OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eraris

Els eraris (llatí: aerarii) eren una classe de ciutadans romans que no formaven part de cap de les trenta tribus establertes per Servi Tul·li. Estaven obligats a pagar un impost electoral, que es deixava a criteri dels censors.
Els eraris estaven dividits en tres classes:
* Municipes sine sufragio, els habitants de les ciutats conquerides privats del seu govern local. Tenien dret de comerç i dret de connubium, però no tenien drets polítics. La primera ciutat que va caure en poder dels romans va ser Caere, a Etrúria, i les llistes dels habitants de la ciutat, privats de drets, es va anomenar tabulae Caeritum. Aquest nom es va aplicar a les llistes de ciutadans d'altres ciutats que no tenien drets.
* Infame, és a dir, aquells que havien estat condemnats a infàmia, per haver fet una acció considerada deshonrosa, com ara la bigàmia, o que es dedicaven a oficis vils, gladiador o actor. També els que havien estat condemnats per furt o per injúries.
* Tribals moti et aerarii facti, moguts de la tribu i considerats eraris. Els censors podien aplicar lliurement aquesta consideració.
Aquestes tres classes eren eraris, ja que havien de pagar diners (aes). Com que estaven exclosos de les tribus van perdre el dret de sufragi, i segurament també (encara que això s'ha negat) el ius honorum (el dret a exercir càrrecs que comportessin honors). El cas d'una magistratura ocupada per un erari només es podia donar si hi havia una amnistia aprovada per l'autoritat suprema del poble. Els infames sempre estaven exclosos del servei militar, segons Titus Livi, i sortien mai de la classe dels eraris. Els municipes sine suffragio servien a les legions, o formaven un cos especial de legionaris. Deixaven de ser eraris quan les lleis els van incorporar a la ciutadania romana, com ho van fer amb tots els italians per les lleis Julia de civitate italis danda i Plautia Papiria. Els que els censors anotaven com a eraris tenien més difícil deixar-ho de ser, però un nou censor podia treure'ls de la llista.
Alguns historiadors sostenen que els eraris eren artesans i lliberts però sembla que hi ha evidències prou fortes en contra i que no anava lligat a l'ofici (com els artesans) sinó als drets de ciutadania. Theodor Mommsen deia que els eraris van ser, en el seu origen, estrangers residents (metecs) que no tenien propietats i no es van incloure en la divisió per tribus.

## Referències

* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Aerarii». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 28 gener 2023].
* 1 2 Ziegler, K. Der kleine pauly. 5. schaf-zythos.. München: Taschenbuch-Verlag, 1979, p. 946: Tribunus. ISBN 342305963X.
# Delly

Delly és una muntanya al districte de Cannanore, a l'estat de Kerala. El nom deriva del portuguès Monte d'Ely que al seu torn estava agafat de l'estat de Eli o Hely, vassall dels rages de Kolattiri. A la muntanya hi ha restes de fortificacions holandeses, franceses i britàniques. Fou la primera terra india que va veure Vasco de Gama. L'altura és només de 265 metres.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Barraca de la Capona

La Barraca de la Capona és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És la barraca més important i ben conservada del sector i per això la ruta en pren el nom. El primer que es veu és l'entrada de carros amb la seva gran arcada de 2'23m d'alçada i 2'30m d'amplada. La fondària d'aquesta nau és de 7'26m i està coberta amb la tècnica d'arcades successives.
A la dreta d'aquesta entrada de carros hi ha el cos constructiu principal, amb dues estances. El portal d'accés està rematat amb un arc dovellat. La primera estança està coberta amb una falsa cúpula que tanca a 3'74m d'alçada. En aquesta estança també hi ha dues petites fornícules i un cocó, a més del portal d'accés al dormidor, sens cap element funcional i cobert amb una falsa cúpula fins a 2'30m d'alçada. Exteriorment el cobriment de la primera estança està realitzat amb el sistema de parets reculades, del que en resulta la casella, en aquest cas força aplanada.

