OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frontera entre Hondures i Nicaragua

La frontera entre Hondures i Nicaragua és la frontera internacional totalment terrestre entre Hondures i Nicaragua a Centreamèrica delimitada en més de la meitat del seu traçat pel riu Coco.

## Traçat

La frontera terrestre comença al golf de Fonseca, a l'oceà Pacífic i acaba a la costa del Mar Carib, que separa els departaments meridionals hondurenys de Choluteca, Colón, Olancho i Gracias a Dios dels departaments nicaragüencs de Chinandega, Madriz, Nueva Segovia, Jinotega i la Regió Autònoma de l'Atlàntic Nord. El riu Coco forma part de la frontera oriental.
Pel que fa a la frontera marítima, en octubre de 2007 la Cort Internacional de Justícia (CIJ) va definir una nova frontera marítima que es projecta en alguns trams al nord del paral·lel 15° nord a favor de Nicaragua, i en un altre punt s'endinsa cap a el sud de la línia en disputa per afavorir Hondures.

## Història

Hondures i Nicaragua van formar part respectivament de la Federació d'Amèrica Central i de les Províncies Unides de l'Amèrica Central entre 1823 i 1838, quan les unions dels països es van enfonsar i ambdues nacions van obtenir la seva independència i van definir la frontera.
El 1937, l'emissió d'un segell de Nicaragua amb un adhesiu en part del territori hondureny que indicava "territori en disputa" gairebé va causar una guerra entre els dos països. El territori havia estat reclamat per Nicaragua, però Hondures va pensar que la qüestió s'havia tancat el 1906 quan un arbitratge del rei Alfons XIII d'Espanya li va concedir la zona. Les arrels del problema de la gènesi caòtica d'aquesta frontera es troben en el camí del procés d'independència en 1821 com a república federal.
En 2018 Hondures ha reforçat els passos fronterers degut a la crisi de Nicaragua d'aquell any.

## Referències

* ↑ «Hondures». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Nueva frontera de Honduras y Nicaragua se adentrará al norte y sur del paralelo 15 Arxivat 2018-11-01 a Wayback Machine., proceso.hn, 9 d'octubre de 2007
* ↑ Honduras y Nicaragua en paz limítrofe Arxivat 2019-03-21 a Wayback Machine., elnuevodiario.com.ni, 19 de desembre de 2017
* ↑ «The Stamp that Almost Caused a War».
* ↑ Cuando Alfonso XIII fue elegido árbitro entre Honduras y Nicaragua.
* ↑ Honduras refuerza seguridad en frontera por crisis en Nicaragua, diariolasamericas.com, 25 d'abril de 2018
# Frank Cifaldi

Frank Cifaldi és un conservador, historiador i desenvolupador de videojocs. És el director de la Video Game History Foundation i ha col·laborat en projectes com Mega Man Legacy Collection Digital Eclipse i les remasteritzacions de The Disney Afternoon Collection. També és conegut per la seva extensa col·lecció personal de publicacions periòdiques de videojocs. Cifaldi també ha investigat els primers anuncis de videojocs, els primers prototips de Nintendo, i la data de llançament oficial de Super Mario Bros. Va oferir una presentació sobre la preservació dels jocs a la Game Developers Conference del 2016. Cifaldi també és un antic editor de funcions de Gamasutra i un antic amfitrió del podcast Retronauts.

## Remissions

* ↑ Bowman, Mitch. «Inside The Video Game History Foundation». Polygon, 27-02-2017. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Alexandra, Heather. «New Non-Profit Has Plans To Save Gaming's Past». Kotaku, 27-02-2017. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Alexandra, Heather. «Why Some Video Games Are In Danger of Disappearing Forever». Kotaku, 12-12-2017. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Sarkar, Samit. «Mega Man Legacy Collection remasters first six games this summer». Polygon, 08-06-2015. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Hall, Charlie. «Why is The Disney Afternoon Collection so good? Because one of the devs helped pirate it as a kid». Polygon, 18-04-2017. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Corriea, Alexa Ray. «These Lord of the Rings games were never released». Polygon, 25-09-2014. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Hamilton, Kirk. «The First And Only English-Language Review Of Super Mario Bros.». Kotaku, 29-01-2014. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Alexandra, Heather. «It Took Five Years For One Man To Find The First NES Advertisement». Kotaku, 19-12-2016. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Hall, Charlie. «This could be the first code Satoru Iwata ever wrote for Nintendo». Polygon, 16-08-2016. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Hamilton, Kirk. «Nobody Knows When the Hell Super Mario Bros. Was Released». Kotaku, 28-03-2012. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Orland, Kyle. «How the demonization of emulation devalues gamings heritage». Ars Technica, 20-03-2016. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Hall, Charlie. «Emulation isn't a dirty word, and one man thinks it can save gaming's history». Polygon, 18-03-2016. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Kohler, Chris. «Take Frank Cifaldi's Job at Gamasutra». Wired, 09-04-2007. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Parish, Jeremy. «Cover Story: Retronauts Looks Back 30 Years to the NES Launch». USgamer, 27-10-2015. Arxivat de l'original el 2021-12-09. [Consulta: 22 gener 2018].

