OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Rosa (pel·lícula de 1908)

Maria Rosa és una pel·lícula muda produïda per Films Barcelona que fou codirigida per Fructuós Gelabert i Joan Maria Codina i protagonitzada per Josep Claramunt i Llorença Adrià. Es tracta d'una primera adaptació al cinema de l'obra d'Àngel Guimerà estrenada el 1908, després de l'èxit que suposà aquell mateix any la producció de “Terra Baixa” del mateix autor.

## Argument

Maria Rosa, l'Andreu i en Marçal, tres peons caminers que es coneixen en les feines de construcció de la carretera. La Maria Rosa, que es casarà amb l'Andreu, veurà com el seu marit és acusat de la mort del capatàs i enviat a una presó d'Àfrica, on morirà. Més endavant el Marçal, el culpable real de l'assassinat, aconsegueix de casar-se amb la vídua, desig que covava des que es van conèixer. Quan la Maria Rosa sàpiga la veritat es produirà el desenllaç fatal.

## Repartiment

* Llorença Adrià (Maria Rosa)
* Josep Claramunt
* Maria Vega
* María Llorente
* L. Muntel
* N. Nolla
* Vincent

## Referències

* ↑ Esteban, José María Claver. Luces y rejas: estereotipos andaluces en el cine costumbrista español (1896-1939) (en castellà). Centro de Estudios Andaluces, 2012, p. 164. ISBN 978-84-939926-4-4.
* 1 2 Moix, Miquel Porter i. Adrià Gual i el cinema primitiu de Catalunya, 1897-1916. Edicions Universitat Barcelona, 1985, p. 48. ISBN 978-84-7528-165-0.
* ↑ González-López, Palmira. Los inicios del Cine en España (1896 - 1909). La llegada del cine, su expansión y primeras producciones. (en castellà). Madrid: Liceus, Servicios de Gestió, 2005, p. 54. ISBN 978-84-9822-265-4.
* ↑ Martori, Joan. Estudi preliminar a "Maria Rosa". Edicions 62, 2008-06, p. 25. ISBN 978-84-297-6131-3.
# Casa Tibau (Bellver de Cerdanya)

La Casa Tibau és una obra de les darreres tendències de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La planta de l'edifici consisteix en un cos paral·lelepipèdic de dos pisos d'alçada amb diversos cossos de mida més petita que l'envolten. S'hi compatibilitza el consultori mèdic del propietari i metge amb l'habitatge privat.
A la planta baixa hi ha l'accés a la casa, un despatx, el consultori i altres serveis. Al primer pis s'hi desenvolupa l'habitatge. L'escala és d'un sol tram centrada en la composició espacial del paral·lelepípede. A l'exterior hi ha un porxo d'accés.

## Referències

* 1 2 «Casa Tibau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Municipi nou

A França, un municipi nou (francès: commune nouvelle) és un municipi que resulta de la fusió de municipis anteriors. L'estatut de municipi nou va ser creat el desembre 2010 al nou codi de l'organització territorial. Aquesta llei vol fomentar l'agrupació de municipis i reemplaça la llei sobre els municipis associats (commune associée) del 1971. La llei recolza en el respecte de l'autonomia municipal i la decisió voluntària dels municipis que volen associar-se.
Permet que o sia una mancomunitat existint (Établissement public de coopération intercommunale (EPCI) o uns municipis contigus es converteixen en «municipi nou». França, l'any 2007 encara tenia 36.780 municipis independents, el que resultava de moltes entitats petites. El 35,2% tenien menys de 200 veïns, el que en dificulta una administració eficaç i és molt superior a la situació als altres països europeus, que des dels anys 1950 van tenir moviments de fusió. Es poden crear municipis nous entre entitats que es troben en regions, departaments i cantons diferents, encara que en aquest cas s'ha de seguir un procediment per canviar-ne els límits.
El consell municipal del municipi nou pot decidir d'atorgar l'estatut de municipi delegat i descentralitzar certes tasques de gestió local.

