OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El príncep de Homburg

El príncep de Homburg (títol original: Il principe di Homburg) és una pel·lícula italiana dirigida per Marco Bellocchio, estrenada l'any 1997. És l'adaptació de l'obra del mateix nom de Heinrich von Kleist. Es va presentar en selecció oficial al Festival de Canes 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

El jove príncep de Hombourg, comandant de la cavalleria del Brandebourg durant la guerra d'Holanda, que pateix somnambulisme. Una nit, recull un guant deixat per la seva promesa Natalia. L'endemà, fascinat per la visió d'aquest guant, no escolta més que distretament les consignes militars i, en el camp de batalla, les desobeeix i mana als seus homes entrar en combat abans del previst. L'oncle del príncep, cap de l'exèrcit, exigeix que la seva indisciplina sigui castigada de manera exemplar i el condemna a mort. A mesura que s'apropa el dia de l'execució, el jove se sent cada vegada més aterrit.

## Repartiment

* Andrea Di Stefano: Príncep de Hombourg
* Barbora Bobulova: Nathalie
* Toni Bertorelli: Gran Elector
* Anita Laurenzi: Electora
* Fabio Camilli: Hohenzollern

## Rebuda

* Premis
** 1997: Festival de Canes: Nominada a la Palma d'Or (millor pel·lícula)
** 1996: Premis David di Donatello: 6 nominacions
* Crítica "Sòbria adaptació de l'obra mestra de Heinrich Von Kleist (...) Bellocchio filma amb elegància aquest clàssic teatral"

## Referències

* ↑ «El príncep de Homburg». esadir.cat.
* ↑ «Il principe di Homburg». Allociné.
* ↑ Bonet Mojica, Lluís «El príncep de Homburg». Cinemanía.
# Sunway (microprocessador)

Sunway, o ShenWei, (en xinès 申威), és una sèrie de microprocessadors d'ordinador, desenvolupats per Jiangnan Computing Lab a Wuxi, Xina. Utilitza una arquitectura d'ordinador de conjunt d'instruccions reduït (RISC), però els detalls encara són escassos.

## Història

Els microprocessadors de la sèrie Sunway es van desenvolupar principalment per a l'ús dels militars de la República Popular de la Xina. En fòrums en línia s'expressa que es creu que la microarquitectura original està inspirada en DEC Alpha. Es creu que l' SW-3 està especialment basat en l'Alpha 21164.
Jack Dongarra afirma sobre el següent SW26010, el "Conjunt d'instruccions ShenWei-64 (això NO està relacionat amb el conjunt d'instruccions DEC Alpha)", i no diu que sigui un nou conjunt d'instruccions de les tres generacions anteriors que anomena; encara que es desconeixen detalls precisos del conjunt d'instruccions.

### Sunway SW-1

* Primera generació, 2006
* Un sol nucli
* 900 MHz

### Sunway SW-2

* Segona generació, 2008
* Doble nucli
* 1400 MHz
* SMIC 130 procés nm
* 70-100 W

### Sunway SW-3, SW1600

* Tercera generació, 2010
* RISC de 16 nuclis i 64 bits
* 975–1200 MHz
* 65 procés nm
* 140,8 GFLOPS @ 1.1 GHz
* Capacitat màxima de memòria: 16 GB
* Ample de banda màxim de memòria: 68 GB/s
* DDR3 de quatre canals de 128 bits
* Superescalar de quatre números
* Dues unitats d'execució senceres i dues unitats d'execució de coma flotant
* Conducte enter de 7 etapes i canonada de coma flotant de 10 etapes
* Adreça virtual de 43 bits i adreça física de 40 bits
* Fins a 8 TB de memòria virtual i 1 TB de memòria física compatible
* Memòria cau L1: memòria cau d'instruccions de 8 KB i Memòria cau de dades 8 KB
* Memòria cau L2: 96 KB
* Bus del sistema de 128 bits

### Sunway SW26010

* Quarta generació, 2016
* Processador RISC de 64 bits
* Arquitectura de molts nuclis, amb 4 clústers de CPU en un xip, cadascun amb 64 CPU de computació lleugeres amb una CPU de gestió addicional, enllaçada per una xarxa en un xip.

