OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manganilvaïta

La manganilvaïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la lawsonita. Rep el nom per la seva composició, sent l'anàleg de manganès de l'ilvaïta.

## Característiques

La manganilvaïta és un silicat de fórmula química CaFe$^{2+}$Fe$^{3+}$Mn$^{2+}$(Si₂O₇)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganilvaïta pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres obtingudes en dos indrets: els dipòsits de Mogilata i Osikovo, tots dos dins la mina Septemvri, a la província de Smolyan (Bulgària). També ha estat descrita a la mina Govedarnika, a la província de Plovdiv, també a Bulgària, a la mina Dessau (Buskerud, Noruega) i al comtat de Daye (Hubei, República Popular de la Xina).

## Referències

* ↑ «Manganilvaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Districte de Trnava

El districte de Trnava - (eslovac) Okres Trnava - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Trnava. Té una superfície de 741,33 km², i el 2013 tenia 129.705 habitants. La capital és Trnava.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Trnava

### Pobles

Biely Kostol | Bíňovce | Bohdanovce nad Trnavou | Boleráz | Borová | Brestovany | Bučany | Buková | Cífer | Dechtice | Dlhá | Dobrá Voda | Dolná Krupá | Dolné Dubové | Dolné Lovčice | Dolné Orešany | Horná Krupá | Horné Dubové | Horné Orešany | Hrnčiarovce nad Parnou | Jaslovské Bohunice | Kátlovce | Košolná | Križovany nad Dudváhom | Lošonec | Majcichov | Malženice | Naháč | Opoj | Pavlice | Radošovce | Ružindol | Slovenská Nová Ves | Smolenice | Suchá nad Parnou | Šelpice | Špačince | Šúrovce | Trstín | Vlčkovce | Voderady | Zavar | Zeleneč | Zvončín
# Districte de Ružomberok

El districte de Ružomberok - (eslovac) Okres Ružomberok - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Žilina. Té una superfície de 646,83 km², i el 2013 tenia 57.543 habitants. La capital és Ružomberok.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Ružomberok

### Pobles

Bešeňová | Hubová | Ivachnová | Kalameny | Komjatná | Likavka | Liptovská Lúžna | Liptovská Osada | Liptovská Štiavnica | Liptovská Teplá | Liptovské Revúce | Liptovské Sliače | Liptovský Michal | Lisková | Lúčky | Ludrová | Ľubochňa | Martinček | Potok | Stankovany | Štiavnička | Švošov | Turík | Valaská Dubová
# Batalla de Lipantitlán

La batalla de Lipantitlán, també anomenada la batalla de l'encreuament del riu Nueces,1 es va desenvolupar a la vora del riu Nueces el 4 de novembre de 1835. Lluitaren l'exèrcit mexicà i els insurgents texans, i va ser una part de les accions per la Independència de Texas. Després de la victòria texana en la batalla de Goliad, només quedaven a Texas dues guarnicions mexicanes: el Fort Lipantitlán prop de San Patricio i la Missió d'El Álamo a San Antonio de Béxar (en el que actualment és San Antonio a l'estat de Texas, Estats Units). El comandant texà Philip Dimmitt va ordenar al seu ajudant el capità Ira Westover, capturar el fort, per evitar que Lipantitlán pogués servir de base a l'exèrcit mexicà per intentar recapturar Goliad, a més alliberar dos dels seus homes que estaven presoners en el fort.
Nicolás Rodríguez comandant del Fort Lipantitlán, havia rebut ordres d'assetjar les tropes texanes a Goliad. Rodríguez juntament amb el gruix de la seva tropa van sortir d'expedició; mentre estaven absents del fort, el grup al comandament de Westover va arribar a Sant Patricio. El 3 de novembre, persuadiren la guarnició mexicana a rendir-se i l'endemà els texans van desarmar el fort. Rodríguez va tornar quan els texans creuaven el riu Nueces en el seu camí de retorn a Goliad. Les tropes mexicanes van atacar, però donat el major abast dels fusells texans, aviat els mexicans van decidir retirar-se. En l'enfrontament va ser ferit uns texans, de 3 a 5 soldats mexicans van morir, i entre 14 a 17 van resultar ferits.
Als soldats mexicans ferits se'ls va permetre rebre atenció mèdica a Sant Patricio, i la resta dels soldats es van retirar a Matamoros. A partir d'aquest moment, els texans van tenir control total de la costa texana del golf de Mèxic, el que va significar que les tropes a San Antonio de Béxar només podrien rebre reforços i provisions des de terra endins. L'historiador Bill Gronenman creu que això va contribuir a l'eventual derrota mexicana a Béxar, on es van expulsar de Texas totes les tropes mexicanes. Actualment és un lloc històric a Texas.
Una força d'uns setanta homes de la Brigada d'Ira J. Westover de Texas es va enfrontar a un contingent mexicà d'uns 90 homes al comandament del capità Nicolás Rodríguez. Tot i la victòria texana, el Capità Rodríguez i una gran part de la guarnició no van ser presos presoners, pel que en breu, els mexicans van tornar a ocupar la fortalesa.

