OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Soft-ràquet

El Soft-ràquet és un esport de raqueta similar però menys exigent que l'esquaix. Es practica en una pista d'esquaix amb raqueta de raquetbol i una pilota que bota més i és més gran que la d'esquaix. Els partits tenen tres sets, cadascun de 15 punts. Només té modalitat individual. A Catalunya està regulat per la Federació Catalana d'Esquaix i Raquetbol. Des del 2006 hi ha un Circuit Català i un Campionat de Catalunya, i des del 2009 una Lliga catalana.

## Referències

* ↑ «'Soft racket', el deporte antiestrés» (en castellà), 15-01-2017. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ Soft-ràquet, Enciclopèdia Catalana
# Srédnie Pàkhatxi

Srédnie Pàkhatxi (en rus: Средние Пахачи) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 286 habitants. Pertany al districte de Tilítxiki.

## Referències

* ↑ «Закон Корякского автономного округа от 02 декабря 2004 года N 365-оз «О наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований Корякского автономного округа»». Arxivat de l'original el 2020-12-07. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Sint-Pieters-op-de-Dijk

Sint-Pieters-op-de-Dijk és un antic municipi de Bèlgica a la província de Flandes Occidental, que des el 1899 va fusionar amb la ciutat de Bruges. El 2014, el poble tenia 7550 habitants, sobre una superfície de 1377 hectàrees.

## Referències

* ↑ «Sint-Pieters-op-de-Dijk» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2017. [Consulta: 19 febrer 2018].
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sint-Pieters-op-de-Dijk
. Bruges (Flandes, Bèlgica) :
# Sint Anthonis

Sint Anthonis és un municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 11.833 habitants repartits sobre una superfície de 99,81 km² (dels quals 0,49 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Uden i Mill en Sint Hubert i Cuijk, a l'oest amb Boekel, a l'est amb Boxmeer i al sud amb Gemert-Bakel i Venray (L).

## Centres de població

Landhorst, Ledeacker, Oploo, Rijkevoort, De Walsert, Sint Anthonis, Stevensbeek, Wanroij i Westerbeek.

## Ajuntament

* CDA 7 regidors
* Samen Welzijn 3 regidors
* Kern&Punt 3 regidors
* Welzijn Voor Iedereen 2 regidors

## Vegeu també

* Circuit de Hoef

## Enllaços externs

* www.sintanthonis.nl
# Staphorst

Staphorst (baix alemany: Stappest) és un municipi de la província d'Overijssel, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 16.095 habitants repartits per una superfície de 135,70 km² (dels quals 1,42 km² corresponen a aigua). És un dels municipis de l'anomenat «Bible Belt» neerlandès, una zona habitada per molts protestants conservadors.

## Centres de població

| Nom | Població |
| Staphorst | 9.750 |
| Rouveen | 2.940 |
| IJhorst | 1.350 |
| Punthorst | 1000 |
| Lankhorst | 490 |
| Hamingen | 40 |
| Slingenberg | |
| Leijen | |

