OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barychelus

Barychelus és un gènere d'aranyes migalomorfes, de la família dels bariquèlids (Barychelidae). Fou descrita per primera vegada el 1889 per Simon.
L'any 2016, aquest gènere tenia acceptades només 2 espècies, totes dues de Nova Caledònia:
* Barychelus badius Simon, 1889. És l'espècie tipus.
* Barychelus complexus Raven, 1994

## Referències

* ↑ Simon, E. «Etudes arachnologiques. 21e Mémoire. XXXII. Descriptions d'espèces et the genres nouveaux de Nouvelle Calédonie.». Annales de la Société Entomologique de France, 8, 6, 1889, pàg. 237–247.
* ↑ «Gen. Barychelus Simon, 1889». World Spider Catalog. Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 16 maig 2019].
# Premaxil·la

Les premaxil·les són un parell de petits ossos cranials situats a la punta de la mandíbula de molts animals, normalment contenen dents, però no sempre. Estan connectats al maxil·lar superior i als nasals.

## Enllaços externs

* Premaxillae of Bats a The Animal Diversity Web (anglès)
# Kordíky

Kordíky és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1550.
# Bandera de Castellterçol

La bandera oficial de Castellterçol té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava amb el castell i els tres sols grocs de l'escut al centre; d'una altura de 5/6 i una amplada de 4/9.

## Història

Va ser aprovada el 20 de novembre de 1995 i publicada en el DOGC el 5 de desembre del mateix any amb el número 2139. El conjunt del castells i els tres sols, castell-tres-sols, és un senyal parlant.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Moianès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 20 de novembre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Castellterçol.». DOGC num. 2139, 05-12-1995. [Consulta: 15 juny 2009].
# Can Roig (Garriguella)

Can Roig és una obra del municipi de Garriguella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del nucli urbà de la població de Garriguella, amb la façana principal encarada a la plaça de Noves i formant cantonada amb el carrer Nou.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions i planta rectangular, format per tres crugies perpendiculars a la façana principal. Està distribuïda en planta baixa, pis i golfes, amb la coberta a dues aigües de teula. La façana principal presenta un portal rectangular d'accés, amb l'emmarcament motllurat i la clau destacada, i dues finestres a banda i banda, amb l'emmarcament llis i queixal. Al primer pis s'obren tres finestrals rectangulars que donen sortida a tres balcons, amb baranes de ferro decorades amb motius geomètrics. A la part superior, damunt d'un ràfec motllurat en gradació, s'obren tres òculs.
La façana es completa amb una cornisa també motllurada. A la façana orientada al carrer hi ha un portal rectangular d'accés a l'interior del celler i, al pis, dos balcons exempts de les mateixes característiques que els anteriors. A la part posterior de la casa hi ha dos cossos adossats que presenten dues grans terrasses connectades, amb barana de ferro de barrots llisos. L'accés es fa des de tres portals rectangulars situats a la façana oest de l'edifici. La planta baixa s'utilitza de magatzem i garatge. A la part posterior hi ha un petit jardí. Tota la construcció es troba arrebossada i pintada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Mikel Balenziaga Oruesagasti

Mikel Balenziaga Oruesagasti (Zumarraga, 29 de febrer de 1988) és un exfutbolista professional basc, que ocupava la posició de defensa. Ha estat internacional amb la selecció espanyola sub-19 i la sub-21 i també amb la selecció basca.

## Trajectòria

Comença a les categories inferiors de la Reial Societat, arribant a jugar amb el seu equip B. A la campanya 08/09, però, marxa a l'altre gran club basc, l'Athletic Club. Tot i pensat per formar part del filial, prompte es fa un lloc en l'onze dels de San Mamés, tot sumant 24 partits a primera divisió.
La temporada 09/10 és cedit al CD Numancia, acabat de baixar a la Segona Divisió. Posteriorment fou cedit al Reial Valladolid, i el juny de 2013 l'Athletic decidí d'executar la clàusula de recuperació del jugador, que passà a formar part de la primera plantilla de l'Athletic per a la temporada 2013-14.

