OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omega de l'Àguila (desambiguació)

«Omega de l'Àguila» té aquests significats:
La designació de Bayer Omega de l'Àguila (ω Aquilae) és compartida per dues estrelles:
* ω¹ Aquilae, de la constel·lació de l'Àguila.
* ω² Aquilae, de la constel·lació de l'Àguila.
# Orelles de burro (desambiguació)

«Orelles de burro» té aquests significats:
* Arctium lappa .
* Verbascum giganteum .
* Les orelles de burro (educació), un càstig popular a l'educació dels nens, sobretot en sistemes molt conservadors.
* Les orelles de burro (vela), manera de navegar en empopada.
# Paia

Paia és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 2.499 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Paia tenia 2.499 habitants, 783 habitatges, i 551 famílies La densitat de població era de 158,61 habitants per km².
Dels 783 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 18,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,10 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 22,0% de 45 a 64 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33,9 anys. Per cada 100 dones hi havia 104,17 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,34 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.696 $ i la renda mediana per família de 57.981 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.302 $ mentre que les dones 27.500 $. La renda per capita de la població era de 18.644 $. Aproximadament el 6,0% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Paia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Paia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
Viccionari
# Pai Mu Tan

El Pai Mu Tan o Bai Mu Dan o Baimudan és un te blanc xinès, fet a partir d'una planta amb un brot de fulla i dues fulles joves immediates (proporció d'un brot i dues fulles) de la planta Camellia sinensis, és una versió més barata del Yinzhen amb menys brots i més fulla, i que es produeix a la primavera. És considerat un dels millors tes blancs. El te es desenvolupa normalment a les muntanyes de la província de Fujian a la Xina a partir del Da Bai o arbres de te Blancs Grans.
Del te blanc només es recullen els brots, abans que s'obrin a la primavera, ja que és en aquell moment quan tota l'energia i els nutrients de la planta es concentren en els brots. Després de ser recollits a mà, es deixen assecar a l'aire lliure, sobre draps de seda, per tal que s'evapori l'aigua i es mantinguin així totes les seves propietats.
El seu color és d'un verd pàl·lid amb un finíssim borrissol blanc d'on treu el seu nom. Conté poca teïna, aproximadament la meitat que el te verd. De sabor suau i aromàtic.

## Producció i processament

La família de varietats de te utilitzades per produir Bai Mudan són la varietat "Da Bai" (大白). A l'est de Fujian, s'utilitza el conreu Fuding Da Bai. Al nord de Fujian, s'utilitza el cultivar Zhenghe Da Bai. Les diferències en la planta produeixen dos estils diferents de Bai Mudan: la varietat Fuding i la varietat Zhenghe.
El Bai Mudan genuí és un te blanc; per tant, es tracta d'un te lleugerament oxidat. Les pells es marceixen pel sol durant un període de temps prolongat i després s'amunteguen breument per a l'oxidació, durant la qual els enzims de les fulles de te interactuen amb altres components. per formar nous materials que donen com a resultat el gust final i el caràcter aromàtic del te. Depenent de la climatologia, les condicions de l'arrancament i els requisits d'estil gustatiu dels productes acabats, el sol pot durar entre 1 i 3 dies i l'apilament entre mitja i 3 hores.

## Referències

* 1 2 陳宗懋, 中國茶經, pp 236 上海文化出版社 ISBN 7-80511-499-4
* ↑ 袁弟順, 中國白茶, 廈門大學出版社 ISBN 9787561525067
# Pahñú

