OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ayoze Díaz Díaz

Ayoze Díaz Díaz (San Cristóbal de La Laguna, Tenerife, 25 de maig del 1982) és un futbolista professional canari, que juga de defensa.

## Trajectòria esportiva

Ayoze va començar la seva carrera futbolística a les seccions inferiors del CD Tenerife per a després donar el salt al primer equip durant la temporada 2002-2003.
Posteriorment, el jugador canari va recalar en el Racing de Santander al juliol del 2003 per cinc temporades i va debutar amb l'equip càntabre contra el Ciudad de Murcia, equip al que va ser cedit per una temporada (2006-2007).
El 30 de juny del 2008 Ayoze va acabar el seu contracte i el Racing li va oferir renovar, al no rebre contestació per la seva banda l'entitat va considerar que no formaria part de l'equip en la següent temporada.
El 5 de juliol del 2008, Ayoze va signar un contracte per tres anys amb el RCD Mallorca, reemplaçant a Fernando Navarro que havia fitxat pel. Durant la seva primera temporada, va començar com substitut del també recentment fitxat, Enrique Corrales, però va acabar jugant de titular.
La temporada 2009–10, el Mallorca va acabar i es va classificar per la Lliga Europa de la UEFA, i Ayoze va guanyar-li completament la partida a Corrales, jugant 33 partits.

## Referències

* ↑ Ayoze termina amb el Racing
* ↑ El Mallorca fichó ayer a Ayoze por tres temporadas (Ahir, el Mallorca va signar a Ayoze per tres temporades); Diari AS, 5 de juliol del 2008 (castellà)

## Enllaços externs

* Ayoze a www.lfp.es
# Atilia de dedititiis

Atilia de dedititiis va ser una llei romana de l'any 543 de la fundació de Roma (210 aC) que, a proposta del tribú de la plebs Luci Atili, i sota els cònsols Marc Valeri Leví i Marc Claudi Marcel, va autoritzar al senat que determinés la sort dels habitants de Càpua, Atella, Caiasso i Sabazia, que s'havien sotmès a Roma incondicionalment.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 19 [Consulta: 25 abril 2022].
# Berenice (filla d'Herodes Agripa I)

Berenice fou la filla gran d'Herodes I Agripa i Cypros.
Es va casar molt jove amb Marc (fill d'Alexandre l'alabarca d'Alexandria), que va morir abans de consumar el matrimon.
Després es va casar amb el seu oncle Herodes Pòlio rei de Calcis, amb el qual va tenir dos fills; quant Pòlio va morir (any 48) tenia 20 anys i va viure uns anys amb son germà Herodes II Agripa, sospitant-se que hi tenia relacions incestuoses.
Després es va casar am Polemó II, rei del Pont Polemaic, que el 48 va adoptar la religió jueva sota la seva influència, però com que el matrimoni per part de Berenice era de conveniència, es va dissoldre i Polemó va abandonar la religió jueva.
Berenice va tornar amb son germà amb el qual vivia el 62 aC quant Sant Pau es va defensar davant ell a Cesarea. El 65 aC va intercedir davant Gesius Florus contra la matança de jueus i després va fer el possible per evitar la revolta jueva, però quant aquesta va esclatar es va posar al costat dels romans i es va guanyar el favor de Vespasià al que va fer grans regals i després va esdevenir amant de Tit Flavi, fill de Vespasiu i després emperador, que la volia fer la seva dona, però no ho va poder fer per la mala reputació que Berenice tenia entre els romans.

## Referències

* ↑ «Berenice (filla d'Herodes Agripa I)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Woirel

Woirel és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 36 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Woirel era de 36 persones. Hi havia 10 famílies de les quals 5 eren unipersonals (5 dones vivint soles i 5 dones vivint soles) i 5 parelles sense fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 19 eren l'habitatge principal de la família i 7 eren segones residències. Tots els 26 habitatges eren cases. Dels 19 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 6 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Woirel el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 25 persones, 22 eren actives i 3 eren inactives. De les 22 persones actives 19 estaven ocupades (9 homes i 10 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). Totes les 3 persones inactives estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa immobiliària.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Woirel a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Woirel a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Joc del 15

El joc del 15 o taken, en català també conegut com a embolic, és un joc de lliscament de peces que presenten un determinat ordre inicial dins d'una petita capsa quadrada. Té el seu origen als Estats Units, al segle xix.