## Referències

* ↑ «Loi n° 2010-1563 du 16 décembre 2010 de réforme des collectivités territoriales» (en francès). Légifrance, 16-12-2010.
* ↑ «Évolution et structure de la population en 2012 Recensement de la population - Base indicateurs de la fiche synthétique» (en francès). Insee - Institut national de la statistique et des études économiques, 25-06-2015.
* ↑ «Projet de loi de réforme des collectivités territoriales: Étude d'impact». Senat de França, 2009.
* ↑ Communes nouvelles - Foire aux questions (pdf) (en francès). novembre 2015. Association des Maires de France et des président d'intercommunalité, 2015, p. 25 [Consulta: 10 setembre 2017]. Arxivat 2017-05-17 a Wayback Machine.
# Màrkove (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Màrkovo».
Màrkove (en (ucraïnès): Маркове, en rus: Марково, Màrkovo) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 428 habitants. Pertany al districte rural de Sovetski. Fins al 1948 el municipi es deia Xakul

## Referències

* ↑ «Численность населения Крымского федерального округа, городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений.». Федеральная служба государственной статистики. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 juliol 2017].
# Màrkovo (Perm)

Màrkovo (en rus: Марково) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 121 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Màrkovo (Kaluga)

* Per a altres significats, vegeu «Màrkovo».
Màrkovo (en rus: Марково) és un poble de l'óblast de Kaluga, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 25 habitants, pertany al districte de Spas-Démensk.

## Referències

* ↑ Населенные места Российской империи в 500 и более жителей с указанием всего наличного в них населения и числа жителей преобладающих вероисповеданий, по данным первой всеобщей переписи населения 1897 г..
# Màrkovo (Koltxúguino)

* Per a altres significats, vegeu «Màrkovo».
Màrkovo (en rus: Марково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Musaranya de Meester

La musaranya de Meester (Crocidura montis) és una espècie de musaranya que viu a Kenya, el Sudan, Tanzània i Uganda.

## Bibliografia

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Crocidura montis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès).
# Nemachilichthys shimogensis

Nemachilichthys shimogensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i l'única del gènere Nemachilichthys.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el riu Thunga (Karnataka, l'Índia).

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Rao, C.R. Narayan «II.— Some new species of Cyprinoid fish from Mysore» (en anglès). Annals and Magazine of Natural History, 6, 31, 01-07-1920, pàg. 45–64. DOI: 10.1080/00222932008632409. ISSN: 0374-5481.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Jayaram, K.C., 1999. The freshwater fishes of the Indian region. Narendra Publishing House, Delhi - 110006, Índia. 551 p.
* ↑ Johnson, J. A., 1999. Diversity and Ecological Structure of Fishes in selected streams and rivers of Western Ghats, India. Centre for Environmental Sciences, Manonmanian Sundernar University.
* ↑ Menon, A. G. K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A. G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. A. A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Banarescu, P. i Nalbant, T. T., 1995. A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" 35: 429-495.
# Nemacheilus tebo

Nemacheilus tebo és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Descripció

* En vida, el cos és de color beix i amb 11-16 franges als flancs de color verd oliva fosc.
* Llavis prims i molsuts.
* Aleta caudal bifurcada i amb 8-9 radis ramificats. Aleta pectoral amb 12 radis. Aleta pelviana amb 8 radis.
* Línia lateral completa.
* Presenta dimorfisme sexual.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del llac Tebo (Borneo, Indonèsia).

## Referències

* 1 2 Hadiaty, R.K.; Kottelat, M., 2009. Nemacheilus tebo, a new loach from Sangkulirang karst, East Kalimantan, Indonesia (Teleostei: Nemacheilidae). Raffles bulletin of zoology, 57: 119-125. «PDF». Arxivat de l'original el 2009-03-06. [Consulta: 18 juliol 2012].
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Nicholas Aylward Vigors

Nicholas Aylward Vigors (Comtat de Carlow, 1785 - Londres, 26 d'octubre de 1840) fou un zoòleg i polític irlandès.
La família Vigors va viure a Old Leighlin, County Carlow (Irlanda). Va estudiar al Trinity College, a Oxford. Va servir en l'exèrcit durant la Guerra Peninsular de 1809 a 1811 i després va tornar a Oxford, graduant-se en 1817. Va exercir com a advocat i es va doctorar en Dret Civil l'any 1832.
Va ser cofundador de la Societat Zoològica de Londres l'any 1826, i va ocupar la primera secretaria fins a l'any 1833. Va ser també membre de la Societat Linneana i de la Royal Society.
Autor de 40 treballs, principalment sobre ornitologia, va escriure el text de John Gould's: A Century of Birds from the Himàlaia Mountains (1830–32) i va descriure el gènere Struthio d'estruç.
Va ser diputat pel districte de Carlow des de 1832 fins a 1835. Vigors va guanyar la posterior elecció parcial per la cambra general l'any 1837 i va conservar el seient fins a la seva mort.

