OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Codro Bressol

El Codro Bressol és una roca singular del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Aquesta mena de roques singulars aïllades reben el nom, només a Monistrol de Calders, de codros, peculiar paraula formada per la deformació de la paraula còdol.
Està situada al nord-est del terme, prop del límit amb Castellcir, a migdia del bosc Mitger, a la dreta de la riera de Sant Joan, al nord-oest del coll de Sant Llogari i en el vessant sud-occidental de la muntanya del Trompo.
Deu el seu nom a la sepultura medieval que conté, que li confereix un aspecte de bressol primitiu.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Comtat d'Altea

El Comtat d'Altea és un títol nobiliari creat el 8 de maig de 1920 pel rei Alfons XIII a favor de José Jorro Miranda, Diputat a Corts i Sotssecretari del Ministeri de Treball.
La seva denominació fa referència al municipi d'Altea, Marina Baixa.

## Comtes d'Altea

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | José Jorro Miranda | 1920-1954 |
| II | Jaime Jorro y Beneyto | 1956-1986 |
| III | Carmen Topete y Jorro | 1987-actual titular |

## Història dels Comtes d'Altea

* José Jorro Miranda (1875-1954), I comte d'Altea.
* Casat amb Josefa Beneyto y Rostoll. El succeí el seu fill:
* Jaime Jorro y Beneyto († en 1986), II comte d'Altea.
* Casat amb Julia González del Valle y Herrero. Sense descendents. El succeí, la filla de la seva germana Carmen Jorro y Beneyto casada amb N. Topete, filla d'ambdós, per tant la seva neboda:
* Carmen Topete y Jorro, III comtessa d'Altea.
* Casada amb Luis Ochoa Zaragoza.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Faisà de Sumatra

El faisà de Sumatra (Lophura inornata hoogerwerfi) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita als boscos densos de les muntanyes del nord de Sumatra. Considerado per alguns autors una espècie de ple dret, altres la consideren una subespècie de Lophura inornata.
# Cucal de Bengala

El cucal de Bengala (Centropus bengalensis) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita zones amb herba, aiguamolls, canyars i matolls des de l'Índia cap a l'est fins al sud de la Xina, i cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins a les Illes de la Sonda, les Filipines i les Moluques.

## Distribució i variació de subespècies

L'espècie està àmpliament distribuïda a l'oest des del subcontinent indi (però no a Sri Lanka malgrat un antic informe d'una pell de dubtosa procedència)) que s'estenia cap al sud-est asiàtic. S'observen lleugeres diferències de mida i plomatge en diferents parts del seu rang i s'han designat diverses subespècies. El formulari de candidatura es troba des de l’Índia fins a Tailàndia. El lignador de subespècies descrit per Swinhoe el 1861 és més gran i es troba al sud-est de la Xina i Taiwan. La subespècie javanensis descrita per Dumont el 1818 és més petita i es troba a través de les illes més grans de la península malaia que s'estenen cap a l'est fins a les Filipines. Algunes formes d’illes són més grans i inclouen el sarasinorum descrit per Stresemann el 1912 i que es troba a Cèlebes, les illes Sula, els menuts diumenges i Timor. La forma sobre les Moluques, medius descrita per Bonaparte el 1850, és la més gran. Algunes altres subespècies com philppinensis de les Filipines i chamnongi de Tailàndia no sempre són reconegudes i es creu que formen variants o plomatges intermedis. La població distribuïda parcialment als Ghats Occidentals del sud de l'Índia pot constituir una subespècie diferent.

