OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cavall frisó

* No s'ha de confondre amb Cavall frisó (defensa).
El cavall frisó és una raça de cavall procedent de la regió de Frísia dels Països Baixos. En principi era un cavall de tir.
Les crineres de la cua i del coll són molt espesses i abundants, de vegades poden o no estar ambdues trenades o una mica ondulades. El cap és bastant llarg i té orelles petites, sempre estan alçades i elegants, característiques de la seva gran docilitat i del seu excel·lent temperament. Pel que fa al caràcter, són molt tranquils i tenen molta presència, de manera que això en fa un animal perfecte per al tir (vegeu cavall de tir). També ha estat emprat al circ pel seu pelatge negre, majestuositat i talla impressionant. Antigament, va ser el cavall de guerra dels alemanys, i ha anat millorant mitjançant diversos encreuaments, en especial amb cavalls andalusos. Els països on el cavall frisó és més apreciat són els Països Baixos i Bèlgica. Els cavalls frisons són sempre negres com la nit o, en alguns casos, castanys foscos. No es permet cap mena de taques, només s'escapen alguns de la regla.

## Disciplines

El cavall frisó es pot veure sovint en exhibicions eqüestres, en una calessa frisona tradicional, de rodes altes. Als Països Baixos, els ocupants solen portar un vestit tradicional. El frisó també constitueix un cavall d'equitació de primera classe, amb una clara aptitud per a la doma i una bona reputació com a cavall d'aprenentatge a les escoles superiors d'equitació. El cavall frisó ens captiva la mirada durant el trot a causa del seu alt joc del genoll i del cap.

## Referències

* ↑ Bouma, Gerrit J.A.. Het Friese paard (en neerlandès). Leeuwarden: Friese Pers, 1979, p. 25. ISBN 90-330-0001-6.
* ↑ Ibànyez et alii, 2016, p. 24.

## Bibliografia

* Delylle, Antoinette. Le frison : La perle noire de Hollande (en francès). Equilivres, 2006. ISBN 2-9049-7146-7.
* Bainaud, Marc. Frison : L'or noir (en francès). Larivière, 2007. ISBN 978-2-8489-0125-1.
* P. de Boer, S. Minkema and A.M. Teekens. Judging of the Friesian Horse.
* Ibànyez, Laura (coord.). «Cavall de Tir». A: El sector eqüestre a Catalunya i el seu potencial de desenvolupament als territoris rurals (pdf). Olot: Associació Desenvolupament rural integral (Adrinoc), octubre 2016, p. 130.

## Enllaços externs

* «CaballosFrison.com» (en castellà).
* Web de l'associació neerlandesa de la raça: «Koninklijk Friesch Paarden-Stamboek» (en neerlandès, anglès).
* «Friesian Horse Association of North America» (en anglès).
* «Friesian Horse Society» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-12-04. [Consulta: 29 novembre 2020].
* Gavaldà, Míriam «Èxit de participació al Campionat Nacional de Cavalls Frisons». Marfanta, 08-07-2018.
# Alba Longa

Alba Longa fou una ciutat del Latium a la riba est del llac Albanus i al peu de la muntanya Albanus.
Era la principal ciutat del Latium i exercia una certa hegemonia a la Lliga Llatina.
Alba Longa havia estat el centre polític i religiós de tots els pobles llatins. Prop d'Alba, en el Mont Cavo, hi havia el santuari federal dedicat a Júpiter Latiar. No és estrany, doncs, que Alba Longa fos triada per la tradició per tal que fos l'escenari ideal d'alguns dels més importants esdeveniments.
La seva història és llegendària: fundació per Ascani (també anomenat Iulius) fill d'Enees, heroi troià. Fou governada per la ''gens Silvia'' a la qual suposadament pertanyia Ròmul, el fundador de Roma.
Es creu que almenys 8 de les 30 ciutats de la lliga llatina eren colònies d'Alba: Nomentum, Gabii, Fidenae, Collatia, Pometia, Castrum Inui, Bola i Cora. Si bé alguns escriptors fan a Alba Longa la cap de la confederació a l'època de la submissió de la confederació per Roma, per una relació de ciutats sotmeses molt més antiga se suposa que Alba fou cap d'una lliga de petites ciutats i colònies que després va quedar integrada en la major Lliga Llatina.
Durant el regnat del rei Tul·li Hostili (673-642 aC) va esclatar la guerra entre Roma i Alba Longa que va acabar amb l'annexió de la segona ciutat per la primera després del llegendari combat dels Horacis i Curiacis i la seva destrucció uns anys després com a càstig per la traïció del rei i general Meci Fufeci. Només van restar els temples que encara existien en temps d'August.