Pahñú o Pañhú (“Camí calent” en otomí) és un lloc arqueològic localitzat a la comunitat de La Mesilla, Municipi de Tecozautla a l'estat d'Hidalgo, Mèxic.
Aquest lloc és de la cultura xajay, que es va desenvolupar durant cinc segles, aproximadament, de 450 dC. al 950 dC. aparentment és l'hereu de la cultura Chupícuaro i relacionat amb l'origen dels otomís de la Vall del Mesquital. El lloc està sacralitzat a Otontecutli, el Déu del Foc Vell, advocació otomí.
Es tracta d'un lloc que es va desenvolupar entre els anys 300 i 1100; està integrat per tres places, a la primera hi ha una petita estructura quadrangular a 80 metres al ponent, hi ha un petit conjunt d'estructures i una zona amb abundants petroglifs. A la plaça central s'hi ubica l'estructura principal que fa 17 metres de llargada i que amb el seu temple és possible que sobrepassés els 10 metres d'alçada, el Tecpan que va haver d'allotjar els governants i una sèrie d'estructures rectangulars.
Des de Pahñú es domina el paisatge semidesèrtic de la Vall del Mesquital i l'elevació de l'Hualtepec o Cerro del Astillero, que d'acord amb diverses investigacions, és el mític Cerro Coatepec (“Muntanya de la serp”) a la mitologia mexica era el lloc on va néixer Huitzilopochtli.
Pels trets estilístics de la ceràmica i l'arquitectura, aquest indret estava emparentat culturalment amb poblacions de la regió del Bajío, principalment amb la regió d'Acambar. Temporalment és contemporània de la ciutat de Teotihuacan, però segueix un desenvolupament paral·lel i independent que li permet sobreviure al col·lapse de l'urbs i mantenir les xarxes comercials a la regió, per la qual cosa va arribar a convertir-se en una unitat regional important en l'epiclàssic.

## Referències

* 1 2 «Zona Arqueológica Pahñú». Centro INAH Hidalgo, 12-06-2015. Arxivat de l'original el 2020-11-18. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «El Pañhú revela claves sobre origen otomí». Instituto Nacional de Antropología e Historia, 14-02-2012. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 26 gener 2017].
* ↑ «Zona arqueológica de Pahñú era observatorio solar». El Universal. Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «El Pahñú, gran observatorio solar». El Independiente de Hidalgo, 21-03-2014. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «Abren Pahñú, nueva zona arqueológica en Hidalgo». Omnia, 20-11-2012. Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «El Pañhú guarda el secreto sobre el origen del pueblo otomí». Milenio Hidalgo, 29-12-2012. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «Inauguran Zona Arqueológica de Pañhú en Hidalgo». azteca Noticias, 20-11-2012. Arxivat de l'original el 23 de setembre de 2015. [Consulta: 29 agost 2015].

## Enllaços externs

* Gobierno del Estado de Hidalgo - Sitio web oficial.
# Notoliparis macquariensis

Notoliparis macquariensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 8,8 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 56-58.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 5.400 i 5.410 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Andriàixev A. P., 1975. A new ultra-abyssal fish, Notoliparis kurchatovi gen. et sp. n. (Liparidae) from the South-Orkney Trench (Antarctic). Trudy Inst. Okeanol. Akad. Nauk SSSR v. 103. 313-319.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1978. On the third species of the ultra-abyssal genus Notoliparis Andr. (Pisces. Liparidae), from the deepwaters of the Macquarie Trench, with some notes on zoogeographic and evolutionary significance of this discovery. Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 112: 152-161.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, R. G., 1993. A history and atlas of the fishes of the Antarctic Ocean. Foresta Institute, Nevada.
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ostricourt

Ostricourt és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 5.146 habitants. Limita al nord amb Wahagnies, al nord-est amb Thumeries, al sud-est amb Leforest, al sud amb Évin-Malmaison, al sud-oest amb Dourges i a l'oest amb Oignies.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 7.316 | 7.388 | 6.821 | 6.165 | 6.054 | 5.413 | 5.146 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1984- | Robert Anselin | PS |
# Olav Roots