## Referències

* 1 2 Rasmussen, Pamela C.; Anderton, J.C.. Birds of South Asia. The Ripley Guide. Volume 2.. Washington D.C. and Barcelona: Smithsonian Institution and Lynx Edicions, 2005, p. 223–224.
* ↑ Butler,AL «On the occurrence of the Lesser Coucal Centropus bengalensis, Blyth in Ceylon». J. Bombay Nat. Hist. Soc., vol. 11, 1, 1897, pàg. 162.
* ↑ Deignan, H. G. «Four new races of birds from East Asia.». Proc. Biol. Soc. Wash., vol. 68, 1955, pàg. 145–148.
* ↑ Payne, R. B.. The Cuckoos. Oxford University Press, 2005, p. 250–254.
* ↑ Philip, V «Occurrence of the Lesser Crow-Pheasant Centropus tolou in Neyyar.». Newsletter for Birdwatchers, vol. 33, 5, 1993, pàg. 93–94.
# Estació de Blangy-Glisy

L'estació de Blangy-Glisy és una estació ferroviària situada al municipi francès de Blangy-Tronville, a prop de Glisy (al departament del Somme).
És servida pels trens del TER Picardie.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Amiens | Amiens | TER Picardie | Villers-Brettoneux | Saint-Quentin |
| Amiens | Amiens | TER Picardie | Villers-Brettoneux | Reims |
# El último adiós de Bette Davis

El último adiós de Bette Davis és una pel·lícula documental espanyola del 2014 dirigida per Pedro González Bermúdez, coautor també del guió amb Juan Zavala, sobre la visita de Bette Davis al 65è Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, l'última aparició pública de la diva de Hollywood. Fou projectada a la Secció Zabaltegi del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2014.

## Sinopsi

Al Festival Internacional de Sant Sebastià de 1989 se li va atorgar el Premi Donostia a Bette Davis. Tot i que tenia 81 anys i un estat de salut força delicat, l'actriu va fer un viatge des de Los Angeles amb escales a Nova York, París i Biarritz fins a Sant Sebastià. Allotjada a l'Hotel María Cristina, s'hi va tancar cinc dies planificant detalladament les seves aparicions públiques. A la cerimònia de lliurament va gaudir recordant la seva carrera. Després va decidir allargar l'estada, però poc després va començar a trobar-se malament i fou traslladada a l'Hospital Americà de París, on va morir pocs dies després.

## Nominacions

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula documental als XXIX Premis Goya.

## Referències

* ↑ TCM estrena ‘El último adiós de Bette Davis', audiovisual451.com
* ↑ El director de "El último adiós de Bette Davis" reconoce que "ya no hay estrellas como ella", El Ideal Gallego, 25 d'octubre de 2014
* ↑ "El último adiós de Bette Davis", seleccionado para el Festival de San Sebastián, Mundoplus, juliol de 2014
* ↑ El último adiós de Bette Davis a Fotogramas
* ↑ El último adiós de Bette Davis al web dels Premis Goya
# Ticker

«Ticker» té aquests significats:
* Teletíquer, banda informativa lluminosa d'accions a una sessió borsària o tira de paper d'una màquina d'estocs i tíquers
* Tíquer o símbol borsari, codis utilitzats singularment per a identificar les companyies en un mercat de valors
* Tíquer de titulars, banda informativa o dispositiu de notícies i titulars
* Temps límit (Ticker), una pel·lícula d'acció de 2001 dirigida per Albert Pyun
* Ticker (pel·lícula de 2008), una pel·lícula d'acció i comèdia escrita per Stephen Langford & Shin Koyamada
* Un gràfic que s'auto-actualitza en un perfil de xat en línia i que serveix com a compte enrere per a un esdeveniment important
# Micropteropus

Micropteropus és un gènere de ratpenats de la família dels pteropòdids.
Comprèn les següents espècies:
* Micropteropus intermedius
* Micropteropus pusillus

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Distribució mundial dels ratpenats d'aquest gènere. (anglès)
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Daughter of the Sun

Daughter of the Sun és una pel·lícula de sexplotació de 1962 dirigida per Herschell Gordon Lewis i produïda per David F. Friedman. La pel·lícula segueix les experiències de dos joves professors en una colònia nudista. Lewis i Friedman van produir la pel·lícula després de l'èxit de la nudie cutie de 1961 The Adventures of Lucky Pierre.

## Sinopsi

La professora Christine es veu obligada a defensar-se davant el consell d'educació quan se sap que és membre d'una colònia nudista. Encuriosit pel seu relat, el jove educador Keith Lawrence l'acompanya a la colònia nudista perquè pugui aprendre més al respecte.