## Referències

* ↑ «China’s New(ish) SW26010-Pro Supercomputer at SC23» (en anglès). [Consulta: 23 març 3034].
* ↑ hswz. «Jiangnan Computing Lab's Civilian CPU Debut - SW-1» (en anglès). bbs.lemote.com, 04-05-2009. Arxivat de l'original el 2012-03-31. [Consulta: 31 octubre 2011].
* ↑ Hung-Sheng Tsao. «SW1600 and Alpha 21164» (en anglès). LaoTsao's Weblog, 29-10-2011. [Consulta: 29 octubre 2011].
* ↑ Dongarra, Jack. «Report on the Sunway TaihuLight System» (en anglès). www.netlib.org, 20-06-2016. [Consulta: 20 juny 2016].
# Matucana

Matucana és un gènere de cactus de la família de les cactàcies, que conté aproximadament 20 espècies, la majoria són plantes globulars. El gènere es coneix únicament al Perú, al llarg del Riu Marañón.
La primera espècie va ser descoberta a prop de la ciutat de Matucana al Perú i descrita com a Echinocactus haynii per Otto en 1849. Matucana va ser confirmada per Britton & Rose en 1922. El gènere Eomatucana F.Ritter ha estat classificat com a sinònim d'aquest gènere.
Les espècies de Matucanes són rarament conreades. Algunes espècies es troben en perill d'extinció a causa de la seva venda al mercat especialitzat.

## Descripció

És una planta baixa, globosa o cilíndrica amb cos petit, es troba solitària o en grups. Les flors són simètriques, diürnes, en diversos colors, però principalment vermell, groc o rosat.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Britton i Rose i publicat a The Cactaceae; descriptions and illustrations of plants of the cactus family 3: 102. 1922. L'espècie tipus és: Echinocactus haynei Otto exSalm-Dyck.

### Etimologia

Matucana: nom genèric que va ser nomenat per la ciutat de Matucana.

## Taxonomia

* Matucana auriantica
* Matucana aureiflora
* Matucana comacephala
* Matucana formosa
* Matucana fruticosa
* Matucana haynei
* Matucana huagalensis
* Matucana intertexta
* Matucana krahnii
* Matucana madisoniorum
* Matucana myriacantha
* Matucana oreodoxa
* Matucana paucicostata
* Matucana polzii
* Matucana pujupatii
* Matucana ritteri
* Matucana tuberculata
* Matucana weberbaueri

## Referències

* ↑ «Matucana». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r maig 2015].
* Bregman, Rob: The Genus Matucana. Biology and systematics of fascinating Peruvian cacti. A.A.Balkema 1996.

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=matucana
# Certificado de estudos de lingua galega

El Certificado de estudos de lingua galega (CELGA, en català: Certificat d'estudis de llengua gallega) és aquell que acredita el coneixement de gallec. Constitueix la prova de certificació adaptada al Marc europeu comú de referència per a les llengües (MCER). Els exàmens CELGA estan organitzats per la "Secretaría Xeral de Política Lingüística", entitat dependent de la Xunta de Galicia. Aquesta entitat, a més d'organitzar periòdicament convocatòries d'examen per a la certificació de l'idioma gallec, ofereix cursos formatius de preparació que, no obstant això, no posseeixen validesa oficial.
L'any 2012 es van presentar a l'examen CELGA 3.863 persones. Aquest sistema CELGA es realitza des de l'any 2007, d'acord amb els criteris de la Association of Language Testers in Europe (ALTE), organització avaluadora dels nivells de coneixement lingüístic.

## Referències

* ↑ «Os Certificados de Lingua Galega (Celga)». Universidade de Santiago. [Consulta: 22 febrer 2015].

## Vegeu també

* Euskararen Gaitasun Agiria.
* Certificats oficials de català.

## Enllaços externs

* Por qué veño ao CELGA Arxivat 2015-02-22 a Wayback Machine. eufalo.tv
* Celga en lingua.gal
# El cadàver d'Anna Fritz

El cadàver d'Anna Fritz (títol original en castellà El cadáver de Anna Fritz) és una pel·lícula de 2015, dirigida pel cineasta català Hèctor Hernández Vicens i coescrita juntament amb Isaac P. Creus.
La pel·lícula es va rodar a finals de l'any 2013 a l'Hospitalet de Llobregat. S'estrenà al festival de cinema South by Southwest a Austin, Texas el març de l'any 2015.

## Argument

Anna Fritz és una actriu de cinema jove i famosíssima. Una tarda la troben morta a la suite d'un hotel. La notícia de la seva mort dona la volta al planeta. El Pau treballa de zelador a l'hospital on han dut el cos d'Anna Fritz. És tímid i introvertit. Quan entra una noia jove que acaba de morir, no pot estar de mirar-se-la. Fa una foto al cadàver d'Anna Fritz i l'envia als seus amics Ivan i Javi. Aquests van a l'hospital per veure de prop el cos nu de l'actriu.
Entren al dipòsit de cadàvers i queden admirats per la seva gran bellesa. Ella sembla dormida. Tenen al seu davant l'Anna Fritz... Podrien posseir-la i ningú no ho sabria. El que no saben és que, víctimes dels seus instints més elementals, acaben d'entrar a un infern del qual els serà molt difícil sortir-ne.