Olav Roots (26 de febrer de 1910 – 30 de gener de 1974) va ser un director, pianista i compositor estonià.
Roots va néixer a Uderna. Va estudiar a l'Escola de Música de Tartu de 1923 a 1928, estudiant piano amb Artur Lemba i composició amb Heino Eller, al costat de músics com Eduard Tubin, Eduard Oja, Alfred Karindi i Karl Leichter. Després va estudiar a l'⁣Acadèmia de Música d'Estònia a Tallinn, on va ensenyar piano i solfeig fins al 1935. A més, va completar els seus estudis de piano amb Alfred Cortot a París.
Fins al 1937, Roots va dirigir l'Orquestra Simfònica del Conservatori de Tallinn. El 1937, una beca li va permetre estudiar amb Felix Weingartner a Viena i assistir a cursos d'estiu amb Nikolai Malko a Salzburg. El 1939 va esdevenir director en cap de l'⁣Orquestra de la Ràdio d'Estònia. El 1942 va estudiar amb Clemens Krauss a Salzburg.
El 1944, Roots es va traslladar a Sigtuna a Suècia. Allà va ensenyar a l'Escola d'Estònia i va dirigir el Cor Jove d'Estocolm. El novembre de 1952 va ser director de l'⁣Orquestra Simfònica de Colòmbia a Bogotà, Colòmbia, i va ensenyar al conservatori de la Universidad Nacional de Colombia, també ubicat a Bogotà, fins a la seva mort el 1974, convertint-se en director. La seva simfonia dedicada a l'Orquestra Simfònica de Colòmbia es va interpretar per primera vegada sota la seva direcció el 10 de novembre de 1967, i el mateix any va ser nomenat ciutadà d'honor de Colòmbia. El Museu Eduard Tubin del castell d'Alatskivi conté avui exposicions relacionades amb Roots i els seus companys de l'escola de música de Tartu. Va morir a Bogotà.

## Referències

* 1 2 3 4 «OLAV ROOTS Principal conductor 1939–1944». ERSO. [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ «La universidad en el mundo». Universidad Nacional de Colombia. [Consulta: 28 març 2014].
* ↑ «Eduard Tubin – a honorary guest of Alatskivi castle». Alatskivi Loss. Arxivat de l'original el 29 octubre 2013. [Consulta: 12 novembre 2013].
# Paleobotànica

La paleobotànica (del grec paleo = 'antic' i botanikos = 'de les herbes') és la branca de la paleontologia que estudia les restes de vegetals i algues que van viure en el passat. També considera l'ús de les restes per a la reconstrucció dels ambients antics i la història de la vida. Inclou l'estudi dels fòssils de les plantes terrestres, així com el dels autòtrofs marins, com les algues.
L'any 2011, es va descobrir a la Xina (província de Liaoning) un fòssil, datat de 125 milions d'anys enrere, molt ben conservat, d'una ranunculàcia que es va anomenar Leefructus minor. Aquest fòssil mostra la part que surt del terra d'una planta madura. Té una única tija amb cinc fulles i una d'aquestes porta una flor completament desenvolupada i amb cinc pètals. Com aquesta planta, tan antiga, ja estava ben desenvolupada, demostraria que la radiació de les plantes eudicots va començar de 10 a 15 milions d'anys abans del que es considerava. Fa 125 milions d'anys, encara no hi havia abelles i la pol·linització d'aquestes plantes hauria d'anar a càrrec d'altres insectes com dípters i coleòpters.
Exemples de plantes prehistòriques són: Araucaria mirabilis, Archaeopteris, Calamites, Glossopteris, Hymenaea protera, Nelumbo aureavallis, Protosalvinia, Palaeoraphe, Trochodendron nastae, Dillhoffia o Peltandra primaeva.

## Referències

* ↑ http://www.sciencedaily.com/releases/2011/03/110331142217.htmPaleobotànica Arxivat 2015-10-03 a Wayback Machine.
# Paleodictiopteroïdeus

Els paleodictiopteroïdeus (Palaeodictyopteroidea) són un superordre extint d'insectes paleòpters del Paleozoic, caracteritzats per unes peces bucals exclusives consistents en cinc estilets. Són el primer grup important d'insectes herbívors i també els primers herbívors terrestres d'importància. Van aparèixer durant el Carbonífer mitjà (Serpukhovià tardà o Baixkirià primerenc), continuant a través del Permià superior. Aquest vast i divers grup inclou el 50% de tots els insectes coneguts del Paleozoic.