## Altres publicacions

* An inquiry into the nature and extent of poetic licence. Mackinlay & Bensley, Londres 1810
* A statement of persecutions on the part of certain Tory landlords in the County of Carlow. Ridgways, Londres 1836

## Bibliografia

* Kavanagh, P. J. (1983). Kavanagh, P. J. «Nicholas Aylward Vigors, MP, 1786-1840». Carloviana: [Journal of the Old Carlow Society], 30, 1983, pàg. 15–19.
* John Doyle (1797–1868). A design – partly taken from the antique of the destruction of the Niobe family. McLean, Londres 1841
* Parliamentary Election Results in Ireland, 1801-1922, edited by B.M. Walker (Royal Irish Academy 1978)

## Referències

* ↑ Nicholas Aylward Vigors M.P. (1786-1840) by Brother P. J, Kavanagh, M.A., Carlow County - Ireland Genealogical Projects
* ↑ Vigors, NA «XXVI. A Description of a new Species of Scolopax lately discovered in the British Islands: with Observations on the Anas glocitans of Pallas, and a Description of the Female of that Species.». Transactions of the Linnean Society of London, 14, 3, 01-05-1825, pàg. 556–562. DOI: 10.1111/j.1095-8339.1823.tb00102.x.
* Parliamentary Election Results in Ireland, 1801-1922, editat per B.M. Walker (Royal Irish Academy 1978)

## Enllaços externs

* Arxiu Royal Society art. Vigors, Nicholas Aylward (1785 - 1840)
# Nicholas-Joseph Cugnot

Nicolas-Joseph Cugnot (Void-Vacon, Mosa, França, 25 de setembre de 1725 - París, 2 d'octubre de 1804) va ser un inventor francès a qui el govern francès atribueix la invenció del primer vehicle autopropulsat o automòbil. Aquesta reclamació està disputada per diverses fonts que suggereixen en canvi que Ferdinand Verbiest, membre de les missions jesuïtes a la Xina va ser el primer a construir un cotxe de vapor al voltant de 1672.
Cugnot va rebre instrucció com a enginyer militar. Realitzà proves de models de vehicles impulsats per motors a vapor per a l'Exèrcit francès, pensats per arrossegar canons pesats, tasca que va començar el 1765.
Cugnot sembla haver estat el primer a transformar el moviment endavant-enrere d'un pistó a vapor en moviment rotatiu. El 1769 va aconseguir que funcionés una versió del seu Fardier à Vapeur ("Cotxe de vapor"). A l'any següent en va construir una versió millorada. Es va dir que el seu vehicle era capaç d'arrossegar 4 tones i rodar a velocitats de fins a 4 km/h. El vehicle, molt pesat, tenia dues rodes al darrere i una de davantera, que suportaven la caldera de vapor, i es dirigia mitjançant un timó.
El 1771 el seu vehicle va xocar contra una paret de maó, en el que seria el primer accident automobilístic de la història. L'accident, juntament amb els problemes financers, van posar fi als experiments de l'exèrcit francès amb vehicles mecànics, però el 1772, Lluís XV de França li va concedir una pensió de 600 francs l'any per la seva innovadora obra.
Amb l'esclat de la Revolució Francesa el 1789, se li va retirar la pensió a Cugnot i l'inventor es va exiliar a Brussel·les, on va viure en la pobresa. Poc abans de morir va ser convidat a tornar a França per Napoleó Bonaparte. Cugnot va tornar a París, on va morir a l'edat de 79 anys.
La màquina de Nicolas-Joseph Cugnot de 1770 es conserva al Conservatoire National des Arts et Métiers de París.