## Repartiment

* Alba Ribas: Anna Fritz
* Cristian Valencia: Ivan
* Bernat Saumell: Javi
* Albert Carbó: Pau

## Producció

El rodatge de la pel·lícula es realitzà a diverses localitzacions de l'Hospitalet de Llobregat a finals de l'any 2013. La postproducció d'aquesta es dugué a terme l'any 2014.

## Personatges

* Anna Fritz, interpretada per Alba Ribas. És una actriu de cinema jove i famosíssima. Una tarda la troben morta a la suite d'un hotel. El Pau, l'Ivan i el Javi van a veure el seu cos nu al dipòsit de cadàvers on l'han traslladat. Sembla dormida.
* Pau. És un noi tímid i introvertit. Treballa de zelador a l'hospital on han traslladat el cadàver de l'Anna Fritz. Quan la veu, no pot estar de mirar-se-la, i fa una foto al cadàver d'Anna Fritz i l'envia als seus amics Ivan i Javi.
* Ivan. Amic del Pau, zelador de l'hospital on es troba el cos de l'Anna Fritz. Ell i el Javi van a l'hospital a buscar el Pau per anar-se'n de festa, però ell vol veure el cos de la jove actriu.
* Javi. Amic del Pau i de l'Ivan. Ell i l'Ivan van a l'hospital a buscar el Pau, però abans l'Ivan vol veure el cos nuu de l'actriu difunta.

## Referències

* ↑ «El cadàver d'Anna Fritz». Ésadir.cat. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «"The Corpse of Anna Fritz" s'estrenarà al festival SXSW a Austin, Texas».
* ↑ «Fitxa de "El cadàver d'Anna Fritz" a catalanfilmsdb.cat».
* ↑ «L'Hospitalet va acollir l'any 2013 un total de 128 producciones de cine, televisión y publicidad».

## Enllaços externs

* El cadàver d'Anna Fritz a Catalan Films Database
# Euromos

Euromos (en grec antic, Εὔρωμος) era una ciutat grega de Cària. S'han trobat les seves restes prop de la ciutat turca de Milas (antiga Milasa).
Deu ser la mateixa ciutat que Heròdot esmenta en el llibre VIII de les seves Històries amb el nom d'Europo.
Pertangué a la Lliga de Delos, i apareix esmentada en registres de tributs a Atenes entre els anys 450-449 aC i 440-439 aC.
Al segle iii aC hi ha documentada una unió (sympoliteia) entre les ciutats d'Euromos i Milasa
Després de la derrota de Filip V de Macedònia de l'any 197 aC pels romans, comandats per Tit Quinti Flaminí, se cita Euromos entre les ciutats a les que s'exigia la retirada de la guarnició de soldats macedonis que hi havia.
Estrabó esmenta a Cària la ciutat d'Euromos, en una successió d'assentaments en què inclou Heracleia, Amizon i Calcètor, que eren poc importants en el seu temps al costat dels més importants Alabanda, Milasa i Estratonicea.
De les troballes arqueològiques conservades d'Euromos destaquen les restes de muralles anteriors a l'any 300 aC i, d'èpoques posteriors, el temple de Zeus, un teatre i dues estoa. A més a més, es conserven monedes d'argent d'Euromos datades des del segle v aC.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, VIII, 133, 135
* 1 2 Mogens Herman Hansen i Thomas Heine Nielsen. «Cària». A: An inventory of archaic and classical poleis (en anglés). Nova York: Oxford University Press, 2004, pàgs. 1.114-1.115. ISBN 0-19-814099-1.
* ↑ Pascual, José «La sympoliteia griega en las épocas clásica y helenística». Gerión [Madrid], 25-1, 2007, pàg. 180-181 [Consulta: 24 juliol 2014].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXII, 33
* ↑ Estrabó. Geografia, XIV, 2,22
# Sunshine Acres

Sunshine Acres és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 827 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sunshine Acres tenia 827 habitants, 242 habitatges, i 214 famílies. La densitat de població era de 310 habitants/km².
Dels 242 habitatges en un 44,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,3% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 11,2% no eren unitats familiars. En el 6,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 29,1% de 45 a 60 i un 9,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.375 $ i la renda mediana per família de 71.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.927 $ mentre que les dones 19.865 $. La renda per capita de la població era de 27.074 $. Cap de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sunshine Acres». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sunshine Acres». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Massimo Bonini

Massimo Bonini (13 d'octubre de 1959) és un exfutbolista sanmarinès de la dècada de 1980 i entrenador.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de diversos clubs italians com Forlì, AC Cesena, Juventus FC i Bologna.
També fou internacional amb la selecció de San Marino.
El novembre de 2003 fou escollit Golden Player de San Marino com el futbolista del país més destacat dels darrers 50 anys.