## Taxonomia

El superordre Palaeodictyopteroidea inclou quatre ordres:
* Ordre Archodonata Martynov, 1932 †
* Ordre Diaphanopterodea Handlirsch, 1919 †
* Ordre Megasecoptera Rohdendorf, 1961 †
* Ordre Palaeodictyoptera Goldenberg, 1877 †

## Referències

* ↑ «BioLib: Palaeodictyopteroidea». [Consulta: 31 octubre 2021].
# Oljato-Monument Valley

* Per a altres significats, vegeu «Oljato-Monument Valley (Arizona)».
Oljato-Monument Valley (en San Juan Ooljééʼtó) és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Utah i dins de la Nació Navajo.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000, Oljato-Monument Valley tenia 864 habitants , 207 habitatges, i 174 famílies.
Dels 207 habitatges en un 55,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58% hi vivien parelles casades, en un 20,8% dones solteres, i en un 15,5% no eren unitats familiars. En el 13% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,61.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 43,4% tenia menys de 18 anys, un 12,3% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 13,8% de 45 a 60 i un 3,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,3 homes.
El segons el cens dels Estats Units de 2010 el 94,10% dels habitants són nadius americans i el 5,44% blancs.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oljato-Monument Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'Valley&_state=04000US35 original el 2020-02-10. [Consulta: 28 setembre 2013].
# Oljei Bugha Sulduz

Oljei Bugha Sulduz (Eltxi Bugha Sulduz) (el nom apareix com Oljei, Oljai, Eltxi, Altxi, Elchi etc...) fou un amir dels Sulduz, però cap d'una secció separada de la principal (la principal estava establerta a Shadman i el Caghaniyan). El seu tuman pasturava per la regió de Balkh i el Bakelan.
Aquest territoris li foren confirmats en el repartiment del 1359, però després ja no torna a ser esmentat. No obstant es segur que el tuman va conservar gairebe sempre la possessió perquè el 1364 s'esmenta aquest tuman a la regió de Balkh, quan l'amir era probablement Mengli Bugha Suldus, que tenia seu a la fortalesa d'Uljau i era probablement germà o fill d'Oljei Bugha.
Vers el 1360, a proposta de Tamerlà, Bugha va anar al Badakhxan, d'on es va retirar Buyan Sulduz que va fer un acord amb els prínceps de Badakhxan i va retornar a Shadman. Les terres deixades lliures per Bugha al Bakelan foren ocupades per Hajji Azdi Apardi establert a Shumergan. No se sap que va passar però és possible que Eltxi Bugha morís en la lluita al Badakhxamn perquè poc després Tamerlà enviava a aquesta regió muntanyosa a Amir Husayn mentre que no gaire més tard Balkh apareix en mans altre cop del tuman secundari dels sulduz. Els Sulduz que havien marxat al Badakhxan devien tornar i aliats als seus parents de Shadman liderats per Buyan Sulduz, haurien reconquerit Balkh i el Bakelan.

## Bibliografia

* An autobiographic relat of the life of emperor Timur, per Charles Stewart
# Paeller

El paeller és una eina per a la preparació d'una paella d'arròs. Té forma d'anell i s'empra per escalfar la paella d'una manera més igual del que faria un fogó, que per gran que fos no arribaria a escalfar les vores de la paella. El paeller funciona amb gas, però tradicionalment s'empra la foguera de llenya i tant aquesta tècnica, com els espais dissenyats per a fer-la, també s'anomenen paellers.
Un estri semblant, però que té una forma de foc amb graella incorporada proveït d’un recipient per a la cendra, és la barbacoa, que també pot fer-se ús com a sinònim de la torrada o activitat de torrar.

## Referències

* ↑ Fàbrega, Jaume. Cuina i cultura del gust al País Valencià. Universitat d'Alacant, p. 116. ISBN 9788497176569.
* ↑ «barbacoa». A: GDLC [Consulta: 29 octubre 2023].