## Referències

* ↑ «Le fardier de Cugnot». Arxivat de l'original el 2006-11-24. [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ «SA MOTORING HISTORY - TIMELINE». Government of South Australia. Arxivat de l'original el 2007-06-14. [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ Setright, L. J. K.. Drive On!: A Social History of the Motor Car. Granta Books, 2004. ISBN 1-86207-698-7.
* ↑ Morganelli, Adrianna. Trucks: Pickups to Big Rigs (en anglès). Crabtree Publishing Company, 2007, p.6. ISBN 0778730158.

## Bibliografia

* Max J. B. Rauck, Cugnot, 1769-1969: der Urahn unsere Actuacions Fuhr vor 200 Jahre, München: Münchener Zeitungsverlag, 1969.
* Bruno Jacomy, Annie-Claude Martin: Le Chariot à feu de M. Cugnot, Paris, 1992, Nathan / Musée national des techniques, ISBN 2-09-204538-5.
* Louis Andre: Li Premier Accident Automòbil de l'histoire, in La Revue du Musée des arts et métiers, 1993, Numéro 2, p 44-46
# Múscul suprahioidal

Els músculs suprahioidals (musculi suprahyoidei), com el seu nom indica, estan per damunt del nivell de l'os hioide i actuen principalment per elevar la laringe.
És un grup muscular que comprèn quatre músculs:
* Múscul digàstric
* Múscul estilohioidal
* Múscul milohioidal
* Múscul geniohioidal
Són elevadors laringis extrínsecs i la seva funció és elevar la laringe dins del coll; per exemple, durant la deglució. Pel que fa a la fonació, la seva acció permet incrementar la ressonància del trajecte vocal en els tons més aguts, tot escurçant la longitud del plec vocal.

## Referències

* ↑ «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 29 gener 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.
# Nina Trofímova

Nina Petrovna Trofímova (en rus: Нина Петровна Трофимова) (óblast de Saràtov, 1944) va ser una ciclista soviètica. Va aconseguir una medalla de bronze al Campionat del món en ruta de 1969, per darrere de l'estatunidenca Audrey McElmury i la britànica Bernadette Swinnerton.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a velorider.ru
# Nipsi

Nipsi (en llatí Nypsius, en grec antic Νύψιος "Nýpsios") fou un militar siracusà, nadiu de Neàpolis.
Dionís el Jove de Siracusa el va enviar al front d'una força per aixecar el setge de la ciutadella de Siracusa que estava bloquejada per les forces de Dió de Siracusa. Va arribar just a temps per evitar la rendició de la guarnició i en una sortida sobtada a la nit va derrotar els siracusans als que va fer nombroses baixes. L'endemà, Dió que havia retornat a la ciutat, va atacar i va derrotar a Nipsi i el va assetjar altre cop a la ciutadella.

## Referències

* ↑ Nypsius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1218
# Nivard de Claravall

Nivard de Claravall (Couvent et Basilique Saint-Bernard, mil·lenni II - Abadia de Claravall, segle XII (>agost 1153 $^{(Gregorià)}$)), fou un monjo cistercenc, germà petit de Bernat de Claravall. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Nivard era el més jove dels cinc germans de Bernat de Claravall. Quan en 1112 els altres decidiren d'entrar junts al monestir de Cîteaux, ell encara era un nen de deu anys. Volgué marxar amb ells, però era massa petit. Quan cresqué, entrà com a novici a Cîteaux, cap al 1115 i s'aplegà amb els seus germans a Claravall.
Nivard va participar en la fundació d'un nombre sorprenent de monestirs. El 1132 Bernhard va enviar el seu germà petit a Vauxcelles prop de Cambrai, on Nivard va servir a la fundació com a mestre de novicis; aquest monestir esdevingué un dels cistercencs més importants del nord de França. El 1135 Bernhard li va confiar una responsabilitat encara més gran, és a dir, la (re)fundació de Buzay prop de Nantes. Nivard hi va ser anterior, però la fundació va fracassar per dificultats materials. Va tornar a Clairvaux però va participar de nou en la fundació de Val-Richer. Després d'això es diu que fins i tot va anar a Espanya per treballar a l'Abadia de San Pedro de Espina.