## Repartiment

* Rusty Allen com a Christine
* Jerome Eden com Keith Lawrence
* Michael Borgine com Grady Ives
* Pearl Krohn com Olive Simmons
* Rockwell Morrow com a narrador

## Producció

La pel·lícula va seguir l'èxit de The Adventures of Lucky Pierre, una pel·lícula en color del gènere nudie cutie. Lewis i Friedman estaven decidits a fer una quarta pel·lícula junts, i van decidir produir-ne una en el gènere cinematogràfic colònia nudista, que era popular en aquell moment. Com que no existien colònies nudistes prop de Chicago en aquell moment, Lewis i Friedman es van traslladar a rodar a Miami, Florida. Daughter of the Sun va ser la primera de moltes de les pel·lícules de Lewis que es va rodar a Miami, i protagonitzada per Jerome Eden, que més tard es va convertir en un col·laborador freqüent de Lewis.
Malgrat l'èxit de taquilla de Lucky Pierre, Lewis i Friedman no van creure que podrien finançar una altra pel·lícula en color amb prou rapidesa per aprofitar l'èxit de Lucky Pierre. La seva solució va ser rodar la major part de la pel·lícula amb pel·lícules en blanc i negre més barates, deixant la pel·lícula en color més cara per a les escenes de nus. Rusty Allen, que aleshores treballava com a noia de cigarrets, va ser contractada com a protagonista pel seu bon aspecte i va ser catalogada com "la dona més bella del món".

## Recepció

Daughter of the Sun va ser un èxit menor de taquilla i es va projectar als cinemes durant diversos anys després de la seva estrena, tot i que no va coincidir amb l'èxit de Lucky Pierre.

## Referències

* ↑ «Daughter of the Sun (1962)» (en anglès). [Consulta: 16 gener 2021].
* ↑ Grimes, William «Herschell Gordon Lewis, a Pioneer of Gore Cinema, Dies at 90 (Published 2016)» (en anglès). The New York Times, 28-09-2016 [Consulta: 16 gener 2021].
* ↑ Lewis, Herschell Gordon; Rausch, Andrew J. The Godfather of Gore Speaks - Herschell Gordon Lewis Discusses His Films (en anglès). BearManor Media.
* 1 2 Palmer, Randy. Herschell Gordon Lewis, Godfather of Gore: The Films (en anglès). McFarland, 2015-09-17, p. 27. ISBN 978-1-4766-0464-0.
# David Kent

«David Kent» té aquests significats:
* David Kent (polític) (1867–1930), Sinn Féin TD 1918–1927
* David Kent (historiador) (1941), historiador i creador de l'Australian Kent Music Report
* David Kent (músic), antic membre de la banda Hall & Oates.
# Faisà de Wallich

El faisà de Wallich (Catreus wallichii) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita la selva a l'Himàlaia, a l'est de l'Afganistan, nord del Pakistan i nord de l'Índia des de Caixmir fins a l'oest de Nepal. És l'única espècie del gènere Catreus.
# Expedient de regulació temporal d'ocupació

En la legislació espanyola, un expedient de regulació temporal d'ocupació (abreujat ERTO o ERO temporal) és un procediment mitjançant el qual una empresa mira d'obtenir autorització per a acomiadar treballadors, suspendre contractes de feina o reduir jornades laborals temporalment per a superar una situació excepcional que posa en risc la continuïtat de l'empresa.

## Especificacions

A Espanya, els ERTOs estan regulats per l'article 47 de l'estatut dels treballadors.
A diferència d'un expedient de regulació d'ocupació (ERO), que implica un acomiadament per sempre, en un ERTO el treballador surt de l'empresa només durant un temps limitat i hi torna passat aquest. L'ERTO es pot aplicar sense tenir en compte el nombre de treballadors que tingui l'empresa.
Mentre s'aplica l'ERTO, el treballador consumeix la seva prestació d'atur. El sou dels primers 180 dies passa a ser el 70%. Si perd la feina, els dies consumits per l'ERTO es descompten del període amb dret a cobrament. És habitual que les empreses negociïn un complement salarial que, tot i això, no acostuma a cobrir el 100% dels ingressos.