## Referències

* ↑ Scott (2000), p. 19.
* ↑ Hardin (1994), p. 42.
* ↑ Hardin (1994), p. 46.

## Bibliografia

* Hardin, Stephen L. Texian Iliad – A Military History of the Texas Revolution. Austin, TX: University of Texas Press, 1994. ISBN 0-292-73086-1. OCLC 29704011.
* Scott, Robert. After the Alamo. Plano, Texas: Republic of Texas Press, 2000. ISBN 978-0-585-22788-7.
# Bandera de Reus
## Blasonament

Actualment Reus no disposa d'una bandera oficial segons la llei de regulació de símbols de Catalunya.

## Història

L'antiga bandera de Reus, utilitzada després del 1774 era vermella, un vermell més aviat fosc, amb l'escut de la ciutat al mig. L'escut era molt més complex que els utilitzats després de la guerra civil, i no es coneix quants models d'escut es van emprar sobre la bandera, ja que encara que l'escut anava variant lleugerament al llarg dels anys no es varen confeccionar moltes banderes. Sembla que només una es conserva al Museu de Reus.
Cap al 1941 es va aprovar un nou escut dissenyat un any abans per Salvador Vilaseca i cap al 1943 la bandera va ser canviada, potser perquè el vermell podia associar-se amb els derrotats a la guerra, i el fons va esdevenir blanc amb la rosa tal com va quedar al nou escut, bastant semblant a la rosa emprada de 1899 a 1941 als escuts. Després d'aquestes dates les banderes es van fabricar abundosament, fins i tot amb formats no habituals. Sembla que ja el 1941 va fabricar-se una gran bandera de gala o domàs, amb l'escut complet dissenyat el 1940 i serrell que voleiava en vertical, i que no va desaparèixer fins a finals de segle. Una altra variant eren les banderes de cornetí que es penjaven verticalment als fanals de la "Plaza d'Espanya" (avui la Plaça del Mercadal) i que tenien la rosa al mig. El model normal era rectangular (la proporció no era sempre ben bé 2:3) amb la rosa i encara que havia de ser horitzontal, es penjava verticalment. La rosa a la bandera (i abans l'escut, encara que menys) va anar evolucionant al llarg dels anys, des del primer model de 1943, passant al model heràldic més modern que devia començar amb els primers ajuntaments democràtics, fins al que s'utilitza actualment, redissenyat per l'estudi de grafisme ICON i apareix al Manual de Normes i Identitat Corporativa de l'Ajuntament de Reus. L'última actualització dels usos de l'escut és la del programa d'identitat visual de l'Ajuntament de Reus de l'any 2003 (actualitzat el 2006), reproducció de la rosa de l'escut dissenyada per Armand de Fluvià, no oficial però que l'Ajuntament fa servir a tots els actes.
* Bandera de reus el 1774
* Bandera de Reus el 1943
* Bandera de Reus a finals del segle XX

## Referències

* ↑ «La bandera». Ajuntament de Reus. [Consulta: 20-XI-2014].
# Dibuix de Sant Joan Evangelista (Biblioteca Nacional)

Aquest Dibuix de Sant Joan Evangelista, (Biblioteca Nacional) és un dels poquíssims dibuixos que han arribat fins als nostres dies i que hom pot atribuir a El Greco sense cap mena de dubte. Tot i que en els inventaris realitzats per Jorge Manuel Theotocópuli després de la mort del mestre, hi consten cent cinquanta dibuixos en el primer inventari, i dos-cents en el segon, hom pot suposar que la gran majoria es va deteriorar degut a la fragilitat del material. Els dibuixos conservats d'El Greco no estan numerats en el catàleg raonat d'obres d'aquest artista, realitzat per Harold Wethey.