## El joc

El taken és una capseta formada per 16 caselles de les quals només quinze estan ocupades, de manera desordenada, i s'han d'ordenar fent-les lliscar gràcies a la casella buida. El trencaclosques està resolt quan els dígits 1-15 estan ordenats i l'espai en blanc es troba al final. Existeixen variants, per exemple en alguns casos en comptes de nombres cada fitxa conté un fragment d'imatge i l'objectiu és obtenir la imatge sencera, de forma similar a un puzle.

## Història

El joc ha estat durant molt temps atribuït a l'expert en trencaclosques Sam Loyd als Estats Units a finals de la dècada de 1870. No obstant això, hi ha fonts que diuen que el seu veritable autor va ser Noyes Palmer Chapman.

### La febre del taken

Al 1880 el joc del 15 es va convertir en un veritable furor social que es va estendre pels Estats Units i per Europa. Aquesta popularitat s'originà al fet que un any abans s'havia demostrat matemàticament que algunes configuracions inicials eren impossibles de resoldre; al saber-ho, Sam Loyd va publicar-ne una d'elles a un diari novaiorquès, concretament el cas amb el 14 i 15 girats, sovint anomenat The 14-15 puzzle, oferint 1.000 dòlars a qui aconseguís resoldre'l. Tot i tractar-se d'un trencaclosques impossible hi va haver gent que va reclamar el premi intentant demostrar que havia estat resolt, però evidentment ningú va guanyar la recompensa.

## Referències

* ↑ «El joc del quinze | XTEC». [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ Perelman, Yákov, Matemàtiques recreatives (1959). Editorial Progrés.
* 1 2 Jerry Slocum; Dic Sonneveld The 15 Puzzle: How it Drove the World Crazy; the Puzzle that Started the Craze of 1880; how Amercia's Greatest Puzzle Designer, Sam Loyd, Fooled Everyone for 115 Years. Slocum Puzzle Foundation, 2006. ISBN 978-1-890980-15-3.
* ↑ «The history of the 15 puzzle» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ Johnson, Wm. Woolsey; Story, William E. «Notes on the "15" Puzzle». American Journal of Mathematics, 2, 4, 1879, p. 397–404. DOI: 10.2307/2369492. ISSN: 0002-9327.

## Vegeu també

* Trencaclosques

## Enllaços externs

* «Fifteen Puzzle Solution» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2016].
* «Màxim nombre de moviments requerits» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2016].
* Why is this Puzzle Impossible? - Numberphile (anglès)
# Comtat de Buchhorn

El comtat de Buchhorn o Bochhorn fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic a Suàbia.
L'any 838 Buchhorn (aleshores "Buachihorn") ja s'esmenta com un domini de la família dels Udalríquides (Udalrics i Udalrichinger, vegeu comtat de Bregenz). Vers l'any 1000 va sorgir la població al costat de la fortalesa, com un establiment de comerç cap a Itàlia. Alguns membres de la família dels Udalrics van portar el títol de comtes de Buchhorn: Marquard II comte de la Baixa Rètia va tenir quatre fills: Otó I (comte de Linzgau, Buchhorn i Alta Rètia), fundador del monestir de Hofen vers 1070/1080; Marquard III (+1080), comte a Argengau i Rheingau; Udalric IX (+ vers 1075), primer a portar el títol de comte de Bregenz, Argengau i Nibelgau; i Eberard de Bodman (+ vers 1075) comte de Baixa Rètia i des de 1058 advocat protector de Petershausen.
Otó I va deixar un fill (també una filla) de nom Otó II (+ 1089), que fou comte de Buchhorn; fou excomunicat per adulteri (en realitat per bigàmia) pel bisbe de Constança i decapitat després pel comte Lluís (no s'indica d'on era comte), el marit ofès; i una filla. La seva herència hauria passat a un nebot, Udalric X comte de Bregenz. El 1156 es va construir una església o capella a Buchhorn però fou destruïda més tard.
Per la ciutat Imperial Lliure vegeu: Buchhorn