## Vegeu també

* Paella (estri)
* Graellada
# Opistòrquids

Els opistòrquids (Opisthorchiidae) són una família de platihelmints trematodes de las subclasse dels digenis, paràsits principalment dels conductes biliars de mamífers i aus. Tenen una distribució cosmopolita.
Des del punt de vista de la salut humana, les espècies importants són Clonorchis sinensis, Opisthorchis viverrini i Opisthorchis felineus, que causen la malaltia clonorquiosi.
Algunes espècies són paràsits econòmicament importants en els peixos, p. e. Clarias gariepinus.

## Subfamílies

Hi ha 13 subfamílies dins la família Opisthorchiidae, però el seu nombre és inconsistent:
* Allogomtiotrematinae (Gupta, 1955) Yamaguti, 1958 - dos gèneres
* Aphallinae Yamaguti, 1958 - un gènere
* Delphinicolinae Yamaguti, 1933 - un gènere
* Diasiellinae Yamaguti, 1958 - un gènere
* Metorchiinae Luhe, 1909 - quatre gèneres
* Oesophagicolinae Yamaguti, 1933 - un gènere
* Opisthorchiinae Yamaguti, 1899 - 14 gèneres
* Pachytrematinae (Railliet, 1919) Ejsmont, 1931 - un gènere
* Plotnikoviinae (Skrjabin, 1945) Skrjabin et Petrov, 1950 - un gènere
* Pseudamphimerinae Skrjabin et Petrov, 1950 - tres un gèneres
* Pseudamphistominae Yamaguti, 1958 - dos gèneres
* Ratziinae (Dollfus, 1929) Price, 1940 - un gènere
* Tubangorchiinae Yamaguti, 1958 - un gènere

## Gèneres

La família Opisthorchiidae conté 33 gèneres vàlids:
* Agrawalotrema Sahay & Sahay, 1988
* Allogomtiotrema Yamaguti, 1958
* Amphimerus Barker, 1911
* Cladocystis Poche, 1926
* Clonorchis Looss, 1907
* Cyclorchis Luhe, 1908
* Delphinicola Yamaguti, 1933
* Diasiella Travassos, 1949
* Erschoviorchis Skrjabin, 1945
* Euamphimerus Yamaguti, 1941
* Evranorchis Skrjabin, 1944
* Gomtia Thapar, 1930
* Hepatiarius Fedzullaev, 1961
* Holometra Looss, 1899
* Metametorchis Morozov, 1939
* Metorchis Looss, 1899
* Microtrema Kobayashi, 1915
* Nigerina Baugh, 1958
* Oesophagicola Yamaguti, 1933
* Opisthorchis Blanchard, 1895
* Pachytrema Looss, 1907
* Parametorchis Skrjabin, 1913
* Paropisthorchis Stephens, 1912
* Plotnikovia Skrjabin, 1945
* Pseudamphimerus Gower, 1940
* Pseudamphistomum Luhe, 1908
* Pseudogomtiotrema Gupta & Jain, 1991
* Ratzia Poche, 1926
* Satyapalia Lakshminarayana & Hafeezullah, 1974
* Thaparotrema Gupta, 1955
* Trionychotrema Chin & Zhang, 1981
* Tubangorchis Skrjabin, 1944
* Witenbergia Vaz, 1932

## Referències

* 1 2 3 4 5 King, S.; Scholz, T. «Trematodes of the family Opisthorchiidae; a minireview». The Korean Journal of Parasitology, 39, 3, 2001, pàg. 209-221. DOI: 10.3347/kjp.2001.39.3.209.
* ↑ Jansen van Rensburg, C., van As, J.G. & King, P.H. 2013. New records of digenean parasites of Clarias gariepinus (Pisces: Clariidae) from the Okavango Delta, Botswana, with description of Thaparotrema botswanensis sp. n. (Plathelminthes: Trematoda). African Invertebrates 54 (2): 431–446. Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine.
# Patrick Anthony Jennings

Patrick Anthony Jennings OBE (Newry, Comtat de Down, 12 de juny 1945) és un exfutbolista nord-irlandès que jugava de porter.

