida, i fou confirmat com a visir; Samsam-ad-Dawla va dominar Fars i Khuzistan (que depenia de l'Iraq). A Kirman el governador Timurtash donava suport a Bahà-ad-Dawla però Abu-l-Qàssim Ala el va fer empresonar i executar i així Samsam-ad-Dawla va dominar també Kirman (amb Oman).
Samsam-ad-Dawla va envair el Khuzistan amb un exèrcit dirigit per l'hàbil general Abu Ali al-Hasan ibn Ustadh-Hurmuz, i va conquerir Bàssora. Va fer front als fills d'Izz-ad-Dawla Bakhtiyar, i durant vuit anys va combatre a Bahà-ad-Dawla. Estava proper a obtenir la victòria quan fou assassinat el novembre/desembre del 998 a la rodalia d'Isfahan per un dels fills d'Izz-ad-Dawla Bakhtiyar, Nur-ad-Dawla Abu Basr Shah Firuz. Fou enterrat a Shiraz.

## Bibliografia

Hafizullah Kabir, The Buwahid dinasty of Bagdad (334/946-447/1055), Calcuta, 1964.
# Lolita (cràter)

Lolita és un cràter de l'asteroide del tipus Amor (433) Eros, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -35.2 ° de latitud nord i 197.7 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 1.8 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2003 i fa referència a Lolita, jove protagonista de la novel·la Lolita, de Vladímir Nabókov (Estats Units d'Amèrica, 1955).

## Referències

* ↑ "Lolita (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Encyclopaedia Britannica Inc. The New Encyclopaedia Britannica, 1974, 1993.
# Classificació

Una classificació és la determinació d'una categoria d'entre un conjunt finit de categories establertes per a un objecte o concepte. Tota classificació és un conveni subjectiu que correspon a un sistema ideològic i cultural.
Són exemples de classificació taxonòmica la classificació bibliogràfica, la nomenclatura binomial (per a la classificació biològica) o la classificació mèdica de trastorns i malalties.

## Classificació automatitzada

L'estadística i la intel·ligència artificial han desenvolupat eines per a la construcció de models per classificar objectes. En intel·ligència artificial aquests mètodes (algorismes) formen part del que es coneix com a aprenentatge automàtic.
Aquestes eines construeixen un model a partir d'uns exemples pels quals es coneix la categoria. Després aquest model es pot aplicar a nous casos. La detecció de correu brossa és un dels camps d'aplicació d'aquestes eines. En aquest cas, es construeix un model a partir d'uns quants missatges pels quals coneixem si és spam o no. Després, el model s'aplica per classificar nous missatges d'acord amb el model.
En el camp de la intel·ligència artificial, es distingeixen dues fases en el procés d'aprenentatge dels models: la fase d'aprenentatge i la fase de test. La primera correspon a la construcció del model a partir d'exemples i la segona a la d'avaluació del model.

### Eines per a la classificació

Algunes de les eines de classificació són "el veí més proper" i les màquines de vectors de suport.
Viccionari
# Sweet Rosie O'Grady

Sweet Rosie O'Grady és una pel·lícula musical estatunidenca d'Irving Cummings, estrenada el 1943.

## Argument

L'estrella de "music hall" Madeleine Marlowe marxa de Londres compromesa amb el duc de Trippingham per trobar-se quan torna a casa que Samuel A. McGee, periodista de "Police Gazette", ha revelat el seu passat com la reina de "burlesque" Rosie O'Grady. Per revenjar-se, anuncia que Sam en realitat és el seu pretendent real. A canvi, ell publica una cançó sobre Rosie i comença, així, una mena de baralla irlandesa entre tots dos a través del diari d'ell i l'actuació al "show" d'ella.