## Referències

* 1 2 «Barraca de la Capona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Châlons

* No s'ha de confondre amb Chalon.
«Châlons» té aquests significats:
* Châlons o Chalon (Isèra), municipi francès al departament de la Isèra (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps)
* Châlons-du-Maine, municipi francès del departament de Mayenne (regió del País del Loira)
* Châlons-en-Champagne, municipi francès al departament de Marne (regió del Gran Est)
* Châlons-sur-Vesle, municipi francès del departament de Marne (regió del Gran Est)
* Batalla de Châlons, batalla que va enfrontar una coalició romana liderada pel general Flavi Aeci i el rei
* Bisbat de Châlons-en-Champagne
* Cantó de Châlons-en-Champagne-1, cantó francès al districte de Châlons-en-Champagne (departament del Marne)
* Cantó de Châlons-en-Champagne-2, cantó francès al districte de Châlons-en-Champagne (departament del Marne)
* Cantó de Châlons-en-Champagne-3, cantó francès al districte de Châlons-en-Champagne (departament del Marne)
* Cantó de Châlons-en-Champagne-4, cantó francès al districte de Châlons-en-Champagne (departament del Marne)
* Districte de Châlons-en-Champagne
# Maquílids

Els maquílids (Machilidae) són una família d'insectes primitius pertanyents a l'ordre Archaeognatha, que inclou els peixets de bronze. Hi ha al voltant de 250 espècies descrites a tot el món.

## Característiques

Aquests insectes manquen d'ales, presenten un tòrax allargat i més o menys cilíndric amb un gep característic, i estan coberts de diminutes i compactes escates. El seu color és normalment gris o marró, algunes vegades amb complicats patrons. Tenen tres «cues» al final de l'abdomen dos cercs i un llarg epiproct central. Tenen grans ulls composts, que amb freqüència es troben en un punt central.

## Història natural

Els maquílids no sofreixen virtualment cap metamorfosi durant el seu cicle vital (ametabolia), i tant les nimfes com els adults són en general discrets herbívors i carronyaires, estant moltes espècies restringides a les costes rocoses, però trobant-se unes altres en hàbitats d'interior amb abundant vegetació. Poden moure's molt ràpidament i generalment fugen saltant considerables distàncies quan se'ls molesta.

## Taxonomia

La família Machilidae inclou els següents gèneres:
* Afrochilis Sturm, 2002
* Afromachilis Mendes, 1981
* Allopsontus Silvestri, 1911
* Bachilis Mendes, 1977
* Catamachilis Silvestri, 1923
* Charimachilis Wygodzinsky, 1939
* Coreamachilis Mendes, 1993
* Corethromachilis Carpenter, 1916
* Dilta Strand, 1911
* Graphitarsus Silvestri, 1908
* Haslundichilis Wygodzinsky, 1950
* Haslundiella Janetschek, 1954
* Heteropsontus Mendes, 1990
* Himalayachilis Wygodzinsky, 1952
* Janetschekilis Wygodzinsky, 1958
* Lepismachilis Verhoeff, 1910
* Leptomachilis Sturm, 1991
* Machilis Latrielle, 1832
* Machilopsis Olfers, 1907
* Mendeschilis Gaju, Mora, Molero & Bach, 2000
* Mesomachilis Silvestri, 1911
* Metagraphitarsus Paclt, 1969
* Metamachilis Silvestri, 1936
* Meximachilis Wygodzinsky, 1945
* Neomachilis Silvestri, 1911
* †Onychomachilis Pierce, 1951
* Paetrobius Leach, 1815
* Paramachilis Wygodzinsky, 1941
* Parapetrobius Mendes, 1980
* Parateutonia Verhoeff, 1910
* Pedetontinus Silvestri, 1943
* Pedetontoides Mendes, 1981
* Pedetontus Silvestri, 1911
* Petridiobius Paclt, 1970
* Petrobiellus Silvestri, 1943
* Petrobius Leach, 1817
* Petromachilis Reilly, 1915
* †Praemachilis Silvestri, 1904
* Praemachiloides Janetschek, 1954
* Praetrigoniophthalmus Janetschek, 1954
* Promesomachilis Silvestri, 1923
* Pseudocatamachilis Gaju & Bach, 1991
* Pseudomachilanus Paclt, 1969
* Silvestrichilis Wygodzinsky, 1950
* Silvestrichiloides Mendes, 1990
* Stachilis Janetschek, 1957
* Trigoniomachilis Stach, 1937
* Trigoniophthalmus Verhoeff, 1910
* Wygodzinskilis Janetschek, 1954