## Palmarès

* 1 Supercopa d'Espanya: 2015 (Athletic Club)

## Referències

* ↑ «Málaga CF 0-Athletic Club 0: First Point». www.athletic-club.net, 14-09-2008 [Consulta: 15 desembre 2008].
* ↑ «El Athletic Club recupera a Balenziaga» (en castellà). Web de l'Athletic Club, 28-06-2013. [Consulta: 2 juliol 2013].
* ↑ «Vuelve el Rey León» (en castellà). Marca, 17-08-2015. [Consulta: 17 agost 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mikel Balenziaga Oruesagasti al web de l'Athletic Club
# Barycheloides

Barycheloides és un gènere d'aranyes migalomorfes, de la família dels bariquèlids (Barychelidae). Fou descrita el 1994 per Robert Raven. L'any 2016 estaven reconegudes 5 espècies, totes de Nova Caledònia.
* Barycheloides alluviophilus Raven, 1994
* Barycheloides chiropterus Raven, 1994
* Barycheloides concavus Raven, 1994
* Barycheloides rouxi (Berland, 1924)
* Barycheloides rufofemoratus Raven, 1994

## Referències

* ↑ «Barychelidae». Natural History Museum Bern. [Consulta: 26 desembre 2016].
# Richard E. Miller

Richard E. Miller (22 de març de 1875 - 23 de gener de 1943) fou un pintor impressionisme dels Estats Units i membre de la colònia Giverny d'impressionistes americans.
Miller cresqué a St. Louis, estudià a París i llavors s'establí a Giverny, on vivia Claude Monet, entre 1906 i 1910, on coincidí amb Frederick Carl Frieseke, Lawton S. Parker, Guy Rose, Edmund Greacen i Karl Anderson. Quan retornà a Amèrica, s'establí breument a Pasadena (Califòrnia) i el 1917 a la colònia artística de Provincetown (Massachusetts), on romangué la resta de la seva vida. Miller fou membre de la National Academy of Design de Nova York i un reconegut i premiat pintor de la seva era, honorat tant a França com a Itàlia, i guanyador del guardó Legió d'Honor francès.
Miller, un pintor figuratiu amb escassos exemples de paisatges en la seva obra, fou conegut per les seves pintures de dones posant lànguidament en escenaris en jardins o en habitacions que s'obren al jardí, mirant-se al mirall o amb un collaret a les mans, fent alguna mena d’activitat per evitar que estiguessin completament inactives. Les pinzellades destacades i una paleta vibrant són una característica clau de les obres de maduresa de Miller. Miller també va estar fortament influenciat per l'estètica japonesa, popular a França a finals del 1800 i principis del 1900, i el seu estudi estava ple de quimonos, para-sols, ventalls i ceràmica amb motius asiàtics. D'aquesta època, Afternoon Tea fou adquirida per l'Indianapolis Museum of Art per 1.047.500 dòlars en una subhasta el 1997. Al final de la seva carrera, la seva obra va usar una paleta més fosca de color i temàtica, i aquestes pintures no tenen la mateixa demanda que les representacions més assolellades de dones ocioses.
L'historiador de l'art William Gerdts, que ha escrit àmpliament sobre el moviment impressionista americà, va comparar Miller amb el seu amic, Frederick Frieseke: "Miller gairebé sempre va destacar el dibuix i l'estructura més que el seu company. Els models que va triar eren força diferents dels de Frieseke, més punyent i encantador, menys en el mode Renoir."

## Obres destacades

* La Toilette
* Les Vieilles demoiselles (1904)
* Afternoon Tea (1910)

## Referències

* 1 2 3 Kane, Marie Louise. A Bright Oasis: the Paintings of Richard E. Miller (en anglès). New York City: Jordan-Volpe Gallery, 1997.
* ↑ Art of the deal. Indianapolis Monthly, Maig 1998, p. 177 [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ Mattingly, Paul H. An American Art Colony (en anglès). Rowman & Littlefield, 2019, p. 38. ISBN 1683931955.
* 1 2 «Afternoon Tea». Highlights of the Collection. Indianapolis Museum of Art. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Afternoon Tea» (en anglès). Live Auction 8790 Important American Paintings, Drawings and Sculpture. Christie`s, 04-12-1997. [Consulta: 6 gener 2021].
* ↑ Gerdts, William H. Monet's Giverny: An Impressionist Colony (en anglès). Abbeville Press, 1993. ISBN 1558593861.

## Enllaços externs

* Calilifornia Art Club, Home to Several Giverny Impressionists (anglès)
* Lloc web de Giverny (francès)
* Giverny Impressionism Website (anglès)
* Museu americà a Giverny (anglès)
# Kimberley (Austràlia Occidental)

Kimberley és la regió més al nord de les nou regions d'Austràlia Occidental. Està vorejat a l'oest per l'oceà Índic, al nord pel Mar de Timor, al sud pel Gran Desert de Sorra i el Desert de Tanami a la regió de Pilbara, i a l'est amb el Northern Territory.
La regió Kimberley va ser una de les zones d'Austràlia primer habitades fa uns 41.000 anys probablement des de les illes d'Indonèsia.