## Repartiment

* Betty Grable: Madeleine Marlowe / Rosie O'Grady
* Robert Young: Sam MacKeever
* Adolphe Menjou: Thomas Moran
* Reginald Gardiner: Charles, Duc de Trippingham
* Virginia Grey: Edna Van Dyke
* Phil Regan: M. Clark
* Sig Ruman: Joe Flugelman
* Alan Dinehart: Arthur Skinner
* Hobart Cavanaugh: Clark
* Frank Orth: Taxista
* Jonathan Hale: M. Fox

## Referències

* ↑ «Sweet Rosie O'Grady». The New York Times.
# Casal de l'Esperança

Casal de l'Esperança és un convent habilitat com a casa consistorial de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de construccions al voltant d'una plaça central.
L'edifici principal consta d'una torre de planta quadrada i una estructura molt allargada on hi ha les dependències principals. Les finestres presenten diverses tipologies, destacant-se les de secció rectangular amb trencaaigües d'arc conopial i les geminades amb arc trilobat.
L'edifici II és un edifici format per dues estructures bàsiques, una de planta rectangular amb el pis superior a manera de paller, amb moltes obertures i grans encavallades de fusta que sostenen una coberta de teula àrab a doble vessant. L'altra és una gran torre de planta quadrada amb coberta de teula a quatre vessants i dos pisos d'alçada.
L'edifici III és una estructura única de planta basilical amb el cos central aixecat, cobert a doble vessant. Aquest edifici correspondria a l'antiga capella dedicada a la Mare de déu de l'Esperança, que construí Pere Prixana el 1402. De l'antic edifici no en queden restes, però la tipologia formal, no material, de la construcció recorda l'estructura d'una església.
== Història ==
L'edifici principal correspon a l'antic convent dels carmelites, del qual en resten alguns elements del claustre gòtic. Els frares abandonaren aquest lloc el 1418 i es traslladaren a la ciutat de Vic.
El 1930, després de molts anys d'abandonament, referen l'edifici, s'hi construïren noves dependències i, després de la Guerra Civil, passà a ser la Germandat sindical de Pagesos. Actualment és l'Ajuntament de Gurb.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Casal de l'Esperança». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Sumburgh

Sumburgh és una petita població de les illes Shetland, Escòcia. Està localitzada a la punta sud de Mainland (Shetland) en el Cap Sumburgh. L'aeroport de Sumburgh està als afores del poble al nord. Sumburgh té una població d'aproximadament 100 habitants. Jarlshof està situat a l'oest de Sumburgh, adjacent a l'Hotel Sumburgh. Pertany a la parròquia de Dunrossness.

## Referències

* ↑ «Details of Sumburgh». Gazetteer for Scotland. [Consulta: 2 gener 2015].

## Enllaços externs

* Undiscovered Escòcia - Sumburgh
# Ariane

* Per a altres significats, vegeu «Ariane (desambiguació)».
Ariane és una família de vehicles llançadors d'elaboració europea, fabricats inicialment per un consorci de l'Agència Espacial Europea (ESA), format per França (64%), Alemanya (20%), El Regne Unit (5%), Espanya (2%) i altres països (7%), el (2%) restant és una incògnita, destinats a trencar amb la dependència dels Estats Units d'Amèrica en el camp de l'Aeronàutica, així com per al llançament de satèl·lits artificials en òrbita geoestacionària i la sonda espacial Giotto.

## Història

El projecte Ariane va començar el 1973 liderat per França i amb el suport d'Alemanya i altres estats europeus. Suposava un disseny menys ambiciós que el fracassat coet Europa, un intent anterior per a aconseguir un coet europeu capaç de posar en òrbita satèl·lits més pesants, capacitat exclusiva de la Unió Soviètica i els Estats Units d'Amèrica en aquell moment.
El primer llançament d'un vehicle Ariane es va realitzar el 24 de desembre de 1979. El disseny era d'un coet de combustible líquid amb tres etapes, 47 metres de longitud, 3,8 m de diàmetre i amb capacitat per a posar en òrbita geoestacionària una càrrega màxima de 1.830 kg.
La base de llançament d'aquest tipus de coets està a Kourou (Guaiana Francesa), per la seva proximitat amb la línia de l'equador. L'any 1980, la construcció d'aquests vectors es va transferir a l'empresa ArianeSpace, que va millorar aquests vehicles amb la sèrie Ariane 4, de tres etapes, la primera de 4 motors i les dues següents amb un, amb capacitat per acoblar-li quatre propulsors auxiliars més i satel·litzar una càrrega de fins a 4200 kg.
Les diferents versions del programa són:
* Ariane 1, llançat amb èxit per primer cop el 24 de desembre del 1979.
* Ariane 2, llançat amb èxit per primer cop el 20 de novembre del 1987 (el primer llançament el 30 de maig del 1986 va fallar).
* Ariane 3, llançat amb èxit per primer cop el 4 d'agost del 1984.
* Ariane 4, llançat amb èxit per primer cop el 15 de juny del 1988.
* Ariane 5, llançat amb èxit per primer cop el 30 d'octubre del 1997 (el primer llançament el 4 de juny del 1996 va fallar).
* Ariane 6, previst per a ser llançat per primer cop el 2022.