## Política

Eleccions locals 2006 :
| Partit | % | Regidors |
| SGP | 31,4 | 6 |
| ChristenUnie | 25,3 | 4 |
| CDA | 17,1 | 3 |
| Gemeentebelangen/VVD | 13,7 | 2 |
| PvdA | 12,5 | 2 |
| Total | 84,8 | 17 |
Evolució de la representació a les eleccions locals :
| Partit | Vots en % | Vots en % | Vots en % | Vots en % | Regidors | Regidors | Regidors | Regidors |
| | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 |
| SGP | 30,9 | 29,4 | 31,6 | 31,4 | 5 | 5 | 6 | 6 |
| ChristenUnie | (20,7) | (23,6) | 24,3 | 25,3 | (3) | (4) | 4 | 4 |
| CDA | 16,9 | 16,8 | 18,6 | 17,1 | 2 | 3 | 3 | 3 |
| Gemeentebelangen/VVD | 13,3 | 15,0 | 13,7 | 13,7 | 2 | 3 | 2 | 2 |
| PvdA | 11,7 | 12,5 | 11,8 | 12,5 | 2 | 2 | 2 | 2 |
| RPF | 11,8 | 14,9 | - | - | 2 | 3 | - | - |
| GPV | 8,9 | 8,7 | - | - | 1 | 1 | - | - |
| Boerenpartij | 6,5 | 2,7 | - | - | 1 | 0 | - | - |
| Total | 83,4 | 83,2 | 82,6 | 84,8 | 15 | 17 | 17 | 17 |
Resultats a les eleccions generals :
| Partit | % 1994 | % 1998 | % 2002 | % 2003 | % 2006 |
| CDA | 19,2 | 19,1 | 27,6 | 32,8 | 30,4 |
| SGP | 31,0 | 30,1 | 29,4 | 28,7 | 28,3 |
| ChristenUnie | (19,3) | (20,0) | 17,2 | 13,7 | 18,1 |
| PvdA | 9,4 | 11,6 | 5,9 | 9,5 | 7,2 |
| VVD | 11,1 | 12,4 | 8,2 | 8,6 | 7,0 |
| SP | 0,1 | 0,7 | 1,1 | 1,3 | 4,1 |
| PVV | - | - | - | - | 2,5 |
| GroenLinks | 0,4 | 1,5 | 1,3 | 1,2 | 1,0 |
| PVD | - | - | - | - | 0,5 |
| D66 | 5,4 | 2,6 | 1,6 | 1,0 | 0,3 |
| Fortuyn (LPF) | - | - | 6,4 | 2,8 | 0,1 |
| RPF | 10,4 | 11,2 | - | - | - |
| GPV | 8,9 | 8,8 | - | - | - |
| CD | 0,8 | 0,4 | - | - | - |
| AOV-Unie 55+ | 1,1 | 0,1 | - | - | - |
| Altres | - | - | - | - | 0,5 |
| Total | 88,4 | 87,0 | 91,0 | 91,7 | 91,5 |

## Enllaços externs

* www.staphorst.nl
# Sphaerobambos

Els bambús del gènere Sphaerobambos de la subfamília bambusoideae de la família Poaceae, són plantes de clima tropical.

## Taxonomia

* Sphaerobambos hirsuta
* Sphaerobambos philippinensis
* Sphaerobambos subtilis
# Sumijne

Sumijne (en (ucraïnès): Суміжне, en rus: Смежное, Sméjnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 56 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Mol·lalar.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Solanina

Solanina és un alcaloide verinós que es troba en diverses espècies de plantes de la família solanàcia.
Forma part de les defenses naturals de les plantes, ja que és un fungicida i plaguicida natural.
La solanina es pot trobar a qualsevol part de la planta i en aquelles que han sofert malalties pot acumular-se en grans quantitats. Tot i que en les patates conreades el nivell de solanina és molt baix, en els tubercles verds de les patateres pot arribar a concentracions d'1 mg per quilo que ja són perilloses per la salut.

## Referències

* a-Chaconine and a-Solanine, Review of Toxicological Literature Arxivat 2006-08-15 a Wayback Machine.
* Medplus Medical Encyclopedia - Green tubers and sprouts
# Stegastes pictus

Stegastes pictus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Castelnau, F. L. 1855. Poissons. In: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847 ... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2: i-xii + 1-112, Pls. 1-50.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Stegastes planifrons

Stegastes planifrons és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Florida, les Bahames i el Carib.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 5: i-xxviii + 1-499 + 4 pp., Pls. 100-140.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Stegastes pelicieri

Stegastes pelicieri és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Maurici i Reunió.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. i A.R. Emery, 1985. A review of the pomacentrid fishes of the genus Stegastes from the Indo-Pacific, with descriptions of two new species. Indo-Pacific Fishes (3):31.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Odontomachus bauri

Odontomachus bauri és una espècie de formiga de la subfamília Ponerinae. Es pot trobar des del sud de Costa Rica fins a tota la Sud-amèrica tropical, les Antilles (sense Cuba ni Bahames) i a les illes Galápagos.

## Referències

* ↑ «Odontomachus bauri - AntCat» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «antmaps.org - Odontomachus bauri» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2023].
# François Cupis de Renoussard

François Cupis de Renoussard (París, 10 de novembre de 1732 - París, 13 d'octubre de 1808) va ser un compositor, violoncel·lista i educador musical francès del segle xviii.