## Anàlisi de l'obra

No està signat; Llapis sobre paper tractat amb guix blanc i negre; 255 x 155 mm.; La nota d'un col·leccionista, a la part inferior esquerra, diu "de la mano de Dominico Greco". Es troba a la Biblioteca Nacional d'Espanya a Madrid.
Aquest dibuix és un estudi per al "Sant Joan Evangelista" del retaule major de Santo Domingo el Antiguo, a Toledo. Josep Gudiol comenta el vigor i l'excel·lent impressió que produeix aquest dibuix, tot i que el seu estat de conservació sigui deficient. Manuel B. Cossío el considera indubtablement autèntic, i una obra de primer ordre.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 167-168.
* ↑ «[San Juan Evangelista [Material gráfico]]» (en castellà). BIBLIOTECA NACIONAL DE ESPAÑA. [Consulta: 7 octubre 2019].
* ↑ Gudiol, José. Obra citada, p. 318.
* ↑ Cossío, Manuel Bartolomé. Obra citada, p. 296-297.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío, Manuel Bartolomé; El Greco de Cossío ; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 15 398 3269 0
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84 343 0031 1
# Manganiceladonita

La manganiceladonita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom per la celadonita i el manganès, en al·lusió als cations octaèdrics trivalents dominants Mn$^{3+}$ en lloc de Fe$^{3+}$.

## Característiques

La manganiceladonita és un fil·losilicat de fórmula química KMgMn$^{3+}$Si₄O$_{10}$(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. És l'anàleg amb Mn$^{3+}$ de la celadonita. Conté traces de Mn$^{4+}$ i de liti. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es tracta d'una mica de transició entre di- i trioctaédrica. És el segon mineral de potassi-magnesi-manganès després de la lipuïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Cerchiara, a Borghetto Vara, a la Vall de Vara (Província de La Spezia, Itàlia). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral. Sol trobar-se associada a altres minerals com la calcita, l'hematites i la braunita.

## Referències

* ↑ «Manganiceladonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2016].
# Casa Bombelli

Casa Bombelli és un habitatge del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al bell mig del nucli urbà de la població de Cadaqués, molt propera a l'església de Santa Maria i a la platja de Portdoguer.
Edifici unifamiliar entre mitgeres de planta més o menys quadrada, amb la coberta d'un sol vessant de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal està orientada al carrer Solitari, amb una disposició i tipologia de les obertures molt simple. Hi ha dos elements a destacar, el fet que l'accés a l'interior de la casa es faci per la segona planta i la llinda de pissarra situada damunt del portal d'accés. La façana posterior, orientada al carrer des Colomer, presenta grans obertures rectangulars a la planta baixa i al primer pis, que donen accés a un pati interior que il·lumina l'habitatge. A l'última planta hi ha una terrassa orientada al mar i a l'església de Santa Maria.
L'interior de l'edifici està organitzat entorn del pati, amb diferents nivells i replans i unes escales vertebradores de l'espai.
La construcció està arrebossada i emblanquinada.

## Història

A partir dels anys 50 Cadaqués es va convertir en un centre cultural important, on es reunien personatges de la burgesia catalana i artistes internacionals de ressò. Aquests fets, juntament amb l'increment de turisme, varen comportar la construcció de noves cases d'estiueig i la reforma de les antigues introduint variacions lligades a les darreres tendències arquitectòniques, encara que conservant, globalment, l'estil arquitectònic tradicional. La casa fou construïda el 1961 pels arquitectes Peter Harnden i Lanfranco Bombelli, sent habitada per Lanfranco Bombelli i la seva família durant les seves llargues estades a Cadaqués.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Bombelli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Ermita de Sant Josep (Bot)

L'Ermita de Sant Josep és una església del municipi de Bot (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És al sud-est del poble, dalt d'un turó al peu del riu Canaletes, envoltada per les muntanyes de la Plana, l'Agulla i la Migdia.
Està consagrada a Sant Josep i és per això que el dissabte més proper al 19 de març s'hi celebra una romeria. Al matí, el poble de Bot surt en processó des de l'Església parroquial de Sant Blai (el patró de la població) i en arribar a l'ermita s'oficia una missa en honor de Sant Josep per agrair-li la pluja caiguda durant tot l'any. La celebració finalitza amb un dinar popular.

## Descripció

Ermita barroca de planta en creu llatina, als dos primers trams ens trobem amb parets de menys alçada i les bigues de fust recolzada sobre els arcs. El tercer es troba amb el transsepte i es cobreix per una cúpula i un cimbori octogonal.
L'absis està, actualment, tapat a l'interior per un pany davant el qual s'alça un altar barroc. De fora, és poligonal i té quatre panys. A la façana principal hi ha l'eix de la nau, s'obre la portalada de mig punt adovellada. A sobre d'ella hi ha una finestra de carreu, de mig punt, molt gran. La façana està coronada per una espadanya. Hi ha un cos lateral afegit que fa de sagristia. Abans era de pedra vista, avui dia, està emblanquinada.