## Referències

* Fundation for Medieval Genealogy
* Article "Grafschaft_Bregenz" a la Wikipèdia en alemany
# Tianjin Open 2015

El Torneig de Tientsin 2015, oficialment conegut com a Tianjin Open 2015, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International Tournaments de la WTA. La segona edició del torneig es va celebrar entre el 12 i el 18 d'octubre de 2015 al Tianjin International Tennis Center de Tientsin, Xina.
La tennista polonesa Agnieszka Radwańska va guanyar el segon títol de l'any.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| Q | L. Kitxenok | 7 | 2 | 4 |
| WC | Y. Duan | 6⁵ | 6 | 6 | WC | Y. Duan | 5 | 6 | 3 |
| | D. Kovinić | 6 | 5 | 6 | | D. Kovinić | 7 | 3 | 6 |
| 6 | T. Pereira | 2 | 7 | 1 | | | | | | | D. Kovinić | 6 | 6² | 6 |
| | I. Vesninà | 3 | 1 | | | | | | | | B. Jovanovski | 4 | 7 | 2 |
| | B. Jovanovski | 6 | 6 | | | B. Jovanovski | 6 | 4 | 6 | | | | | |
| | U. Radwańska | 4 | 4 | | 5 | K. Mladenovic | 4 | 6 | 3 | | | | | |
| 5 | K. Mladenovic | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | | D. Kovinić | 1 | 2 |
| 7 | A. Riske | 3 | 3 | | | | | | | | | | | | 2 | A. Radwańska | 6 | 6 |
| | T. Babos | 6 | 6 | | | T. Babos | 3 | 2 | | | | | | |
| | M. Linette | 2 | 1 | | 3 | K. Plíšková | 6 | 6 | | | | | | |
| 3 | K. Plíšková | 6 | 6 | | | | | | | 3 | K. Plíšková | 3 | 1 | |
| | E. Rodina | 2 | 5 | | | | | | | 2 | A. Radwańska | 6 | 6 | |
| | E. Kulichkova | 6 | 7 | | | E. Kulichkova | 6$^3$ | 2 | | | | | | |
| | Q. Wang | 1 | 1 | | 2 | A. Radwańska | 7 | 6 | |
| 2 | A. Radwańska | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| | Darija Jurak Nicole Melichar | 6 | 6 |
| WC | Kang Jiaqi Zhang Shuai | 1 | 3 | | Darija Jurak Nicole Melichar | 6 | 7 | |
| 3 | Liudmila Kitxenok Nadia Kitxenok | 6 | 7 | 3 | Liudmila Kitxenok Nadia Kitxenok | 3 | 6⁵ | |
| | Tímea Babos Magda Linette | 2 | 5 | | | | | | | Darija Jurak Nicole Melichar | 2 | 6 | [8] |
| | Gabriela Dabrowski Alison Riske | 2 | 3 | | | | | | 2 | Xu Yifan Zheng Saisai | 6 | 3 | [10] |
| 4 | Katerina Bondarenko Olha Savtxuk | 6 | 6 | 4 | Katerina Bondarenko Olha Savtxuk | 6 | 1 | [7] |
| | Nao Hibino Emily Webley-Smith | 1 | 4 | 2 | Xu Yifan Zheng Saisai | 3 | 6 | [10] |
| 2 | Xu Yifan Zheng Saisai | 6 | 6 | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-09-23 a Wayback Machine. (anglès) (xinès)
* Quadre individual femení PDF
* Quadre dobles femenins PDF
Tientsin :
2014
2015
2016
2017
2018
2019 :
WTA Tour 2015
< 2014
2016 > :
WTA Finals, Singapur  · WTA Elite Trophy, Zhuhai :
# Minucciano

Minucciano és un comune (municipi) de la província de Lucca, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 90 km al nord-oest de f Florència i uns 45 km al nord-oest de Lucca.
Minucciano limita amb els següents municipis: Camporgiano, Casola in Lunigiana, Fivizzano, Massa, Piazza al Serchio, Sillano Giuncugnano i Vagli Sotto.