## Palmarès
### Juventus FC

* Serie A: 1981-82, 1983-84, 1985-86
* Coppa Italia: 1982-83
* Recopa d'Europa de futbol: 1983-84
* Copa d'Europa de futbol: 1984-85
* Supercopa d'Europa de futbol: 1984
* Copa Intercontinental de futbol: 1985

## Referències

* ↑ «Bonini, San Marino's unsung hero». UEFA.com. [Consulta: 14 gener 2015].
* 1 2 «MASSIMO BONINI» (en italian). Storie di Calcio. [Consulta: 14 gener 2015].
* 1 2 «Il Pallone Racconta: Massimo Bonini» (en italian). Il Pallone Racconta. [Consulta: 14 gener 2015].
* 1 2 3 «Gli eroi in bianconero: Massimo BONINI» (en italian). Tutto Juve. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ http://www.uefa.com/uefa/news/Kind=256/newsId=130150.html Arxivat 2004-03-12 a Wayback Machine.
# Cristina Villanueva Ramos

Cristina Villanueva Ramos (Tiana, Barcelona, 1976) és una periodista i presentadora catalana.
Es llicencià en Periodisme l'any 1998 a la Universitat Autònoma de Barcelona. Des de l'any 1997 treballava al canal Teledeporte de RTVE comentant esdeveniments esportius com el Mundial de Natació de Barcelona o els Jocs Olímpics d'Estiu 2004. El 2004 passaria a presentar els informatius de La 2, fins que l'any 2006 fou fitxada per La Sexta per dirigir un dels seus programes informatius.
A La Sexta porta l'edició de cap de setmana de La Sexta Notícies i participa, al costat d'Helena Resano i Mamen Mendizábal en l'espai d'entrevistes Sexto Sentido. El març de 2007 deixa aquest programa per ocupar-se de La Sexta Noticias i del programa de futbol No me digas que no te gusta el futbol, que va conduir al costat de Juanma López Iturriaga fins al maig de 2008.
Entre els reconeixements periodístics que ha rebut destaquen el prestigiós Premi Larra de Periodisme de l'APM. També ha recollit un premi Ondas (en conjunt per a l'equip de La 2 Notícies) i un TP d'Or (en grup per les retransmissions esportives).
Va presentar Verano Directo cada tarda de 18 a 20 h. des de l'11 de juliol fins al 23 de setembre de 2011 a La Sexta.

## Enllaços externs

* http://www.lasexta.com/Principal/Presentadores/cristina_villanueva.htm Arxivat 2007-06-18 a Wayback Machine.
# El Brugent (del Francolí)

El Brugent és un afluent del marge dret del Francolí. Neix a les Muntanyes de Prades. Les seves aigües eren molt aprofitades per a molins de gra i molins paperers.

## Poblacions

* Capafonts
* la Riba
* Farena

## Afluents

* Torrent de l'Abellera
* Barranc de la Llenguaeixuta
* Barranc de la Llúdriga
* Riera del Barral
* Barranc de l'Escolta
* Barranc del Tossal Gros
* Barranc del Mas d'en Verd
* Barranc de Comallonga
* Barranc del Tous
* Barranc de Pinró
* Mal Torrent

## Referències

* 1 2 «El Brugent (del Francolí)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ca l'Arqué

Ca l'Arqué és un edifici de Caldes d'Estrac (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una edificació gran, de planta baixa i un pis. Té un cos lateral solament de planta baixa. A la porta d'entrada s'arriba per unes escales amb barana de pedra, balustrada, porxo amb columnes de ferro forjat que aguanten el balcó del primer pis, també amb balustrada de pedra.
Les obertures són rectes i d'arc rodó. L'acabament és una cornisa de pedra amb decoració de pedra.