## Galeria

* Machilis sp.
* Machilidae
* Petrobius maritimus
* Petrobius brevistylis

## Referències

* ↑ «Els microcorifis: peixets de coure i afins | enciclopèdia.cat». [Consulta: 28 octubre 2021].
* ↑ «Machilidae». [Consulta: 25 juny 2014].
# Comtat de Torrefiel

El comtat de Torrefiel és un títol concedit pel rei Ferran VII el 1816 al tinent coronel de cavalleria Rafael Maria Barberà, òlim Puigmoltó i de la Tonda, primer vescomte de Miranda, ajudant de camp del general Jean Baptiste Bessières. Actualment continua en la mateixa família. La seva casa pairal es troba entre els pobles de Fontanars dels Alforins i Ontinyent (la Vall d'Albaida).

## Comtes de Torrefiel

| | Titular | Període |
| Creat el 1816 pel rei Ferran VII |||
| I | Rafael Maria de Barberà-Puigmoltó i de la Tonda | 1816-1837 |
| II | Rafael Puigmoltó i Pérez | 1845-1890 |
| III | Enric Puigmoltó i Mayans | 1892-1900 |
| IV | Vicente Puigmoltó Rodríguez-Trelles | 1901-1931 |
| V | Vicenç Puigmoltó i Rodríguez de Valcárcel | 1951-1981 |
| VI | Vicenç Puigmoltó i Prat | 1981-actualitat |

## Referències

* ↑ «Comtat de Torrefiel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Notícia "La histórica finca del conde Torrefiel en Ontinyent albergará banquetes y eventos" al diari "lasprovincias.es"
# Djebel Adda

Djebel Adda fou una excavació arqueològica prop del llogaret d'igual nom, propera a Abu Simbel, a la banda dreta del riu Nil. Fou coberta per les aigües del Llac Nasser el 1964. Djebel Adda fou la capital del regne de Dotawo, i s'identifica normalment amb la ciutat de Daw o Dau. També va poder ser abans del segle XII, i temporalment, la capital del regne de Makuria.
# Delmar (Delaware)

Delmar és una població del Comtat de Sussex a l'estat de Delaware (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Delmar tenia 1.407 habitants, 542 habitatges, i 344 famílies. La densitat de població era de 577,9 habitants per km².
Dels 542 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,8% hi vivien parelles casades, en un 17,9% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.818 $ i la renda mediana per família de 35.521 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 22.188 $. La renda per capita de la població era de 15.060 $. Aproximadament el 9,1% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Delmar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Delmar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Sayri Túpac

Sayri Túpac (c. 1535-1561) va ser un inca de Vilcabamba. Ell era fill de Manco Inca Yupanqui i Cura Ocllo.$^{:10}$ Després que els conqueridors espanyols van matar el seu pare en 1544, es va convertir en el governant de l'estat independent inca de Vilcabamba. Va governar fins a 1560.
El pare de Sayri Túpac, Manco Inca, va convidar a alguns dels partidaris de Diego de Almagro per refugiar-se amb ell. Així ho van fer, però un d'ells va matar Manco Inca, davant de Sayri Túpac i un altre dels fills de Manco. Ja la mare havia estat assassinada pels espanyols el 1539 (quan Sairi Túpac tenia quatre anys). En morir el seu pare, va quedar el com Inca de Vilcabamba.