## Història

Als voltants de l'ermita s'han trobat restes que podrien pertànyer a un primitiu poblament de Bot. Entre el monticle del temple i Bot, passa el riu Canaleta.

## Referències

* 1 2 Vicent Pelliver Ollés. Guia de les Terres de l'Ebre. 2007a ed.. Cossetània Edicions, p. 92 (Azimut Turisne). ISBN 978-84-9791-274-7.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Ermita de Sant Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Josep». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Informació a la pàgina web de l'Ajuntament de Bot Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine.
# Djazirat

«Djazirat» té aquests significats:
Paraula àrab que vol dir 'península':
* Jazirat Xarik, península de Tunísia
* Djazirat al-Andalus, península Ibèrica
* Djazirat al-Arab, península d'Aràbia
* Djazirat Sukhr, nom àrab d'Alzira
# San Diego Sockers

El San Diego Sockers fou un club de futbol professional de la ciutat de San Diego (Califòrnia) que participà en la North American Soccer League, entre altres lligues.

## Història

L'equip es fundà amb el nom de Baltimore Comets el 1974, traslladant-se a San Diego amb el nom de San Diego Jaws el 1976. Després d'una temporada a Las Vegas, l'equip retornà a San Diego amb el nom de San Diego Sockers el 1978.
Fou un dels club de futbol indoor amb més èxits dels Estats Units. Començà a la North American Soccer League entre 1978 i 1984. En aquesta lliga disputà tant les competicions a l'aire lliure com les competicions indoor (1980-1982, 1983-1984). Quan la NASL desaparegué, el club ingressà a la Major Indoor Soccer League (1982-83, 1984-92) i més tard participà en la Continental Indoor Soccer League (1993-96). L'any 1996 l'equip es va dissoldre.
Posteriorment hi ha hagut dos intents de reviure l'equip. El primer fou amb la creació d'una nova franquícia que participà en la World Indoor Soccer League (2001) i a la Major Indoor Soccer League (2002-2004), i el segon amb la creació d'un nou San Diego Sockers a la Professional Arena Soccer League per la temporada 2009-2010.

## Estadis

* Qualcomm Stadium (1978-84) (outdoor) 60.000 espectadors
* San Diego Sports Arena (1980-96)(indoor) 13.000 espectadors

## Palmarès

* North American Soccer League (indoor):
** 1982, 1984
* Major Indoor Soccer League:
** 1983, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992

## Entrenadors

* Hubert Vogelsinger 1978-1980
* Ron Newman 1980-1993

## Futbolistes destacats
### Outdoor

* Kevin Crow (1983-1996)
* Jean Willrich (1978-1984) (1980-1988)
* Julie Veee (1978-1982) (1981-1984) (1985-1988)
* Ade Coker (1978-1979) (1982-1987)
* Kazimierz Deyna (1981-87)
* Brian Joy (1976/1978)
* Walker McCall (1979-80)
* Zoltan Toth (1984-1990)
* Hugo Sánchez (1979/80)
* Willman Morcillo (1982-1984)

### Indoor

* Paul Dougherty (1987-92)
* Zoltan Toth (1984-1990)
* Willman Morcillo 1982-1984
# Becudet de Kretschmer

El becudet de Kretschmer (Macrosphenus kretschmeri) és un ocell de la família dels macrosfènids (Macrosphenidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars del bosc i matoll costaner de les terres baixes de l'extrem sud-est de Kenya, centre i est de Tanzània i nord-est de Moçambic.

## Referències

* ↑ «Becudet de Kretschmer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Marc Papiri Masó

Marc Papiri Masó (en llatí Marcus Papirius Maso) va ser un cavaller romà que va viure al segle i aC. Formava part de la branca patrícia de la gens Papíria i era de la família dels Masó.
És conegut perquè va desheretar a Eli Lígur, tribú de la plebs l'any 57 aC al que anomenava frater (germà o cosí germà). Segurament és el mateix Marc Papiri que va morir a mans dels homes de Publi Clodi Pulcre a la via Àpia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 970.
# Canon RF 50mm f/1.8 STM