## Pandèmia per COVID-19 de 2020

Arran de la pandèmia per COVID-19 de 2020, el govern espanyol va aprovar el març de 2020 mesures urgents en previsió de les afectacions socioeconòmiques que es podrien produir. Entre elles, per al treballador la possibilitat de poder cobrar prestació d'atur sense un mínim de cotització prèvia i sense implicar-ne el consum durant el temps d'urgència de la pandèmia. Això va ser vàlid fins al 30 de setembre de 2020 i, com a excepció, també si es demanava prestació d'atur abans de l'1 de gener de 2022.

## Legislació aplicable

* Estatut dels treballadors

## Vegeu també

* Expedient de regulació d'ocupació
* Acomiadament

## Referències

* ↑ El Español: Qué es un ERTE y otras seis claves sobre los expedientes de regulación temporal.
* 1 2 Diario de Navarra: Qué es un ERTE y sus consecuencias.
* ↑ Boletín Oficial del Estado: Real Decreto Legislativo 2/2015, de 23 de octubre, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores.
* ↑ Nius Diario: La crisis del coronavirus dispara los ERTE: estas son las diferencias con los ERE.
* ↑ El Confidencial: ¿Qué son los ERTE que se plantean las empresas y en qué se diferencian de los ERE?.
* ↑ «BOE.es - BOE-A-2020-3824 Real Decreto-ley 8/2020, de 17 de marzo, de medidas urgentes extraordinarias para hacer frente al impacto económico y social del COVID-19.». [Consulta: 31 maig 2021].
* ↑ Estatal, Servicio Público de Empleo. «Nuevas medidas adoptadas en la aplicación de los ERTE COVID-19» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-06-02. [Consulta: 31 maig 2021].

## Enllaços externs

* Ministerio de Trabajo, Migraciones y Seguridad Social: Guía Laboral - La regulación de empleo Arxivat 2020-03-25 a Wayback Machine..
* Ministerio de Trabajo e Inmigración del Gobierno de España Arxivat 2018-09-24 a Wayback Machine..
# El último truco. Emilio Ruiz del Río

El último truco. Emilio Ruiz del Río és una pel·lícula documental espanyola del 2008 dirigida per Sigfrid Monleón.

## Sinopsi

El documental tracta sobre Emilio Ruiz del Río, un mestre dels efectes visuals que ha treballat a pel·lícules com Dune, Doctor Jivago, Conan el Bàrbar, La niña de tus ojos o El laberinto del fauno i ha guanyat tres Goya a la millor direcció artística. En un llarga entrevista parla des del seu primer treball el 1942 fins a la seva última contribució el 2007, descrivint l'ús de trampes com les miniatures en primer pla, trets de vidre, miniatures retallades i maquetes corpòries, tant fixes com mòbils (trens, ponts llevadissos, vaixells). També hi ha entrevistes a d'altres professionals del cinema com Rafaela de Laurentiis, Ray Harryhausen, Guillermo del Toro, Enzo Castellari, David Lynch, Richard Lester, Charlton Heston i Fernando Trueba.

## Nominacions

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula documental el 2009.

## Referències

* ↑ Emilio Ruiz del Río, el último artesano al bloc de Sigfrid Monleón
* ↑ Sigfrid Monleón lleva a la Seminci su documental sobre "el último mago del cine", Levante-EMV, 30 d'octubre de 2008
* ↑ Dirección de Arte para Producciones Audiovisuales, p. 125
* ↑ El último truco. Emilio Ruiz del Río, al web dels premis Goya

## Enllaços externs

* El último truco. Emilio Ruiz del Río a YouTube
# Tit Annià

Tit Annià, en llatí Titus Annianus, fou un poeta romà que va viure al temps dels emperadors Trajà i Hadrià, i que fou amic d'Aule Gel·li (Aulus Gellius), que diu que coneixia molt bé la literatura antiga. És considerat l'autor d'uns versos fescennins.