## Biografia

François Cupis de Renoussard era fill de Ferdinand-Joseph de Cupis Camargo, professor de violí i maître à danser de la rue de la Montagne a Brussel·les, i de Marie-Anne de Smet. Va ser germà de la famosa ballarina Marie-Anne de Cupis de Camargo (1710-1770) i del violinista Jean-Baptiste de Cupis de Camargo. Va ser deixeble de Martin Berteau. El 1750 va ingressar a l'Òpera de París com a baix del gran cor.. Hi va romandre fins al 1770.
A través de les seves nombroses composicions, musicalment poc inspirades però amb una importància educativa, Cupis va reforçar la seva reputació d'haver donat més importància al violoncel a França. François Cupis, d'una banda, es troba en la mateixa línia entre el seu professor, Martin Berteau i Jean-Baptiste Barrière, i, de l'altra, els germans Jean Louis i Jean Pierre Duport.

## Obres

A més de diverses obres, no esmentades per François-Joseph Fétis, François Cupis va escriure:
* Arranjaments: col·lecció d’àries seleccionades dels millors autors per a violoncel (1761)
* Col·lecció d'àries seleccionades dels millors autors adaptada al violoncel (París, Le Menu, 1761)
* 6 sonates per a violoncel i baix, op. 1 (vers 1761)
* Falten 6 duos per a dos violoncel, op. 2 (cap al 1767)
* 6 duos per a dos violoncel, op. 3 (cap al 1770)
* 3 duets, per a dos violoncel, op. 5 (1773)
* 2 concerts de violoncel, esmentats per Fétis i Ernst Ludwig Gerber (desapareguts)
* Sis duo (sic) per a dos violoncels, Op. 3 (París, La Chevardière)
* Sis duo (sic) per a dos violoncels, Op.5 (Bayeux, Le Menu, 1773)
* Àries d’òpera-còmic per a dos violoncels (París, 1777)
* Concert per a violoncel en re major (1783)
* Gran concert orquestral per a violoncel (París, 1783). L’orquestra inclou cordes, 2 oboès i 2 banyes; (París, 1783)
* Air de l'Aveugle de Palmire i Minuet de Fischer, per a dos violoncels (vers 1784)
* Col·lecció de petits aires variats i dialogats per a dos violoncels, Op. 9 (cap al 1800)
* Nou mètode raonat per aprendre a tocar el violoncel (París, Le Menu, 1772). El mètode conté comentaris sobre la tècnica de l'instrument

## Bibliografia

* François Schoonjans, «Amour, danse, musique, lignages: les Cupis de Camargo», in, Les Lignages de Bruxelles, Brussels, n° 55-56, 1973, p. 49-54.
* Benoit, Marcelle (1992). Dictionnaire de la musique en France aux XVIIe et XVIIIe siècles (en francès). Paris: Fayard. p. 195. ISBN 978-2-213-02824-8.

## Referències

* ↑ Col·lecció d’àries seleccionades dels millors autors adaptada al violoncel de Gallica
* ↑ https://www.hugedomains.com/domain_profile.cfm?d=violinmark&e=com

## Enllaços externs

* https://imslp.org/wiki/Category:Cupis,_Fran%C3%A7ois
* François Cupis de Renoussard in Historical Dictionary of Music of the Classical Period
* https://www.youtube.com/watch?v=ewqqexOO3fQ
* https://catalogue.bnf.fr/ark:/12148/cb14843958f
# Botswana Police XI SC

El Botswana Police XI SC és un club de futbol botswanès de la ciutat d'Otse.

## Palmarès

* Lliga botswanesa de futbol
** 2006
* Copa botswanesa de futbol
** 1983

## Referències

* ↑ «Botswana - List of Champions». RSSSF, 2010.
* ↑ «Botswana Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Plagiomnium

Plagiomnium és un gènere de molses (briòfits) de la família de les Mniàcies. Actualment 29 espècies formen part d'aquest gènere.

## Descripció

Les molses del gènere Plagiomnium són de mida mitjana o gran. Els caulidis fèrtils són erectes i consten de tres fileres de fil·lidis; Mentre que els caulidis estèrils són reptants, amb fil·lidis complanats (disposats en un pla); sovint amb petits rizoides (micronemes) que surten de la base. Generalment els fil·lidis són plans o ondulats, i tenen un nervi percurrent o excurrent. El marge està compost per cèl·lules estretes i llargues, és uniestratificat i forma dents senzilles. La càpsula pot ser ovoide o oblonga i la inserció amb la seta és inclinada o pèndula.