## Geografia

Les dimensions de la regió de Kimberley són de 423,517 quilometres quadrats (163,521 sq mi).
Kimberley consta d'antigues serralades de muntanyes. L'extrem sud és la Península Dampier que és més plana amb herbassars secs tropicals pasturats per bovins.

## Clima

Kimberley té un clima tropical monsònic amb el 90% de pluges entre novembre i abril.

## Referències

* ↑ Balme, Jane «Excavations revealing 40,000 years of occupation at Mimbi Caves, south central Kimberley, Western Australia». Australian Archaeology, 51, Dec 2000 [Consulta: 27 agost 2012].
* Frei, Henry P. Japan's Southward Advance and Australia. From the Sixteenth Century to World War II. Melbourne: Melbourne University Press, 1991. ISBN 0-522-84392-1.

## Enllaços externs

* Plantilla:Wikivoyage-inline
* Kimberley Development Commission
* Kununurra Historical Society Inc. Archive, Library, Museum & Research for links to history images of the Kimberley
# Can Roig (Riells i Viabrea)

Can Roig és una masia de Riells i Viabrea (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de grans dimensions resultant de la successiva addició de construccions adossades. El cos més antic està format per un edifici de dues plantes que s'adapta al desnivell del terreny, amb vessants a façana. Les obertures són emmarcades amb pedra. Al costat dret té adossades diverses dependències de serveis.
A la banda esquerra hi ha una construcció de planta baixa, un pis i golfes, amb vessants a laterals de construcció posterior. Aquesta edificació té un portal d'arc de mig punt i grans obertures rectangulars, actualment tapiades, sense emmarcament. El parament és arrebossat i pintat. Enfront hi havia un petit jardí amb tanca que es troba en molt mal estat. Sembla que aquest sector, que devia ser un habitatge independent, avui s'ha abandonat totalment. Tot i que Can Roig és de datació molt antiga l'edificació actual no presenta gaire interès.

## Història

L'any 1497 en el Turó de Morou consta un empriu que es repartia entre cinc propietaris i un d'ells era la casa forta de can Roig, que apareix en el document com a can Reig.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Purushottapur

Purushottapur o Purushottamapuram (Ciutat de Purushottama) o Jagannath, és un poble del districte de Ganjam a Orissa a 19° 31′ 15″ N, 84° 57′ 00″ E﻿ / ﻿19.52083°N,84.95000°E﻿ / 19.52083; 84.95000 a la riba del Rashikuliya, que progressivament ha obligat a retirar la ciutat per evitar ser arrossegada. La població el 1881 era de 3.962 habitants però actualment encara és inferior. És famosa per pilar de Tougodo (un llogaret a 6 km al nord) que porta un edicte d'Asoka, i que està datat del 250 aC, similar al pilar de Dhauli a Cuttack i al del fort d'Allahabad. Sembla que al lloc hi va haver una gran ciutat; la inscripció es dirigeix als habitants de les muntanyes Kaphalinga; la zona arqueològica és coneguda com el Fort de Laca, i es suposa que el fort que hi havia era inexpugnable.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Mergançol

La riera de Margançol, la qual trobem esmentada de diverses maneres tal com Margansol, Mergançol, Mardansol, Merdançol i en el seu primer tram rep el nom de riera de Borredà, és un afluent per l'esquerra del riu Llobregat. Neix a uns 1.300 m d'altitud en els serrats prepirinencs de Sant Jaume de Frontanyà i té en els seus primers 6 km una orientació nord-sud i en els 10 km restants, est-oest, fins a l'aiguabarreig amb el Llobregat al pantà de la Baells.
El naixement de la riera de Margançol està format per la unió de tres torrents: el torrent dels Oms, el torrent de Picanyes i el torrent de Puig Miró dels quals només se n'observen dos que conflueixen per donar lloc a la riera. Al llarg del seu curs, la riera rep l'aportació d'aigua de diferents afluents que en fan augmentar una mica el seu cabal, es pot dir que els principals afluents de la riera són: la riera del Pontarró o torrent Gran, que neix aigües avall a sota del poble de Borredà i aflueix a la riera per la dreta; i la riera de Vilada, que neix a sota el Puig Lluent i aflueix al Margançol al sud de Vilada.