## Referències

* ↑ T. Annianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 180
# Mongeta fesol de Sant Jaume

La varietat mongeta fesol de Sant Jaume de nom científic Phaseolus vulgaris L. és una mongetera de mata baixa originària de Tiurana que produeix un fesol blanc de mida petita. La mongetera del ramet i la mongetera del fesolet de Gerb són varietats molt semblants a la mongeta fesol de Sant Jaume. Està inclosa en el Catàleg de les varietats locals d'interès agrari de Catalunya amb el número d'inscripció CAT012CVL

## Característiques agronòmiques

És una mongeta de maduració homogènia.

## Referències

* ↑ «Fitxa descriptiva de la varietat. Catàleg de varietats locals d'interès agrari de Catalunya». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2015. [Consulta: 24 juliol 2015].
# Claorhynchus

Claorhynchus (g. "bec trencat", ja que es basa en ossos trencats de la regió del morro) és un gènere dubtós de dinosaure ornitisqui amb una història confusa al seu darrere. Fou considerat tant un hadrosaure com un ceratòpsid, a vegades com al mateix Triceratops.
# Caplletra

* Aquest article tracta sobre un tipus específic de lletra. Vegeu-ne altres significats a «Caplletra (revista)».
La caplletra és una lletra majúscula inicial del primer mot d'un text, llibre, capítol, paràgraf, etc., que ha estat ornamentada amb fins estètics. En les formes més primigènies i simples per obtenir aquest efecte estètic la majúscula inicial s'escrivia al marge del text; aquesta metodologia perdurà llargament i pot ser observada per exemple en els manuscrits del monestir de Santa Maria de Ripoll. Els precedents de la caplletra són les ornamentacions en forma de lletra que consistien generalment en entrellaçats geomètrics, per bé que posteriorment prengueren complexitat i aparegueren ornamentacions florals, zoomorfes i antropomorfes. La caplletra pròpiament dita aparegué posteriorment i es caracteritzava per la lletra corresponent que emmarcava una escena al·lusiva al conjunt del text. Amb l'aparició de la impremta al segle XV es continuà atorgant una paper preponderant a la caplletra fins ben entrar el segle xvii.

## Bibliografia

* «Caplletra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* ↑ «Caplletra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Euclid (nau espacial)

Euclid és un telescopi espacial i missió de classe mitjana o tipus M del programa Cosmic Vision 2020-2025' de l'Agència Espacial Europea (ESA) en col·laboració amb la NASA,que va ser llançat el dia 1 de juliol de 2023 i va començar a enviar les primeres imatges el 8 de novembre del mateix any. L'objectiu és registrar la distribució en gran escala de la matèria fosca i les propietats que caracteritzen l'energia fosca. Porta el nom d'un matemàtic de l'Antiga Grècia anomenat Euclides d'Alexandria, el "Pare de la Geometria".
El sondeig cobreix 15.000 graus quadrats (i també té un sondeig de 40 graus quadrat en profunditat), aproximadament la meitat de tot el cel (no cobert per la Via Làctia).
A part de la missió primària en cosmologia, l'Euclid a més, podrà realitzar més programes científics. Un programa proposat és un sondeig d'exoplanetes freds de baixa massa detectats a través de les seves signatures de microlent gravitatòria.
Euclid és un telescopi de tres miralls de tipus Korsch d'1,2 metres d'una distància focal de 24,5 metres. Els telescopis de tipus Korsch són sistemes òptics que s'utilitzen sovint en telescopis espacials i satèl·lits d'observació de la Terra. Un telescopi Korsch consta de tres miralls i un pla d'imatge. El telescopi té dos instruments de mesura:
* VIS: un conjunt de sensors CCD sensibles a la llum visible per mesurar l'efecte de lent gravitacional a galàxies.
* NISP: un fotòmetre d'infraroig proper mesura la brillantor de les galàxies en tres bandes (Y, J, H) per mesurar el desplaçament al roig amb alta precisió.
Euclid observarà fins a dos mil milions de galàxies que ocupen més d'un terç del cel amb l'objectiu d'una millor comprensió del contingut de l'univers.