## Espècies destacades

Als Països Catalans hi ha un total de 7 espècies del gènere Plagiommium:
* Plagiomnium affine
* Plagiomnium cuspidatum
* Plagiomnium elatum
* Plagiomnium ellipticum
* Plagiomnium medium
* Plagiomnium rostratum
* Plagiomnium undulatum

## Referències

* ↑ «Plagiomnium T.J.Kop.». GBIF. [Consulta: 31 març 2019].
* 1 2 Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
# Bokermannohyla oxente

Bokermannohyla oxente és una espècie de granota de la família dels hílids. És endèmica del Brasil. Els seus hàbitats naturals són les zones rocoses properes a corrents intermitents d'aigua.
# Richard von Weizsäcker

Richard Freiherr von Weizsäcker (Stuttgart, Alemanya, 15 d'abril de 1920 - Berlín, 31 de gener de 2015) fou un polític demòcrata cristià (CDU) alemany, alcalde de Berlín entre 1981 i 1984, i President d'Alemanya des de 1984 fins al 1994.

## Biografia

Va néixer el 15 d'abril de 1920 a la ciutat de Stuttgart, població situada a l'estat de Baden-Württemberg fill del diplomàtic Ernst von Weizsäcker i germà del físic i filòsof Carl Friedrich von Weizsäcker. Després de passar part de la infantesa entre Suïssa i Dinamarca, a conseqüència de les obligacions del seu pare, es traslladà a Anglaterra per a estudiar Filosofia i Història al Balliol College, depenent de la Universitat d'Oxford. Posteriorment va continuar els seus estudis a la Universitat de Grenoble (França) i a la Universitat de Göttingen, on també va cursar estudis de dret, especialitzant-se en afers financers. L'any 1953 va contreure matrimoni amb Marianne von Kretschmann, amb la qual ha tingut quatre fills.
Membre honorari del Club de Roma, l'any 1995 fou guardonat amb el Premi Internacional Catalunya, juntament amb Václav Havel, concedit per la Generalitat de Catalunya.

## Activitat política

El 1955 es va afiliar al Partit Demòcrata Cristià Alemany (CDU). Membre del Bundestag des de 1969, el 1972 aconseguí la vicepresidència del grup parlamentari cristianodemòcrata, càrrec que va ocupar fins a l'any 1979. Entre 1981 i 1984 va ser alcalde de Berlín Oest, any que va dimitir per a presentar-se com a candidat a la presidència de la República Federal d'Alemanya. El 23 de maig de 1984 fou escollit per a ocupar la direcció de l'Estat per l'Assemblea federal. Va ser un dels protagonistes que més van col·laborar per a assolir la reunificació de les dues Alemanyes l'any 1992 i fou el primer president d'Alemanya després de la unificació: mantingué ell mateix el seu càrrec i succeí Sabine Bergmann-Pohl com a cap d'estat de l'extinta República Democràtica Alemanya (RDA). El 1994 va abandonar la presidència en concloure el seu segon mandat i va ser substituït per Roman Herzog.
Posteriorment ha desenvolupat una intensíssima activitat en diferents comissions internacionals, especialment va servir com a president del grup de funcionament independent en el futur de les Nacions Unides i com un dels "tres homes savis" que va designar el president de la Comissió Europea Romano Prodi per considerar el futur de la Unió Europea.
# Resolució 1954 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1954 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de desembre de 2010. Després de recordar les resolucions 827 (1993), 1581 (2005), 1597 (2005), 1660 (2006), 1613 (2005), 1629 (2005) 1837 (2008), 1849 (2008), 1877 (2009) 1900 (2009) i 1931 (2010), el Consell va permetre que dos jutges servissin més enllà del seu mandat amb la finalitat de completar el treball sobre casos en què van participar en el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (ICTY).

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va recordar les resolucions 1503 (2003) i 1534 (2004) en les que va demanar que es completessin tots els casos del TPIAI el 2010. Va assenyalar que, no obstant això, el TPIAI no va poder completar el seu treball fins al 2010 i va expressar la seva preocupació per la pèrdua de personal experimentat al tribunal.