## Com inca de Vilcabamba

Sayri Túpac amb nou anys es va convertir en un inca a Vilcabamba. Aquesta va ser una època de pau amb els espanyols. Pedro de la Gasca es va oferir a proporcionar Sayri Túpac terres i cases al Cuzco, si sortia dels territoris aïllats de Vilcabamba. Sayri Túpac va acceptar, però durant els preparatius, el seu parent Paullu Inca va morir sobtadament. Això va ser pres com un mal auguri (o un signe de la traïció espanyola), i Sayri Túpac es va mantenir a Vilcabamba.
El 1556 un nou virrei espanyol, Andrés Hurtado de Mendoza, 3r Marquès de Cañete, va arribar a la colònia. Igual que Gasca, Hurtado creu que seria més segur per als espanyols si Sayri Túpac era atret l'àrea de colonització espanyola amb la finalitat que poguessin controlar el reducte indígena.
Sayri Túpac va estar d'acord a sortir de Vilcabamba. Viatjava en una llitera rica amb 300 assistents. El 5 de gener de 1560 va ser rebut amistosament pel virrei Hurtado de Lima. Sayri Túpac va renunciar al seu reclam per a l'Imperi Inca i acceptà el baptisme, anomenant-se Diego. A canvi ell va rebre un perdó complet, el títol d'encomanat de Yucay, i grans propietats, amb ingressos rics. Es va convertir en resident a Yucay, al nord-est d'un dia de viatge de Cusco. En el Cuzco, es va casar amb la seva germana Cusi Huarcay després de rebre una dispensa especial del Papa Juli III. Va tenir una filla: Beatriz Clara Coya. Sayri Túpac mai més va tornar a Vilcabamba.

## Defunció

Va morir sobtadament el 1561. El seu mig germà Titu Cusi Yupanqui va prendre el control de Vilcabamba i de la resistència inca contra els espanyols. Titu Cusi sospitava que Sayri Túpac havia estat enverinat pels espanyols.

## Referències

* ↑ Titu Cusi Yupanqui, 2005, An Inca Account of the Conquest of Peru, Boulder: University Press of Colorado, ISBN 9780870818219
* ↑ Regalado de Hurtado, Liliana. El inca Titu Cusi Yupanqui y su tiempo los incas de Vilcabamba : y los primeros cuarenta años del dominio español (en castellà). Pontificia Universidad Católica del Perú, Fondo Editorial, 1997, p. 51. ISBN 9789972420924.

## Enllaços externs

* Biografia
* A Incas and Conquistadors Arxivat 2006-05-08 a Wayback Machine.
* Alguna informació Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine. en aquest article sobre Túpac Amaru
# Banc de Taiwan

El Banc de Taiwan (BOT; en xinès tradicional:臺灣銀行, en pinyin: Taiwan Yínháng) és un banc amb seu a Taipei, en la República de la Xina. El banc és administrat i controlat pel Yuan Executiu de la República de la Xina.
El Banc de Taiwan es va regir sota el Govern Provincial de Taiwan fins a 1998, quan el govern va ser transferit al Ministeri d'Hisenda de la República de la Xina. En el 2001, el Banc Central de la República de la Xina (Taiwan) va assumir la tasca d'expedir el nou dòlar de Taiwan.
El Banc de Taiwan en l'actualitat gestiona un total de 169 sucursals nacionals, així com sucursals a Tòquio, Singapur, Hong Kong i la República Popular de la Xina. Les branques també s'han establert a Nova York, Los Angeles, Londres, i Sud-àfrica.
En juliol de 2007, el Banc de Taiwan es va fusionar amb el Central Trust of Xina (中央信託局) com a part d'un paquet de reformes financeres del govern.
El banc segueix funcionant com una empresa independent, fent-se càrrec d'alguns aspectes en les activitats bancàries. En gener de 2008, el banc es va convertir en part del Taiwan Financial Group (臺灣金融控股公司), que també té el BLand Bank of Taiwan, el Taipei Export-Import Bank of China, BankTaiwan Securities i el Bank Taiwan Life Insurance.