## Referències

* ↑ Harvey, Brian. Europe's space programme: to Ariane and beyond. Londres: Springer, 2003, p. 161-165. ISBN 1-8523-3722-2 [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ «Ariane 1, 2, 3». ESA. [Consulta: 10 novembre 2020].
* ↑ «Legends of Space, ep 11». EuroNews, 14-12-2017 [Consulta: 10 novembre 2020].
* ↑ «ESA lays out roadmap to Vega-C and Ariane 6 flights». ESA, 29-10-2020 [Consulta: 3 novembre 2020].

## Vegeu també

* Europa (coet)

## Enllaços externs

* Vídeo del llançament d'un Ariane 5 (francès)
* Història dels coets Ariane (anglès)
# 36a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 36a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia va tenir lloc el 10 de desembre de 1992, patrocinada per Ràdio Nacional d'Espanya. Hi va assistir el director de TVE Diego Carcedo i el de RNE Josep Maria Balcells i Gené. Al final de l'acte es va retre homenatge a Joan Munsó i Cabús.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Amantes | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrangera | Edward Scissorhands | Tim Burton |
| Millor opera prima | Barcelona lament | Luis Aller |
| Millor actor espanyol | Fernando Guillén | Don Juan en los infiernos |
| Millor actriu espanyola | Marisa Paredes | Tacones lejanos |
| Millor actor estranger | Anthony Hopkins | El silenci dels anyells |
| Millor actriu estrangera | Winona Ryder | Edward Scissorhands Sirenes |
| Premi Especial del jurat | Antoni Llorens i Olivé | Propietari de Lauren Films |
| Premi a la labor pel cinema espanyol | Cinemes Verdi | - |

## Referències

* ↑ Entrega de los premios Sant Jordi de Cinematografía, La Vanguardia, 12 de desembre de 1992
* ↑ Premis Sant Jordi de Cinema 1992-1997, amb fotografies, al web de Carles Francino.

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1991
* Fotogramas de Plata 1991
* VI Premis Goya
* I Premis de la Unión de Actores
* I Premis Turia
* X Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1992 a IMDB
# Casal de la Creu

El Casal de la Creu és una obra noucentista de Montmeló (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un bloc d'apartaments en forma octogonal, amb un pati interior a cel obert com a distribuïdor d'espais. És a dir, l'octògon rectangular s'envolta de dues balconeres on s'hi troben les portes d'accés als diferents pisos (en un principi eren catorze, actualment ha augmentat a setze). Originàriament era d'una alçada de dos pisos, però en l'actualitat s'hi ha construït un nou cos en la part superior. La façana consta d'una porta central flanquejada per dues columnetes sobre dos plints, dos balcons en el pis inferior i dos en el pis superior amb balustrades de pedra i un frontó rectangular que corona el conjunt. La mateixa estructura es repeteix a tres costats més de l'octògon, excepte la porta d'accés.

## Història

No s'ha pogut aconseguir la data de construcció, ni l'autor, però pensem que de 1920 aproximadament.

## Referències

* 1 2 «Casal de la Creu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# St. Leo

* Per a altres significats, vegeu «St. Leo (Minnesota)».
St. Leo és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 595 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Leo tenia 595 habitants, 41 habitatges, i 30 famílies. La densitat de població era de 142,7 habitants/km².
Dels 41 habitatges en un 43,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,1% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 5,5% tenia menys de 18 anys, un 77% entre 18 i 24, un 6,4% entre 25 i 44, un 6,2% de 45 a 60 i un 4,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 20 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 91 $ i la renda mediana per família de 39.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 7.250 $. La renda per capita de la població era de 8.384 $. Entorn de l'11,4% de les famílies i el 19,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Leo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Leo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Regioselectivitat