## Referències

* ↑ Estrabó Geografia V,3.2
* ↑ Smith, William. "Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology", volum 1, 1874, p. 530.

## Vegeu també

* Llista de Reis d'Alba Longa
# Alba Líbia

Alba Libia és una facció armada que participa en la Guerra de Líbia de 2014-2015 després de la Guerra de Líbia de 2011 que va fer fora el President libi Moammar al-Gaddafi del poder. El moviment Alba Libia és un oponent del grup conegut com a Estat Islàmic de l'Irak i el Llevant.
L'Exèrcit libi va llençar un atac aeri a Trípoli, l'atac tenia com a objectiu els líders de la milícia islamista, i va matar un dels seus maxims dirigents, el xeic Salah Al-Burki, segons va informar el portal de notícies Albawaba.
Alba Libia va prendre el control de la ciutat de Trípoli des del mes d'agost de l'any 2014. El Govern de Tobruk tanmateix compta amb el suport d'occident. L'Exèrcit libi ha llençat diversos atacs aeris contra el grup a la capital Trípoli, i en altres indrets del país, per destrossar els aeròdroms i els jaciments petrolífers que són controlats per aquesta facció militar.

## Referències

* ↑ www.sales.arte.tv
* ↑ www.english.alarabiya.net
* ↑ www.dailymail.co.uk
* 1 2 «www.albawabaeg.com». Arxivat de l'original el 2015-04-26. [Consulta: 4 maig 2015].
# Abu-l-Khattab al-Maafirí

Abu-l-Khattab Abd-Al·lah ibn as-Samh al-Maafirí al-Himyarí al-Yamaní, més conegut simplement com a Abu-l-Khattab al-Maafirí, fou el primer imam elegit pels ibadites del Magrib.
Era un dels cinc missioners enviats pel cap espiritual ibadita de Bàssora Abu-Ubayda at-Tamim amb l'orde de fundar un imamat. La predicació va tenir èxit i el 757/758 es va formar un imamat a Tripolitana del que fou elegit imam Abu-l-Khattab en un consell secret dels notables ibadites a Sayyad, prop de Trípoli. Fou reconegut pels nafusa, els hawwara i altres tribus, amb el suport de les quals es va apoderar de tota la Tripolitana. Trípoli va esdevenir la seva capital.
El juny/juliol del 758 les seves forces van ocupar Kairuan a Ifríqiya, que en aquell moment estava en mans de la tribu amaziga del warfadjdjuma, que eren sufrites; el govern de la ciutat fou confiat a Abd-ar-Rahman ibn Rústam que més tard va fundar un imamat ibadita a Tahart (vegeu Rustúmides). L'estat ibadita d'Abu-l-Khattab va arribar a abraçar la Tripolitana, Ifríqiya i la part oriental de la moderna Algèria. Les relacions amb els sufrites de Sigilmasa suggereixen també una influència sobre aquest estat.
Muhammad ben al-As'ath al-Khuza'i, governador abbàssida d'Egipte, va enviar a Ifríqiya un exèrcit considerable dirigit pel general al-Awwam ibn Abd-al-Aziz al-Bajalí (abril del 759) però els ibadites el van derrotar només entrar en el seu territori, al país de Surt, a la zona costanera a l'est de Tripolitana, al lloc de Maghmadas, l'antiga Macomades Syrtis o Macomades Selorum.
El 760 es va enviar un segon exèrcit, sota comandament d'Abu-l-Àhwas Úmar ibn al-Àhwas al-Ijlí, que també fou derrotat a Maghmadas (clàssica Macomades Sirtis, moderna Marsa Zafran).
Mentre el governador egipci Muhammad ben al-Ash'ath havia rebut l'orde del califa d'anar personalment a la zona rebel, combatre els amazics, i agafar el govern d'Ifríqiya. El governador va obeir i va sortir el 761 amb un exèrcit. Abu l-Khattab va sortir al seu encontre amb la seva gent; el governador va fingir que retornava cap a Orient i l'imam va dispersar les seves forces, i llavors el governador va retornar; l'imam va cridar a les tribus més properes pel combat, ja que no donava temps a cridar a les més allunyades. Els dos exèrcits es van enfrontar a Tawurgha, prop de la costa a pocs dies de marxa a l'est de Trípoli, i no lluny del lloc de la batalla del 759; Muhammad ben al-Ash'ath va obtenir la victòria (mai/juny del 761) i l'imam va morir junt amb uns dotze mil homes. L'agost del 761 el governador entrava a Kairuan. El 762 el país de Waddan (l'interior de la Tripiolitana oriental) fou conquerit, la capital (que no s'esmenta) ocupada i la població ibadita massacrada.