## Carrera esportiva

Va desenvolupar una gran trajectòria al futbol britànic. Es formà al Newry Town de la seva ciutat natal. No trigà a marxar a Anglaterra al Watford FC el maig de 1963. Posteriorment fou traspassat al Tottenham Hotspur FC per £27.000, i a l'Arsenal FC.
Disputà 119 partits amb la selecció d'Irlanda del Nord, rècord a la selecció (a data de 2008). Disputà les Copes del Món dels anys 1982 i 1986.

## Palmarès
### Tottenham Hotspur FC

* Copa anglesa de futbol 1967
* Copa de la Lliga anglesa de futbol 1971 i 1973
* Copa de la UEFA 1972

### Arsenal FC

* Copa anglesa de futbol 1979

### Personal

* Football Writers' Association Footballer of the Year 1973
* PFA Players' Player of the Year 1976
* Orde de l'Imperi Britànic
* Inclòs a l'English Football Hall of Fame 2003
* 100 llegendes del futbol anglès 1998

## Referències

* ↑ «Patrick "Pat" Jennings - Century of International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ «Football Legends list in full». BBC Sport, 05-08-1998 [Consulta: 10 gener 2009].

## Bibliografia

* Jennings, Pat (1983). Pat Jennings: An Autobiography. London, Willow Books, ISBN 0-00-218069-3.

## Enllaços externs

* Perfil a l'English Football Hall of Fame Arxivat 2007-07-01 a Wayback Machine.
# Amauri de Valenciennes

Amauri de Valenciennes fou comte i marquès de Valenciennes.
Hauria estat nomenat comte vers el 939 i el seu territori hauria estat ampliat i convertit en marca vers 964. És esmentat per primer cop com a comte "ex pago Heinou" (si hagués estat comte d'Hainaut segurament s'hauria dit comitem Hainonensis, de manera que ex pago Heinou s'hauria d'interpretar com a comte a terres que foren d'Hainaut) quan el seu matrimoni amb una filla d'Isaac comte de Cambrai fou dissolt per Fulbert bisbe de Cambrai per raons de consanguinitat, en un document datat entre 953 i 956 perquè parla de la invasió hongaresa del 953 i Fulbert va morir el 956. Torna a aparèixer en una donació de l'emperador Otó I al monestir de Crespin a petició d'Aimeric el 12 de febrer del 973.
El 973 Renyer IV, fill de Renyer III, va derrotar i matar Renald comte d'Hainaut a Mons, i al seu germà Warner comte d'Hesbaye i Zulpich i es va apoderar d'Hainaut i va expulsar a Amauri de Valenciennes (la sort d'Amauri és desconeguda).

## Referències

Amauri a Medieval Lands
# Suimanga de Bolton

El suimanga de Bolton (Aethopyga boltoni) és un suimanga, per tant un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae). Habita els boscos de les muntanyes de Mindanao, a les Filipines.

## Hàbitat

És una espècie endèmica de l'illa de Mindanao, al sud de les Filipines. Els seus hàbitats són les selves tropicals humides de muntanya.

## Taxonomia

Va ser formalment descrita com a espècie al 1905 per l'ornitòleg Americà Edgar Alexander Mearns a partir d'espècimens aconseguits al Mont Apo, muntanya més alta de les Filipines que es troba a l'illa de Mindanao.

## Subespècies

Se'n reconeixen les següents subespècies:
* A. b. malindangensis Rand i Rabor, 1957 – A l'oest de Mindanao
* A. b. boltoni Mearns, 1905 – A l'est-centre i est de Mindanao
* A. b. tibolii Kennedy, RS, Gonzales i Miranda, 1997 – Al sud de Mindanao

## Referències

* ↑ «Suimanga de Bolton». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Suimanga de Hunter

El suimanga de Hunter (Chalcomitra hunteri) és una espècie d'ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae) que habita la zona afrotròpica.

## Descripció

Color general negre amb gola i pit contrastadament vermell.

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes àrides amb arbustos espinosos de l'Àfrica oriental, al Sudan del Sud, nord-est d'Uganda, est d'Etiòpia, Somàlia, nord i est de Kenya, i zona limítrofa del nord-est de Tanzània.