## Enllaços externs

* Minucciano - Lloc web oficial (italià)
# Jorge Silvestre Andrés

Jorge Silvestre Andrés (Alcoi, 10 de gener de 1921 - 13 de gener de 2008) fou un polític valencià, alcalde d'Alcoi i president de la Diputació d'Alacant durant els darrers anys del franquisme.
Va combatre a la guerra civil espanyola a les files de l'Exèrcit Popular de la República. Després del conflicte es va llicenciar en dret a la Universitat de València i va dedicar-se al món empresarial. Va ser president de Papeleras Reunidas i el 1963 president de la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat d'Alcoi; quan aquesta es va fusionar amb la Caixa d'Estalvis d'Alacant i Múrcia també fou nomenat vicepresident d'aquesta entitat bancària. També fou conseller del Banc d'Espanya i de l'asseguradora La Unión Alcoyana.
De 1967 a 1975 fou president de l'Associació de Sant Jordi, que organitza les festes de Moros i Cristians d'Alcoi. Fou nomenat alcalde d'Alcoi de 1972 a 1975, i durant el seu mandat va impulsar el Casal Sant Jordi i va impulsar la urbanització de la ciutat amb el Palau de Justícia o el Centre de Gormaget. El 1975 deixà l'alcaldia quan fou nomenat president de la Diputació d'Alacant i procurador en Corts. Durant la transició espanyola va abandonar la política.

## Referències

* ↑ Jorge Silvestre Andrés, Las Provincias, 14 de desembre de 2008
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.527. ISBN 9788495484802.
* ↑ Jorge Silvestre Andrés, Índex Històric del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Llista d'alcaldes postforals d'Alcoi
Càrrecs públics :
| Precedit per: Manuel Monzón Meseguer | President de la Diputació d'Alacant 1975 - 1978 | Succeït per: José Cerdán Navarro |
# Jocs Olímpics d'Hivern de 1944

Els Jocs Olímpics d'Hivern de 1944, oficialment Jocs de la V Olimpíada, foren els Jocs que s'havien de disputar a la ciutat de Cortina d'Ampezzo (Itàlia) el febrer de 1944. Els Jocs, però, es van cancel·lar a conseqüència de l'esclat de la Segona Guerra Mundial.

## Antecedents

En la 38a Sessió del Comitè Olímpic Internacional, celebrada el 9 de juny de 1939 a Londres (Regne Unit), es va escollir la ciutat de Cortina d'Ampezzo com a seu dels Jocs Olímpics d'hivern de 1944.
| Ciutat | Comitè olímpic | Ronda 1 | Ronda 2 |
| Cortina d'Ampezzo | Itàlia | 16 | 16 |
| Mont-real | Canadà | 11 | 12 |
| Oslo | Noruega | 7 | 2 |

## Referències

* ↑ Els Jocs Olímpics d'hivern de 1944 foren coneguts com a Jocs de la V Olimpíada per la cancel·lació dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1940. Posteriorment els Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 també rebran aquesta denominació.
* ↑ (anglès) Història dels vots per escollir les seus olímpiques Arxivat 2008-05-25 a Wayback Machine.
* ↑ Aquests vots finalment van ser declarats nuls.
# Johan Turi

Johan Turi, Johan Tuuri o Johan Thuri (1854 – 1936) fou un escriptor suec lapó reconegut per ser el primer autor del segle XX que publicà en una llengua sami, en aquest cas sami septentrional. El seu primer llibre, Muitalus sámiid birra versa sobre la vida dels reners de començaments del segle xx. El llibre es va traduir al suec, al danès, a l'anglès i a l'alemany.

## Obres

* 1910: Muitalus sámiid birra
* 1920: Sámi deavsttat – samiska texter
* 1931: Duoddaris – från fjället

## Referències

* ↑ https://www.tjallegoahte.se/for-skolor-och-bibliotek/litteraturhistoria/
# Johannes Sturm

Johannes Sturm (Schleiden, Westfàlia, 1507 – Estrasburg, 1589) fou un erudit i pedagog protestant alemany.
Estudià a la Universitat de Lovaina i al Collège de France. Fou invitat a ensenyar a Estrasburg per les autoritats de la vila, on Jakob Sturm hi creà el 1538 el gimnasi protestant (avui Gymnase Jean-Sturm), que esdevingué un referent en matèria de pedagogia humanista. El gimnasi fou l'embrió de l'Acadèmia Protestant, que el 1621 esdevindria Universitat d'Estrasburg.
Sturm llegà la seva obra a la vila de Sélestat qui la conserva des d'aleshores. La Biblioteca Beatus Rhenanus es troba als locals de la Biblioteca humanista i és on encara avui es consulta les seves obres sobre Ciceró.