## Bibliografia

* H. Fournel, Les Berbers, París 1875
# Cementiri de Mítino

El cementiri de Mítino (en rus: Ми́тинское кла́дби́е) és un cementiri situat al districte nord-occidental de Moscou, on s'hi va establir el 15 de setembre de 1978. Té una superfície total de 1.080.000m2, i s'hi troben enterrades diverses figures culturals, científiques i militars soviètiques i russes. A Mítino hi ha enterrat el grup de 28 bombers que van morir per la radiació dels incendis de l'accident de Txernòbil, així com de 4 altres treballadors de la central que van morir en la catàstrofe. Disposa d'una zona d'enterrament per a musulmans, i una altra per a cristians on hi ha una església ortodoxa. El cementiri celebra dues cerimònies funeràries anuals, el 26 d'abril en memòria de la gesta dels liquidadors de l'accident de Txernòbil, i el 3 de setembre en memòria de les víctimes de la massacre de Beslan.

## Referències

* ↑ «Mitinskoye Cemetery» (en rus). Discover Moscow. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Martinoy, Josep «Txernòbil, 25 anys després». El Punt Avui, 16-03-2011 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Rinden homenaje a los bomberos que dieron su vida en el desastre de Chernóbil» (en castellà). EFE, 26-04-2016 [Consulta: 12 setembre 2020].
# Afrana vandijki

Afrana vandijki és una espècie de granota que viu a Sud-àfrica.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Channing, A. & Minter, L. 2004. Afrana vandijki. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Alonso de Luzón y Castilla

Alonso de Luzón y Castilla (Madrid, 1546-1620) fou un noble i militar castellà.

## Biografia

Nascut a Madrid el 1546, el seu bateig fou a l'església de Santiago el 15 de març. Era fill del comanador Francisco de Luzón i de María de Castilla y Guzmán.
Amb carrera militar, assistí amb el grau de capità a sufocar la revolta dels moriscos de Granada el 1569. El dia 17 de juny combaté amb gran ànim a la presa del fort del penyal de Frigiliana com a capità del terç de Nàpols, de la qual després en fou mestre de camp. L'any següent estigué present al setge de la vila de la Galera, dirigit per Joan d'Àustria, com un dels tres cavallers que assaltaren l'església, que era fora de la vila i aniquilà tots els musulmans que la defensaven. Després tornà a l'assalt de la població fins al dia 20 del mateix mes, que va sortir-ne ferit. Més tard, serví com amb el mateix Joan d'Àustria a Llevant, Itàlia, Flandes i a la Jornada d'Anglaterra, en la què el seu terç fou derrotat i després fou capturat a Irlanda juntament amb Rodrigo Lasso, germà del comte d'Arcos. Els portaren fins a la reina d'Anglaterra i reclosos en un castell fins al seu rescat per part de Felip II. Pels seus dilatats serveis, el monarca va concedir-li per una cèdula de 31 de gener de 1595 l'hàbit de Sant Jaume.
En tornar novament a Castella, es casà amb la seva neboda María de Guzmán y Aragón, amb qui tingué molta descendència. Entre els seus fills destaquen Baltasar i Francisco, ambdós de l'orde de Sant Jaume. Alonso morí a la cort vers el 1620 i fou sebollit a la capella de la seva família al convent de San Francisco.

## Referències

* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 37-38.
# Ceroxilòidies

Ceroxyloideae és una subfamília dins la família de les palmeres (Arecaceae). Es troba principalment a Amèrica i amb un gènere a Austràlia, Madagascar i les Comores. Les fulles són pinnades. Els troncs (estípits) poden ser solitaris o en grups. Les flors unisexuals són lleugerament dimòrfiques, solitàries o en línies.