### Actes

Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va ampliar els termes dels jutges Kevin Parker i Uldis Kinis per tal de completar els casos Đorđević i Gotovina et al. per febrer i març de 2011, respectivament. També va reiterar la importància de disposar de personal adequat al TPIYAI per completar el seu treball al més aviat possible, demanant a la Secretaria de les Nacions Unides i altres òrgans de les Nacions Unides que s'ocupessin del tema.

## Referències

* ↑ «Security Council allows criminal tribunal for former Yugoslavia judges to serve beyond term of office to complete cases». United Nations News Centre, 14-12-2010.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rising Sun (Maryland)

Rising Sun és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 1.702 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rising Sun tenia 1.702 habitants, 681 habitatges, i 456 famílies. La densitat de població era de 706,6 habitants per km².
Dels 681 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 16% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 28,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 16,6% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.089 $ i la renda mediana per família de 48.646 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.765 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 17.835 $. Entorn del 9,3% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rising Sun». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rising Sun». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Riera de Maspujols

La riera de Maspujols o riera de la Mussara en el seu inici, o riera de Riudoms en la seva part final, és un curs d'aigua intermitent de la comarca del Baix Camp.
Neix a la serra de la Mussara i desemboca al mar Mediterrani, a Cambrils. En el seu curs passa per les poblacions de Vilaplana, l'Aleixar, Maspujols, Riudoms i Cambrils, on desemboca al mar.
A la desembocadura forma una petita llacuna d'aigües salabroses.
A Maspujols rep les aigües de la riera de Salvià, on s'hi troba un salt d'aigua conegut com el Salt.

## Vegeu també

Desembocadura de la riera de Maspujols o Riudoms

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia catalana».
# Rodarsenur

El rodarsenur és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la seva composició química.

## Característiques

El rodarsenur és un sulfur, un aliatge de rodi, pal·ladi i arsènic, de fórmula química (Rh,Pd)₂As. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el rodarsenur pertany a «02.AC: Aliatges de metal·loides amb PGE» juntament amb els següents minerals: atheneïta, vincentita, arsenopal·ladinita, mertieïta-II, stillwaterita, isomertieïta, mertieïta-I, miessiïta, palarstanur, estibiopal·ladinita, menshikovita, majakita, pal·ladoarsenur, pal·ladobismutarsenur, pal·ladodimita, naldrettita, polkanovita, genkinita, ungavaïta, polarita, borishanskiïta, froodita i iridarsenita.

## Formació i jaciments

La seva localitat tipus es troba al riu Srebrnica, a Veluće (Districte de Rasina, Sèrbia). També ha estat descrita a Maandagshoek (Limpopo, Sud-àfrica) i a tres indrets de Rússia: a Baimka (Txukotka), al mont Filipp i al riu Pustaya (óblast de Kamtxatka).

## Referències

* ↑ «Rhodarsenide» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 febrer 2016].
# Resolució 506 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 506 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 26 de maig de 1982, va considerar un informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació. El Consell va prendre nota dels seus esforços per establir una pau duradora i justa a l'Orient Mitjà, però també va expressar la seva preocupació per l'estat de tensió vigent a la zona.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin immediatament la Resolució 338 (1973), va renovar el mandat de la Força d'Observadors durant un altre període de sis mesos fins al 30 de novembre de 1982 i va demanar al Secretari General que enviés un informe sobre la situació al final d'aquest període.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 500 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 500 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou aprovada el 28 de gener de 1982. Després de considerar un tema de l'ordre del dia del Consell i davant la manca d'unanimitat entre els seus membres permanents, el Consell va decidir convocar una reunió d'emergència de l'Assemblea General de les Nacions Unides per debatre sobre l'ocupació israeliana dels Alts del Golan.
La resolució, que anteriorment va ser vetada pels Estats Units el 20 de gener de 1982, va ser aprovat per 13 vots contra cap amb les abstencions del Regne Unit i Estats Units.
Després de la resolució, es va produir la Novena sessió extraordinària d'emergència de l'Assemblea General de les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ Blum, Yehuda Zvi. Eroding the United Nations Charter. Martinus Nijhoff Publishers, 1993, p. 141. ISBN 978-0-7923-2069-2.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org