## Referències

* ↑ «Mergançol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Barygenys atra

Barygenys atra és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Barygenys atra. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 26 d'abril del 2008.
# Riu Traisen

El riu Traisen (pronunciació alemanya: ( escolteu-ho)) és un riu de la Baixa Àustria.
El Traisen és el resultat de la unió dels rius Recht-Traisen i Unrecht-Traisen. És un afluent del Danubi a la regió de Mostviertel. Els dos rius que el conformen neixen a prop: a St. Aegyd am Neuwalde i a Türnitz respectivament. Després d'unir-se passen per les poblacions de Türnitz, Lilienfeld, Traisen, Wilhelmsburg, i St. Pölten, abans de morir al Danubi a Traismauer. Deguta la construcció de la Factoria Altenwörth, les boques del Traisen van ser remogudes fins Altenwörth, al municipi de Kirchberg am Wagram.
Durant les greus inundacions del juliol de 1997, molts d'aquests municipis van resultar severament anegats.
# Premariacco

Premariacco (friülà Premariâs) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 4.153 habitants. Limita amb els municipis de Buttrio, Cividale del Friuli, Corno di Rosazzo, Manzano, Moimacco, Pradamano i Remanzacco.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Rocco Ieracitano | Llista cívica |
# Kipu-tyttö

En la mitologia finesa, Kipu-tyttö és la germana de Loviatar, Vammatar i Kivutar. Igual que elles, habita a Tuonela, el regne de les tenebres i de la mort. El seu nom es tradueix com: "noieta del dolor".
Ella és la divinitat de la malaltia en el seu grau terminal i per això, Kipu-tyttö canta al son final. Ella té un aspecte aterridor; una cara fosca, picada de verola i un cos una mica deforme. És mare, igual que la seva germana, Loviatar, de nou nens, que tenen noms tan suggestius, com càncer, gota, úlceres, xancre i sarna.

## Referències

* ↑ Bonser, Wilfrid. « The Mythology of the Kalevala, with Notes on Bear-Worship among the Finns.» Folkore Enterprises, Ltd. 39.4. (1928.) pp. 344-358.
# Cantó de Vezzani

El cantó de Vezzani és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament de l'Alta Còrsega i a la Col·lectivitat Territorial de Còrsega. Va desaparèixer el 2015.

## Geografia

El cantó és organitzat al voltant de Vezzani dins el districte de Corte. La seva alçària varia de 0 m (Antisanti) a 1.532 metres (Vezzani) amb una alçària mitjana de 586 m.

## Administració

Llista de consellers generals :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1976-2008 | Alexandre Alessandrini | PRG | |
| 2008-2015 | Paul Peraldi | Démocrates | |

## Composició

Llista de municipis :
| Nom | Població | Codi Postal | Codi Insee |
| Aghione | 245 | 20270 | 2B002 |
| Antisanti | 418 | 20270 | 2B016 |
| Casevecchie | 68 | 20270 | 2B075 |
| Noceta | 54 | 20219 | 2B177 |
| Pietroso | 287 | 20242 | 2B229 |
| Rospigliani | 78 | 20219 | 2B263 |
| Vezzani | 300 | 20242 | 2B347 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.358 | 1.608 | 1.765 | 1.899 | 1.629 | 1.450 |

## Enllaços externs

* El cantó de Vezzani al web de l'Insee Arxivat 2007-10-01 a Wayback Machine.
* pla del cantó de Vezzani a Mapquest
# Carme Barnadas i Gorina

Carme Barnadas i Gorina o Gurina (Barcelona, 23 de novembre de 1904 – Barcelona, 1 de juny de 1979) va ser una pintora catalana activa a Barcelona a la dècada del 1930.
Era filla d'Àngel Barnadas i Rodà natural de Camprodon (1865-1959) i de Maria Gurina Vila natural de Barcelona (1866-1952). Segons algunes ressenyes d’exposicions seves publicades pel diari La Vanguardia a finals dels anys vint i principis dels trenta, sembla que Carme Barnadas hauria nascut a Camprodon, per`va néixer a Barcelona al carrer ""Via Diagonal, 182, 2-3 del llavors barri de Gràcia.
El 31 de desembre de 1927 va inaugurar una exposició d’aquarel·les a les Galeries Areñas de Barcelona, al costat d'Assumpció Cid, on va presentar vint gerros i tres paisatges que la crítica va elogiar. Els anys 1928, 1929 i 1930 va mostrar aquarel·les de temàtica floral a les Galeries Laietanes de la mateixa ciutat i va repetir a les Galeries Areñas, i sembla que el 1929 va exposar a Madrid i a Donostia. La primavera de 1931 mostrava de nou les seves composicions florals a la Sala Parés i la del 1932 ho feia a la Sala Busquets.
També va ser una pintora assídua de les exposicions anuals que feia l'Agrupació d’Aquarel·listes de Catalunya a Barcelona, primer a la Sala Parés (1929 i 1930) i després a les Galeries Laietanes (1932, 1935 i 1936).