## Obres

* De literarum ludis recte aperiendis, 1538, puis 1543 et 1557
* Partitionum dialecticarum libri II priores, 1539 (liber III., 1543; liber IV., 1548, puis 1571 et 1592)
* De amissa et recuperanda dicendi ratione, 1539
* De amissa dicendi ratione, et quomodo ea recuperanda sit, libri duo
* Ausgabe des Cicero, 1540
* Prolegomena (Praefationes), 1541
* Platonis Gorgias aut de rhetorica, 1541
* De nobilitate literata, 1549
* Leges scholae lauinganae, 1565
* Epistolae academicae, 1569
* De formis orationis, 1571
* De imitatione oratoria, 1574
* De exercitationibus rhetoricis, 1575
* De universa ratione Elocutionis Rhetoricae libri IV, 1576

## Bibliografia

* La vie et les travaux de Jean Sturm; Ch. Schmidt; 1855

## Enllasç extern

* Gymnase Jean-Sturm Strasbourg Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
# Johannes Tauler

Johannes Tauler (c. 1300 a Estrasburg, † 16 juny 1361 a Estrasburg) va ser un teòleg alemany membre de l'Orde dels Predicadors. Junt amb Heinrich Seuse va ser deixeble de Meister Eckhart. Aquests tres mestres espirituals representen el nucli del misticisme a Renània durant la baixa edat mitjana.
# Jordi Freixas Cortés

Jordi Freixas Cortés (Barcelona, 21 d'abril del 1917 - Tiana, 4 de febrer de 1984) és un dels noms importants de la pintura catalana de la postguerra. Va ser un pintor de la "generació perduda", com la va denominar el crític Rafael Santos Torroella referint-se a la seva pròpia cinquena: la dels homes i dones als quals la Guerra Civil i la immediata Segona Guerra Mundial van truncar la joventut per la meitat, i company de tribulacions de Josep Maria Mallol Suazo, Joan Palet, Lluís Pallarès, Joan Barbeta, grup d'artistes que A.del Castillo denominava "neorománticos".
Format a l'Escola de la Llotja i, posteriorment, amb Francesc Labarta, pedagog insigne i mentor de nombroses promocions d'artistes joves. D'aquesta etapa inicial, la crítica elogia "la lírica dels seus acords grisos". Passa una temporada a París, on pot admirar els quadres de Sisley i de Seurat amb qui la crítica l’havia comparat. Segons Luís Monreal y Tejada, la seva estada a París i el consegüent aprenentatge van aconseguir que la seva pintura es convertís en l'obra pròpia d'un gran pintor.
A partir de 1958, combina l'òptica figurativa i l'abstracta, el que divideix a la crítica. On uns veuen un enriquiment en la línia de Bonnard, de Dufy, de Lurçat, o "una sensació ambiental de pura poesia plàstica", altres deploren l'abandó de l'estil anterior d'aquest "llevantí enamorat de la llum i del color".
En l'última etapa de la seva vida torna a la seva recerca més propera a l’impressionisme de "les càrregues atmosfèriques de l'paisatge" però "enriquida en ell per les aportacions de l'llenguatge informalista"

## Premis

* 1942 – Primera Medalla de Paisatge del Saló de Tardor. Mallorca
* 1961 – Premi de la Excma. Diputació Provincial de Barcelona
* 1962 – Premi de la Excma. Diputació Provincial de Biscaia

## Museus on hi ha exposada part de la seva obra

* Museu de San Telmo
* Museu Nacional d’Art Catalunya (Oli sobre tela)
* Museo Español, Museo de Arte Moderno (ahora Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía)
* MACBA