## Referències

* ↑ Riffle, Robert L. and Craft, Paul (2003) An Encyclopedia of Cultivated Palms. Portland: Timber Press. ISBN 0881925586 i ISBN 978-0881925586
* ↑ Uhl, Natalie W. and Dransfield, John (1987) Genera Palmarum - A classification of palms based on the work of Harold E. Moore. Lawrence, Kansas: Allen Press ISBN 978-0935868302 i ISBN 0935868305

## Enllaços externs

* Ceroxyloideae on NPGS/GRIN Arxivat 2014-12-10 a Wayback Machine.
# Cerradomys maracajuensis

Cerradomys maracajuensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Només és coneguda al municipi de Maracajú, pel qual és anomenat, a Mato Grosso do Sul (Brasil). Probablement també viu a altres parts de Mato Grosso do Sul i el Paraguai.
L'esquena de l'espècie és de color groc amb una mica de negre. L'espècie es diferencia d'altres espècies per algunes característiques cranials. Té 56 cromosomes.

## Bibliografia

* Langguth, A.; Bonvicino, C.R. 2002. «The Oryzomys subflavus species group, with description of two new species (Rodentia, Muridae, Sigmodontinae)». Arquivos do Museu Nacional, Rio de Janeiro, 60: 285-294.
* Weksler, M.; Percequillo, A.R.; Voss, R.S. 2006. «Ten new genera of oryzomyine rodents (Cricetidae: Sigmodontinae)». American Museum Novitates, 3.537:1-29.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Cartagena (desambiguació)

«Cartagena» té aquests significats:
* Cartagena, ciutat a la Regió de Múrcia
* Cartagena Casco, districte del municipi espanyol Cartagena
* Camp de Cartagena, comarca natural del Regne de Múrcia
* Cartagena de Indias, ciutat a Colòmbia
* Cartagena (Xile), ciutat a Xile
* Cartagena (novel·la), novel·la de Claudia Amengual
* Bisbat de Cartagena, diòcesi espanyola
* Fútbol Club Cartagena, un club de futbol de Cartagena
* Cartagena Fútbol Club, un club de futbol de Cartagena
# Festningsrittet

La Festningsrittet va ser una competició ciclista per etapes que es disputava als voltants de Kongsvinger Noruega. Creada el 2008, el 2010 va formar part del calendari de l'UCI Europa Tour. Aquell mateix any va ser el de la seva última edició.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2008 | Lars Petter Nordhaug | Geir Inge Berg | Stian Sommerseth |
| 2009 | Filip Eidsheim | Vegard Stake Laengen | Ingar Stokstad |
| 2010 | Jesse Anthony | Bert-Jan Lindeman | Marcel Kittel |

## Enllaços externs

* Palmarès a siteducyclisme.net

## Referències

* ↑ «Ciclismo - UCI Europe Tour - Carreras por etapas en 2010 : resultados y calendario de la temporada». [Consulta: 6 març 2022].
* 1 2 3 «Festningsrittet». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ Archives, Cycling. «Geir Inge Berg» (en anglès). [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ Archives, Cycling. «Stian Sommerseth» (en anglès). [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Ciclismo - Vegard Stake Laengen (Noruega)». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Cycling - Ingar Stokstad (Norway)». [Consulta: 6 març 2022].
# Kazàtxie

Kazàtxie - Казачье (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 127 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Avondance

Avondance és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 38 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Avondance era de 38 persones. Hi havia 9 famílies de les quals 3 eren parelles sense fills, 3 parelles amb fills i 3 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 17 habitatges, 12 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 17 habitatges eren cases. Dels 12 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 3 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 2 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Avondance el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 25 persones, 22 eren actives i 3 eren inactives. De les 22 persones actives 20 estaven ocupades (10 homes i 10 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 3 persones inactives 1 estava jubilada i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 4 d'empreses immobiliàries.
L'any 2000 a Avondance hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 520 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Avondance a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Avondance a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cesi Cordus

Cesi Cordus (llatí: Caesius Cordus) va ser governador de Creta, amb títol de procònsol, durant el regnat de Tiberi. Va ser acusat per Ancari Prisc d'extorsió a la seva província, acusació que va tenir el suport dels habitants de Cirene, que estaven inclosos a la província de Creta. Corde va ser castigat amb la pena de repetundae (restitució).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 851.
# Zona de pol·len

Les zones de pol·len són un sistema per a subdividir els paleoclimes del darrer període glacial i l'Holocè usant dades obtingudes de perforacions amb pol·len. La seqüència proporciona una estructura cronològica global a la geologia, climatografia, geografia i arqueologia que estudien l'ambient que hi havia en els darrers 15.00 anys.