## Referències

* 1 2 «Registre naixements. any 1904. Registre núm.11964. Jutjat "Gracia". (pdf pàg.42)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 23-11-1904. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ «Barcelona Índice de defunciones 1976-1980». Family Search. [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «Matrimonis. Any 1896. Registre num.322 Jutjat Instituto. (pdf pàg.2)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 05-03-1896. [Consulta: 23 novembre 2022].
* 1 2 «Edición del viernes, 08 marzo 1929, página 29 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «Edición del miércoles, 01 abril 1931, página 25 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «Edición del miércoles, 25 enero 1928, página 21 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «Edición del sábado, 16 marzo 1929, página 23 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ Ibiza i Osca, Vicent. Dona i art a Espanya: artistes d'abans de 1936. Obra exposada-obra desapareguda (tesi). València: Universitat de València, p. 719.
* ↑ «Edición del martes, 11 marzo 1930, página 10 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ Repertori d'exposicions individuals d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1999, p. 40-41. ISBN 84-7283-444-1.
* ↑ Coll i Mirabent, Isabel. Diccionario de mujeres pintoras en la España del siglo XIX. Barcelona: Centaure Groc, 2001, p. 56. ISBN 84-931852-1-3.
* ↑ Repertori de catàlegs d'exposicions col·lectives d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). 1. ed. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 182, 192, 251 i 261. ISBN 84-7283-661-4.
# Mergo

Mergo és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 40 quilòmetres al sud-oest d'Ancona. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.013 habitants.
Mergo limita amb els següents municipis: Arcevia, Cupramontana, Rosora i Serra San Quirico.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 març 2020].
# Bagrus urostigma

Bagrus urostigma és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 72 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Juba a Somàlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bailey, R. M. i D. J. Stewart 1983: Bagrus Bosc, 1816 (Pisces, Siluriformes): Proposal to place on the Official List. Z.N.(S.)2371. Bulletin of Zoological Nomenclature v. 40 (pt 3): 167-172.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Vinciguerra, D. 1895. Esplorazione del Giuba e dei suoi affluenti compiuta dal Cap. V. Bottego durante gli anni 1892-93 sotto gli auspicii della Società geografica Italiana. III. Pesci. Annali del Museo Civico di Storia Naturale di Genova (Serie 2a) v. 15: 21-60, Pl. 5.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pomacentrus smithi

Pomacentrus smithi és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines, Papua Nova Guinea i Salomó.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kyle Hill

Kyle Hill (Chicago, 7 d'abril de 1979) és un exjugador de bàsquet estatunidenc que jugava a la posició d'escorta.

## Clubs

* 1997/01 Eastern Illinois Panthers
* 2001/02 Asvel Lyon Villeurbane
* 2002/03 Pau Orthez
* 2003/04 AEK Atenas
* 2003/04 Lauretana Biella
* 2004/05 KK Zadar
* 2005/06 Snaidero Udine
* (2005-06) CB Girona
* (2006-07) KK Bosna
* (2007-2008) Snaidero Udine (Italia)
* (2008-2009) Club Bàsquet Lucentum Alacant
* (2009-2011) KK Hemofarm
* (2011-2012) Club Ourense Baloncesto

## Palmarés

* LNB Pro A 2001-02: Campió de la Pro A amb l'Asvel Villeurbanne.
* 2003: Campió de la Copa de França amb el Pau-Orthez.
* LNB Pro A 2002-03: Campió de la Pro A amb el Pau Orthez.

## Referències

* ↑ «Akasvayu Girona fitxa l'escolta estatunidenc Kyle Hill».
* ↑ «Kyle Hill seguirá en el Lucentum». Arxivat de l'original el 2010-01-09. [Consulta: 25 juliol 2021].