## Història

Es troba al barri de la Santema, dins el terreny municipal d'Arenys, que fou annexionat a Caldes el 1929.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Arqué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Cràter d'Eagle Butte

El cràter d'Eagle Butte te un diàmetre d'uns 17 km. Té una elevació central amb un radi de 2,5 km, envoltada d'una fossa de 2km d'amplada i una vora de fractura d'aproximadament 4 km d'amplada. Així doncs, càlculs posteriors apunten a que el sòl del fossat estava, com a mínim, 180 m per sota, i la part superior de l'elevació central més de 200 m per sobre de la superfície regional. Però, la vora del costat nord-est del cràter es va elevar fins a una altura d'almenys 120 m.

## Referències

* ↑ «Eagle Butte» (en anglès). Earth impact database, 01-05-2018. Arxivat de l'original el 2019-04-12. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ Visser, John; Scott, Doug. «Abstract: An Early Tertiary Meteorite Impact Structure at Eagle Butte #90039» (en anglès). AAPG, 2005. [Consulta: 4 novembre 2023].
# Euromast

La torre Euromast és una torre d'observació de Rotterdam (Països Baixos). Va ser dissenyada per Hugh Maaskant i construïda entre 1958 i 1960 per l'exposició Floriade d'aquell any. Es tracta d'una estructura de formigó d'uns 10 metres de diàmetre amb un observatori i un restaurant a una alçada de 96 metres. Tenia una alçada de 101 metres que es va veure incrementada el 1970 amb l'addició d'una antena de 85 metres.

## Referències

* ↑ Euromast a the Skycraper Center
* ↑ Euromast a emporis.com

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2016-02-19 a Wayback Machine.
# Elly Bovée

Elly Bovée (Fijnaart, Països Baixos- 1945) és una traductora neerlandesa. Quan cursava els estudis de secundària obligatòria, va estudiar alemany i llengües romàniques i, més endavant, treballant com a professora, va traduir poesia espanyola (Lorca, Machado, Jiménez, etc.). El 1985 va “descobrir” a Barcelona la llengua i la literatura catalanes. La plaça del Diamant, de Mercè Rodoreda, la va impressionar tant, que va voler compartir aquella experiència tan fantàstica amb altres lectors holandesos. Per poder traduir el llibre, va començar a estudiar català, cosa que li va obrir un nou món de riquesa literària. El 1987, l'any que l'editorial De Bezige Bij va publicar Colometa, Bovée va rebre un premi per a traductors novells. A part de Rodoreda, durant els anys següents va traduir novel·les d'altres escriptores: Montserrat Roig, Carme Riera, Isabel-Clara Simó, Imma Monsó i Najat el Hachmi (aquesta darrera en col·laboració). També va traduir l'ambiciosa novel·la El jardí dels set crepuscles, de Miquel de Palol, i La pell freda, d'Albert Sánchez Piñol. El 2011 va traduir la novel·la poètica Solitud, de Víctor Català, que Bovée considera el punt culminant de la seva obra com a traductora literària. De l'espanyol ha traduït novel·les de Benito Pérez Galdós, Emilia Pardo Bazán, Álvaro Pombo, Luis Landero, Adelaida García Morales, Olga Guirao i de l'escriptora mexicana Ángeles Mastretta. A part del català, també ha estudiat la llengua i la literatura gallegues i ha traduït algunes novel·les de Manuel Rivas, obres d'Álvaro Cunqueiro i poesia de Rosalía de Castro.

## Referències

* ↑ «Elly Bovée». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# St. Joseph (Missouri)

Saint Joseph és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2009 tenia 76.222 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saint Joseph tenia 73.990 habitants, 29.026 habitatges, i 18.460 famílies. La densitat de població era de 651,6 habitants per km².
Dels 29.026 habitatges en un 30,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 11,6% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.663 $ i la renda mediana per família de 40.995 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.300 $ mentre que les dones 21.592 $. La renda per capita de la població era de 17.445 $. Entorn del 9,1% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Personatges il·lustres

* Eminem (1972 -) músic, raper i cantnt

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saint Joseph». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saint Joseph». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Massud (II) ibn Mawdud

Massud (II) ibn Mawdud fou sultà gaznèvida, fill del sultà Mawdud ibn Massud (1041-1048 o 1049).
Segons els historiador Ibn Baba Kashani Mawdud ben Masud va morir el desembre de 1049 i el va succeir el seu fill Masud II ben Mawdud, proclamat immediatament. Al cap de dues o tres setmanes ja havia donat mostres de incomptència, i el visir Abd al-Razzak ibn Ahmad ibn Hasan Mayamandi el va deposar i va cridar al tron al seu oncle Ali ben Masud (desembre del 1049 o gener del 1050) que era germà del seu pare.
La seva sort final no és coneguda.