## Referències

* ↑ https://www.jpl.nasa.gov. «NASA Officially Joins ESA's 'Dark Universe' Mission» (en anglès americà). [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «ESA Science & Technology - Summary». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «ESA Science & Technology - Missions». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «Euclid» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ Times, Katrina Miller / The New York. «Així són les impressionants primeres imatges de l'Univers del telescopi espacial Euclid», 07-11-2023. [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ Pages 35-36 of the ESA publication: Euclid definition study report (Red Book) or the description included in Beaulieu, Bennett, Kerins & Penny (2011)
* ↑ «ESA Science & Technology - Telescope». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «The VIS instrument | Euclid Consortium» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-04-21. [Consulta: 20 desembre 2018].
* ↑ «The NISP Instrument | Euclid Consortium» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-04-21. [Consulta: 20 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial a l'ESA (anglès)
* «Dark and bright: ESA chooses next two science missions / Space Science / Our Activities / ESA («Fosc i brillant: l'ESA tria les dues missions científiques següents»)». (anglès)
* Entrada a l'IEEC (català)
Agència Espacial Europea :
# Fortalesa de Birtvisi

La fortalesa de Birtvisi (en georgià: ბირთვისის ციხე) és una fortalesa medieval en ruïnes, que va ser construïda entre roques de pedra calcària al congost del riu Algeti. Pertany al municipi de Tetritskaro, de la regió de Kvemo Kartli de Geòrgia. Es troba al costat del Parc Nacional Algeci, al sud-oest de Tbilisi.

## Descripció

El castell fortalesa ocupa una àrea d'1 quilòmetre quadrat, i està construït en una àrea rocosa inaccessible, envoltada de murs i torres fortificades, de les quals és representativa la torre Sevpovari, a la part superior de la roca més alta.
El lloc històric inclou ruïnes del castell, cases i estructures auxiliars com els banys. Hi va haver passos i un sistema de replega d'aigua de pluja amb solcs. La torre Sevpovari era un edifici de quatre pisos. L'àrea amb els seus boscos era una fortalesa natural, i on hi havia camins, es van construir murs defensius i torres.

## Història

En referències històriques, Birtvisi s'esmenta per primera vegada com a propietat de l'Emirat de Tblissi, que el 1038 va passar a les mans dels nobles georgians Liparits-Orbeliani i Ivan Abazaze.
Durant l'edat mitjana, Birtvisi fou considerada com una fortalesa inexpugnable; qui la posseís podia controlar tota la gorja d'Algeci amb la seva importància estratègica. Al 1403, l'exèrcit turcomongol de Tamerlà va danyar severament el castell durant una de les seves invasions a Geòrgia.
Després de la dissolució del Regne de Geòrgia, més tard al segle xv, Birtvisi es trobava dintre de les fronteres del Regne de Kartli i era propietat de la família noble Barataixvili. La fortalesa va funcionar com una estructura defensiva fins a finals del segle xviii.

## Referències

* ↑ «სსიპ დაცული ტერიტორიების სააგენტო». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ «ბირთვისი» (en georgià). [Consulta: 31 juliol 2019].
* 1 2 (georgià) ზაქარაია პ. საქართველოს ციხე-ქალაქები, ციხესიმაგრეები, ციხე-დარბაზები, ციხე-გალავნები, კოშკები.-თბ.,2001.-pp.86-88.
* 1 2 «Culture». Arxivat de l'original el 2019-07-31. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Thomson, Robert W.(1996), Rewriting Caucasian History, p. 289. Oxford University Press, ISBN 0-19-826373-2
# Tit Al·ledi Sever

Tit Al·ledi Sever (en llatí Titus Al·ledius Severus) era un cavaller romà que es va casar amb la seva pròpia neboda per complaure a Agripina Menor, perquè ella s'anava a casar amb Claudi que també era el seu oncle.
Tàcit en parla als seus Annals, i tanmateix Suetoni.

## Referències

* ↑ Severus, T. Alledius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 802