## Referències

* ↑ «Web dedicada a la memoria del artista catalán Joan Palet» (en castellà). [Consulta: 13 octubre 2021].
* ↑ «Barbeta i Antonés, Joan». Cristina Mendoza (DHAC/IEC).
* ↑ La Rosa, Tristán «Freixas Cortés en Sala Busquets». La Vanguardia, 14-01-1945, pàg. 9.
* ↑ Dargallo, Xita. J. Freixas Cortés : 1917-1984. [Figueres]: Josep M. Bertran, 1986. ISBN 84-86646-02-2.
* ↑ Perucho, Juan «El Arte Renovado de Freixas Cortés». Destino, 08-12-1962, pàg. 60.
* ↑ Cortés, Juan «El Intimismo de Freixas Cortés». La Vanguardia, 13-12-1962, pàg. 6.
* ↑ ABC, 03-12-1959.
* ↑ Avui, 08-12-1978.

## Bibliografia

* Dargallo, Xita & Fersen David. J. Freixas Cortés: 1917-1984 [Figueres], Josep M. Bertran, 1986 (ISBN 978-84-86646-02-8)
# Jordi Frades

Jordi Frades (Barcelona, 10 de novembre de 1961) és un director de cinema i de televisió català.
Els seus primers treballs estaven relacionats amb la televisió catalana, dirigint l'any 1994 nombrosos capítols de la primera telenovel·la en català de TV3, anomenada Poblenou. Altres sèries catalanes de les quals va dirigir alguns capítols van ser Oh, Espanya! (1996-97), El joc de viure (1997), Estació d'enllaç (1994-99), La memòria dels Cargols (1999), Crims (2000), Jet Lag (2001-2003), De moda (2004), la sèrie gallega Maridos e mulleres (2006), El cor de la ciutat (2005-2007) i el telefim Laia, el regal d'aniversari (1995).
Va fer un pas a la indústria estatal amb la miniserie La bella Otero (2008) i sobretot amb La Señora (2008-2010). Va continuar els seus treballs dirigint 14 de abril. La República (2011) i finalment va arribar a la fama amb la sèrie Isabel (2011-2014), dirigida per ell.
Al febrer de 2016 es va estrenar amb la seva primera pel·lícula, La corona partida, que és una seqüela de la sèrie Isabel i una preqüela de la sèrie Carlos, rey emperador, situant-se cronològicament com a nexe entre ambdues. Des del 27 de gener de 2017 és el director de continguts de Diagonal TV. El maig de 2018 es va estrenar la sèrie La catedral del mar, dirigida per ell, basada en l'obra literària homònima, a Antena 3, TV3 i Netflix.

## Premis

* Al 2012 va guanyar el premi a Millor director dels Premis Iris.
* Al 2013 va rebre el premi a Millor director dels Premi ACE (Nova York).
* Al 2014 va tornar a aconseguir el guardó a Millor director dels Premis Iris.

## Referències

* ↑ «Jordi Frades». IMDb.com. [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ «Búsqueda de Jordi Frades». FilmAffinity.com. [Consulta: 5/6/2017 1llengua= castellà].
* ↑ «Montse García, nueva directora de Diagonal TV, y Jordi Frades, director de contenidos» (en castellà). ElMundo.es, 25-01-2017 [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ «Jordi Frades» (en castellà). SensaCine.com. [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ «Iris 2014» (en castellà). AcademiaTV.es. Arxivat de l'original el 2020-06-04. [Consulta: 5 juny 2017].
# John Leahy (executiu)

John Leahy (Nova York, agost del 1950) és un home de negocis estatunidenc. Fou cap d'operacions encarregat dels clients d'Airbus entre el 2005 i el 2017 i director comercial de l'empresa entre l'agost del 1994 i el 2017, així com membre de la junta d'Airbus. Leahy, conegut com un dels venedors d'aeronaus més reeixits de la indústria de l'aviació comercial, contribuí significativament al creixement de la quota de mercat d'Airbus d'un 18% el 1993 a un 57% una dècada més tard en un moment en el qual Airbus SAS era una empresa de propietat pública.

## Referències

* ↑ Kemp, Kenny. Flight of the Titans (en anglès). Londres: Virgin Books, 2006, p. 212. ISBN 978-0-7535-1014-8.
* ↑ «Selling the sky: the man who made Airbus number one» (en anglès). Sydney Morning Herald. [Consulta: 30 agost 2014].