El Canon RF 50mm f/1.8 STM és un objectiu fix normal i pancake amb muntura Canon RF.
Aquest, va ser anunciat per Canon el 4 de novembre de 2020, amb un preu de venda suggerit de 245,99€.
Aquest objectiu s'utilitza sobretot per fotografia de retrat i producte de mida petita.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Distància focal: 50mm
* Obertura: f/1.8 - 22
* Motor d'enfocament: STM (Motor d'enfocament pas a pas, silenciós)
* Distància mínima d'enfocament: 30cm
* Rosca de 43mm
* La distorsió òptica és insignificant amb i sense correcció automàtica.
* L'ombrejat de les cantonades és molt extrem a f/1.8 i format RAW (sense correcció) amb més de 3 passes i mitja de llum, el seu mínim es troba a f/5.6 amb una mica més de 0,8 passes. Un cop corregit per software, l'ombrejat a les cantonades és de més d'un pas i mig de llum a f/1.8 i a f/5.6 de 0,3 passes.
* La millor qualitat òptica al centre es troba a f/4. Mentre que a les cantonades la millor qualitat es troba a f/5.6.

## Construcció

* La muntura és de metall, però la resta de parts són de plàstic
* El diafragma consta de 7 fulles, i les 6 lents de l'objectiu estan distribuïdes en 5 grups.
* Consta d'un element asfèric i un revestiment super spectra (ajuda a reduir els efectes fantasma).

## Accessoris compatibles

* Tapa E-43
* Parasol ES-65B
* Filtres de 43mm
* Tapa posterior RF
* Funda LP1014

## Objectius similars amb muntura Canon RF

* Canon RF 50mm f/1.2L USM
* 7artisans 50mm f/1.05
* Meike 50mm f/1.2
* Samyang 50mm T1.5

## Referències

* 1 2 «Canon RF 50mm F1.8 STM Specs» (en anglès). Dpreview.
* 1 2 «Canon RF 50 mm f/1,8 STM y RF 70-200 mm f/4L IS USM, la familia de ópticas RF para CSC full frame se amplía con dos clásicos» (en castellà). Xataka foto.
* 1 2 «Canon RF 50mm f/1.8 STM - Review / Test Report - Analysis» (en anglès). Optical limits. Arxivat de l'original el 2023-02-27. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Canon RF 50mm f/1.8» (en anglès). Kenrockwell.
* ↑ «Objetivo Canon RF 50mm F1.8 STM Lens» (en castellà). Canon store.
* ↑ «Canon RF 50mm F1.2L USM Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «50mm f/1.05 Full-frame lens for E/L/R/Z» (en anglès). 7artisans.
* ↑ «Meike 50mm F1.2: un objetivo para conquistar la noche a un precio muy económico» (en castellà). Xataka foto.
* ↑ «Samyang 50mm t/1.5 VDSLR MK2» (en castellà). De camaras.
# Districte de Mogincual

El districte de Mogincual és un districte de Moçambic, situat a la província de Nampula. Té una superfície de 4.274 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 129.969 habitants. Limita al nord amb el districte de Monapo, a l'oest amb el districte de Meconta, al sud-oest amb el districte de Mogovolas, al sud amb el districte d'Angoche, al sud-est amb l'oceà Índic i al nord-est amb el districte de Mossuril.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en quatre postos administrativos (Chunga, Liúpo, Naminge, Quinga i Quixaxe), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Chunga:
** Nacanane
* Posto Administrativo de Liúpo:
** Liúpo
* Posto Administrativo de Naminge:
** Naminge
** Naminane
* Posto Administrativo de Quinga:
** Quinga
* Posto Administrativo de Quixaxe:
** Quixaxe

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Davide Casarotto

Davide Casarotto (Vicenza, Vèneto, 19 de juliol de 1971) és un ciclista italià, que fou professional entre 1996 i 2003. En el seu palmarès destaquen algunes victòries d'etapa en curses d'una setmana i la Clàssica de Sabiñánigo del 2000. El 1997 acabà en cinquena posició final a la París-Roubaix i al Tour de Flandes.

## Palmarès

* 1995
** 1r al Giro d'Oro
** 1r a la Vicenza-Bionde
* 1996
** 1r al Gran Premi della Liberazione
* 1997
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica
* 2000
** 1r a la Clàssica de Sabiñánigo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Alemanya
* 2001
** 1r al Gran Premi de Rennes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Aragó
* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Baviera

### Resultats al Tour de França

* 2002. 149è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. 65è de la classificació general
* 1998. Fora de control (17a etapa)
* 1999. Abandona (14a etapa)
* 2001. 96è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997. 108è de la classificació general
* 2001. Abandona (10a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net