## Veneració

No es troba un culte a Nivard a les fonts cistercenques. Els Annales Cistercienses no li atribueixen el títol de beat al segle xvii. La veneració començà més tard amb un ofici propi i ritu doble, per associació amb el culte a Sant Bernat.
Segons la narració de la Vita prima de Sant Bernat, probablement apòcrifa, quan els germans marxaven, el gran, Guiu, li digué al petit Nivard, mentre jugava: "Eh, germà, a tu sol et correspondran totes les nostres possessions a la terra", però el nen els digué: "Per a vosaltres el cel i per a mi la terra? No és aquesta una divisió equitativa". I volgué seguir-los.

## Referències

* ↑ «Bienheureux Nivard» (en francès). [Consulta: 12 gener 2019].
* ↑ Thomas Merton: In The Valley of Wormwood: Cistercian Blessed and Saints of the Golden Age. Patrick Hart, ed. (Collegeville 2013), S. 73–74.

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Beato Nivardo di Chiaravalle Monaco".
# Niva (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Niva».
Niva - Нива (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 10 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Nathaniel Culverwel

Nathaniel Culverwel (1619-1651) fou un filòsof de l'Escola de Cambridge que defensava el lliure albir, la compatbilitat de fe i raó i un innatisme del coneixement de caràcter platònic. Aquest coneixement innat o llum natural el lligava a un do diví i havia de servir com a guia moral (basada en principis calvinistes) així com a base per a la interpretació de les Escriptures. Les seves tesis estan exposades a la seva obra principal, An Elegant and Learned Discourse of the Light of Nature (1652)

## Referències

* ↑ Entrada a la Stanford Encyclopedia of Philosophy
# Nobílior (cognom)

Nobílior (en llatí: Nobilior) era un nom romà de família de la gens Fúlvia, d'origen plebeu.
Aquesta família es deia originàriament Petí (Paetinus) i el primer que va agafar el cognomen de Nobílior va ser Servi Fulvi Petí, que era cònsol l'any 255 aC Amb el canvi volia significar que era més noble que qualsevol altre de la família. Els seus descendents van eliminar el cognom Petí i van conservar només el de Nobílior.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1205.
# Novoaleksàndrovka (Stari Oskol)

* Per a altres significats, vegeu «Novoaleksàndrovka».
Novoaleksàndrovka - Новоалександровка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 132 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Novo Mesto

Novo Mesto (nom eslovè, literalment 'Ciutat Nova') és una ciutat d'Eslovènia. Segons l'Oficina Estadística de la República d'Eslovènia, el municipi té una extensió de 298,5 km². Es considera el centre econòmic i cultural de la Baixa Carniola.

## Història

Novo Mesto fou fundada amb el nom de Rudolfswert (nom alemany; en eslovè Rudolfovo) el 7 d'abril del 1365. El nom prové del seu fundador, Rudolf IV d'Àustria, de la dinastia dels Habsburg.
Durant la breu existència de les Províncies Il·líriques, Novo Mesto, que llavors es deia oficialment Neustadt, va ser la capital del departament francès amb aquest nom.
Després de la Primera Guerra Mundial i la dissolució d'Àustria-Hongria, la ciutat esdevingué oficialment Novo Mesto, tot i que col·loquialment sempre tingué aquest nom des del dia de la seva fundació.

## Dades del cens

Segons el cens del 2002, té 40.925 habitants, dels quals 20.017 són homes i 20.908 dones. La mitjana d'edat és de 39 anys.
Aproximadament hi ha 29,25 m² d'àrea residencial, i els habitants viuen en un total de 13.796 habitatges i 11.408 famílies.

## Desocupació

El municipi de Novo Mesto té una població activa de 19.579 habitants, dels quals 2.118 estan sense feina. La mitjana de creixement econòmic mensual a l'agost del 2003 fou de 263.432 tolars, i la mitjana mensual, de 164.851 tolars. Hi ha 1.725 estudiants al municipi.

## Viles agermanades

* Trnava, Eslovàquia
* Vilafranca del Penedès

## Enllaços externs

* Novo Mesto - Lloc web oficial