## Història

Va ser el palinòleg suec Lennart von Post, després de la Primera Guerra Mundial, el primer a estudiar el pol·len en nuclis de perforació en torberes, von Post es va adonar que les diferents espècies de plantes estaven representades en bandes a través dels nuclis de perforació.
Les diferents espècies i diferents quantitats de les mateixes espècies eren causades per canvis en el clima. Von Post va ser capaç de confirmar el sistema Blytt-Sernander. Va usar seqüències locals de torba en combinació amb la datació per varva a Escandinàvia.
El 1940 Harry Godwin va aplicar els mètodes de von Post per a les Illes Britàniques i va obtenir la seqüència europea que actualment s'accepta. Després de la Segona Guerra Mundial aquesta tècnica s'expandí també a Amèrica. La cronologia es va fer més exacta en usar la datació amb radiocarboni.

## Notes sobre la taula de seqüències

Actualment es consideren nou zones de pol·len principals, I-IX, basant-se en l'obra de J. Iversen, publicades el 1954.
La classificació d'aquesta taula cobreix des de 13.000 aC fins a l'actualitat.

## Taula de seqüència

Zones de pol·len europees :
| Zona | Divisió bioestratigràfica | Dates | Tipus de planta dominant | Períodes arqueològics | Estadi geologic |
| IX | Subatlàntic | 500 BC al present | Exensió de gramínies i arbredes de pins i bedolls | Edat del Ferro | Flandrià |
| VIII | Subboreal | 3000 - 500 BC | Bosc mixt de roures | Edat del Bronze i Edat del Ferro | Flandrià |
| VII | Atlàntic | 5500 -3000 BC | Bosc mixt de roures | Neolític i Edat del Bronze | Flandrian |
| V i VI | Boreal | c. 7700 - 5500 BC | Bosc de pins/bedolls i increment del bosc mixt | Mesolític | Flandrià |
| IV | Preboreal | c. 8300 - 7700 BC | Bosc de bedoll | Paleolític Superior tardà i Mesolíticmitjà | Devensià i Flandrià |
| III | Dryas recent | c. 8800 - 8300 BC | Tundra | Paleolític Superior tardà | Devensià |
| II | Oscil·lació Allerød | c. 9800 - 8800 BC | Tundra, Tundra en parc i bosc de bedoll | Paleolític Superior tardà | Devensian |
| Ic | Dryas antic superior | c. 10,000 - 9800 BC | Tundra | Paleolític Superior tardà | Devensià |
| Ib | Oscil·lació Bølling | c. 10,500 - 10,000 BC | Tundra en parc | Paleolític Superior tardà | Devensià |
| Ia | Dryas antic inferior | c. 13,000 - 10,500 BC | Tundra | Paleolític Superior tardà | Devensià |

## Enllaços externs

* Reconsidering the geochronological framework of Lateglacial hunter-gatherer colonization of southern Scandinavia
* Wansleben Salt Lake Arxivat 2006-01-15 a Wayback Machine.
# Oktiabrski (Calmúquia)

* Per a altres significats, vegeu «Oktiabrski».
Oktiabrski (en rus: Октябрьский) és un poble (un possiólok) de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 293 habitants. Pertany al districte municipal de Priiútnoie.

## Referències

* ↑ «Климат: Амтя Уста». Arxivat de l'original el 2015-02-27.
* ↑ «усн». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
* ↑ «L-38 карты Генштаба СССР. Элиста, Черкесск, Пятигорск, Волгодонск». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
# Oliva de Mérida

Oliva de Mérida és un municipi de la província de Badajoz en Extremadura, Espanya.

## Geografia

Està enclavat en la ruta de Don Benito a Mèrida. Distància d'uns 9 km de Guareña i a uns 27 km de la ciutat de Mèrida.

## Economia

L'economia és bàsicament agrícola, amb especial preponderància en l'oliva, els cereals (blat).

## Monuments

Té com monuments més importants l'Eslglèsia, de construcció austera i elegant, així com un antic cementiri que emergeix solitari en la muntanya annexa (El morro), i la casa de la encomienda als afores de la localitat direcció Villagonzalo.
Oliva de Mérida també compta amb un jaciment arqueològic anomenat El Palomar, el mateix fou descobert quan començaren les obres de la carretera a Palomas. De dit jaciment se sap ben poc, perquè no es varen fer les investigacions necessàries i en aquells moments era més important la carretera que estudiar l'assentament. En la serra de Francisca existeixen pintures rupestres, o almenys existien en la cova de La Charneca.

## Festes locals

* Las Candelas, festes patronals que se celebren el 2 de febrer.
* Sant Isidre, se celebra el 15 de maig.
* Fira de Santa Maria d'agost entre els dies 15 i 18 del mateix mes.