## Vegeu també

* Història de la República de la Xina a Taiwan

## Referències

* ↑ «Fulla de Balanç». Arxivat de l'original el 2009-03-03. [Consulta: 2 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Banc de Taiwan Arxivat 2017-07-03 a Wayback Machine. (xinès)
# Chyžné

Chyžné és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1427.
# Luciogobius adapel

Luciogobius adapel és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Notes on a collection of Japanese fishes, made by Dr. J. Morrow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 144-150.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Okiyama, M. 2001. Luciogobius adapel, a new species of gobiid fish from Japan. Bull. Natn. Sci. Mus., Tòquio (Japó), Ser. A, 27(2):141-149.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elionor Telles de Menezes

Elionor Telles de Menezes (Trás-os-Montes, Portugal v 1350 - Tordesillas, Castella 1386), reina consort de Portugal (1371-1383) i regent del regne (1383-1384).

## Orígens familiars

Neboda de Joan Alfons Tello, comte de Barcelos, descendia pel seu pare, Martí Alfons Tello de Menezes, de Fruela II d'Astúries i per la seva mare, Aldonsa de Vansconcelos, de Teresa Sanxes, filla bastarda de Sanç I de Portugal.

## Núpcies i descendents

Es casà molt jove amb Joan Llorenç da Cunha, amb el qual va tenir un fill, Àlvar da Cunha.
El 1369 Elionor va visitar la seva germana Maria Telles, dama de la infanta i reina consort Beatriu de Castella, qui havia quedat vídua. En aquesta visita que anava a ser temporal, va ser seduïda per l'infant Ferran de Portugal. Aquest aconseguí l'anul·lació del primer matrimoni d'Elionor adduint raons de parentiu. El 5 de maig de 1372 es casà, secretament, a Leça do Balio amb Ferran I de Portugal, amb la qual va tenir:
* l'infant Joan de Portugal (1370), nascut abans del matrimoni
* l'infant Alfons de Portugal (1371), nascut abans del matrimoni
* la infanta Beatriu de Portugal (1372-1410), pretendent al tron portuguès entre 1383 i 1385, casada el 1383 amb Joan I de Castella
A la mort del seu marit el 1383 Elionor fou nomenada regent del regne en nom de la seva filla Beatriu. A partir d'aquell moment convisqué amb el seu amant,Xoan Fernàndez de Andeiro, comte d'Ourém, cosa que desagradà a la noblesa del país així com al seu poble. Aquests no veieren bé tampoc el casament de Beatriu, hereva del regne, amb el rei castellà Joan I de Castella per la qual cosa expulsaren Elionor i Beatriu del regne.
Elionor va fugir a Castella on va ser empresonada al monestir de Tordesillas, prop de Valladolid on morí el 27 d'abril de 1386.

## Referències

* 1 2 3 4 Queralt del Hierro, María Pilar. Reinas en la sombra. Amantes y cortesanas que cambiaron la historia (en castellà). 2a. EDAF S.L.U., desembre de 2014, p. 25-28. ISBN 9788441434400.
# Sayre (Oklahoma)

Sayre és una població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 4.114 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sayre tenia 4.114 habitants, 1.132 habitatges, i 678 famílies. La densitat de població era de 469,9 habitants per km².
Dels 1.132 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 40,1% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,6% tenia menys de 18 anys, un 14% entre 18 i 24, un 40,9% entre 25 i 44, un 16% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 216,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.713 $ i la renda mediana per família de 30.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.167 $ mentre que les dones 18.147 $. La renda per capita de la població era de 10.378 $. Entorn del 15,9% de les famílies i el 20,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sayre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sayre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Banc de Tochigi

El Banc de Tochigi (栃木銀行, Tochigi Ginkô), sovint abreujat com a Tochigin (とちぎん) és una entitat bancària japonesa d'àmbit regional amb seu a la ciutat d'Utsunomiya, a la prefectura de Tochigi. El banc fou fundat el 1942 i, actualment, és un dels bancs més importants de Tochigi junt amb el banc d'Ashikaga. El nom del banc prové de la prefectura de Tochigi, lloc d'on és i on presta els seus serveis. Recentment, el banc ha presentat dificultats econòmiques.

## Referències

* ↑ https://www.forbes.com/companies/the-tochigi-bank/#47a3efe9160b
* ↑ https://www.bloomberg.com/profile/company/8550:JP
* ↑ https://asia.nikkei.com/Business/Companies/Japan-to-crack-down-on-struggling-regional-banks