La regioselectivitat és la preferència en una reacció química per a crear o trencar un enllaç químic en una direcció concreta i per sobre de totes les altres direccions possibles. És a dir, una reacció que pot donar lloc a diversos productes considerats isòmers estructurals (o regioisòmers) serà regioselectiva si dona lloc gairebé en exclusiva a un únic producte.
Aquest terme fou introduït pels químics Alfred Hassner (1930) i Fred Boerwinkle, de la Universitat de Colorado a Boulder, el 1968. «Regioselectivitat» és una paraula composta del mot llatí regio, -ōnis, amb el significat de ‘direcció’, i de «selectivitat», ‘que selecciona’.
Sovint s'aplica al resultat sobre les múltiples posicions de l'estructura química d'un reactiu, com la de quin protó s'alliberarà d'una base química d'una molècula orgànica o quan es podrà afegir un anell de benzè. Un exemple específic és la reacció de formació d'halohidrina amb 2-propenilbenzè:
Per la preferència de formació d'un producte sobre un altre, aquesta reacció és selectiva. Aquesta reacció és regioselectiva perquè la seva selectivitat genera un isòmer constitucional més que no pas un altre.
La regla de Markovnikov i la regla de Fürst-Plattner són exemples de regioselectvitat química. Les regles de Baldwin s'apliquen en la regioselectivitat en una reacció de tancament d'anell. La regioselectivitat també es pot aplicar a reaccions específiques com la de l'addició a lligands pi. La selectivitat també ocorre en les reaccions d'inserció de carbè.

## Referències

* ↑ March, Jerry. Advanced Organic Chemistry: Reactions, Mechanisms, and Structure (3rd ed.). Nova York: Wiley, 1985. ISBN 0-471-85472-7.
* ↑ http://www.chem.ucalgary.ca/courses/351/Carey5th/Ch06/ch6-0-1.html Regioselectivity & Stereoselectivity
* ↑ Hassner, Alfred; Boerwinkle, Fred «Stereochemistry. XXXIX. Ionic and free-radical addition of bromine azide to olefins» (en anglès). Journal of the American Chemical Society, 90, 1, 01-01-1968, pàg. 216–218. DOI: 10.1021/ja01003a042. ISSN: 0002-7863.
* ↑ Hassner, Alfred «Regiospecificity. Useful terminology in addition and elimination reactions» (en anglès). The Journal of Organic Chemistry, 33, 7, 01-05-1968, pàg. 2684–2686. DOI: 10.1021/jo01271a015. ISSN: 0022-3263.
* ↑ Regioselectivity in Organic Synthesis: Preparation of the Bromohydrin of alpha-Methylstyrene Brad Andersh, Kathryn N. Kilby, Meghan E. Turnis, and Drew L. Murphy 102 Journal of Chemical Education • Vol. 85 No. 1 January 2008
* ↑ W. Markownikoff (1870). "Ueber die Abhängigkeit der verschiedenen Vertretbarkeit des Radicalwasserstoffs in den isomeren Buttersäuren". Annalen der Pharmacie 153 (1): 228–259.
* ↑ Fürst, A.; Plattner, P. A. Helv. Chim. Acta 1949, 32, 275
* ↑ Palmer, Billy W.; Fry, Arthur «Variation of carbon-14 isotope effect with substituent and the mechanism of the m-chloroperbenzoic acid oxidation of laeled para-substituted acetophenones». Journal of the American Chemical Society, 92, 8, 1970, pàg. 2580-2581. DOI: 10.1021/ja00711a079.
# Luci Estertini (llegat)

Luci Estertini (en llatí Lucius Stertinius) va ser un militar romà, legat de Germànic Cèsar.
Va derrotar els brúcters l'any 15 i va trobar entre el botí l'àliga de la XIX Legio que s'havia perdut per la derrota de Varus a la batalla del bosc de Teutoburg. El mateix any, Germànic el va enviar a rebre la rendició de Sigimer, germà de Segestes. L'any 16 fou enviat contra els angrivaris (angrivarii) que vivien a la vora del riu Visurgis, als que va derrotar i va obligar a reconèixer la sobirania romana.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals I, 60,71; II,8