## Bibliografia

* «The Case of the Disappearing Video Games». USgamer, 28-01-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 22 gener 2018].

## Enllaços externs

* Frank Cifaldi - Lloc web oficial
# Frank Costello (jugador de bàsquet)

Francis Costello, més conegut com a Frank Costello (Boston, 16 de desembre de 1951), és un exjugador de bàsquet nord-americà. Mesurava 2,01 metres d'alçada, i la seva posició a la pista era la d'aler pivot.
L'any 1973 va ser fitxat pel Círcol Catòlic per ocupar la posició de pivot de l'equip badaloní. S'hi va estar dos anys al Círcol, i es va casar amb una badalonesa. A pesar de l'interès del Barça per la seva contractació fou fitxat pel Joventut de Badalona la temporada 1975-76, convertint-se en el segon jugador nord-americà de la història del club, després del porto-riqueny Jorge Cuello. Costello va obrir la porta a la presència de jugadors estrangers a l'equip, en uns anys en què començava a ser necessària la incorporació de jugadors forans per no perdre pistonada amb els clubs capdavanters. La primera temporada només participà en la Copa Korac, degut a una normativa que impedia alinear durant un any a la Lliga als jugadors estrangers procedents d'altres clubs espanyols, i la següent jugà tant a la Lliga com a la competició europea.

## Referències

* ↑ «Se cumplen 40 años del debut de Frank Costello, el primer estadounidense del Joventut» (en castellà). Sport, 18-11-2015 [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ «Frank Costello. Jugador del Juventud para la Copa Korac» (en castellà). Mundo Deportivo, 31-08-1975 [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ «Francis Costello». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Frank Cross

Frank Moore Cross (Ross (Califòrnia) 13 de juliol 1921- Rochester (Nova York) 17 d'octubre de 2012)
És un professor emèrit de la Facultat de Teologia de Harvard, va ser professor estatunidenc del McCormick Theological Seminary de Chicago, Illinois, Estats Units de Nord Amèrica i candidat pel Albright Institute de Jerusalem per estudiar i desxifrar els Manuscrits de la mar Morta trobats en l'assentament de Qumran (Israel) amb el Doctor John Marc Allegro Catedràtic de la Universitat d'Oxford i els membres de la Ecole Biblique de Jerusalem, que estava dirigida pel pare Roland de Vaux, el Pare dominic Jean Starcky d'origen francès, el pare dominic Josef Milik d'origen polonès, el Doctor John Strugnell d'origen anglès, el Doctor Claustre Hunno Hunzinger d'origen alemany i que ràpidament va ser reemplaçat pel Pare Maurice Barllet, a la mort de de Vaux el va succeir com a director de l'École Biblique, el Pare Pierre Benoit.
El Professor Frank Moore Cross va ser un dels pupils del Doctor William Foxwell Albright, destacat orientalista nord-americà i pioner de l'arqueologia, lingüista i en ceràmica antiga. És considerat el pare de l'Arqueologia bíblica.

## Referències

* "The Dead Sea Scrolls Deception" ("L'Escàndol dels Manuscrits de la mar Morta") escrit per: Michael Baigent i Richard Leigh, Primera edició en anglès 1991. Segona Edició en Espanyol per Martínez Roca SA, Barcelona, Espanya; ISBN 84-270-1608-5
# Gabinet de govern d'Àustria 2016-2017

El govern de Christian Kern va prendre possessió del càrrec el 17 de maig de 2016 i es manté en l'actualitat. És un govern de coalició del Partit Socialdemòcrata d'Àustria (SPÖ) i del Partit Popular d'Àustria (ÖVP).
* XXV Legislatura (des del 16/12/2013)
* Canceller: Christian Kern (SPÖ)
| Ministeri Federal | Titulars |
| Ministeri Federal | 17 de maig de 2016 |
| Vicecanceller, Economia, Ciència i Recerca | Reinhold Mitterlehner (ÖVP) |
| Finances | Hans Jörg Schelling (ÖVP) |
| Integració, Afers Europeus i Internacionals | Sebastian Kurz (ÖVP) |
| Família i Joventut | Sophie Karmasin (Cap, ind. ÖVP) |
| Salut | Sabine Oberhauser (SPÖ) |
| Interior | Wolfgang Sobotka (ÖVP) |
| Justícia | Wolfgang Brandstetter (Cap, ind. ÖVP) |
| Mitjans de Comunicació, Administració, Arts i Cultura | Thomas Drozda (SPÖ) |
| Defensa i Esports | Hans Peter Doskozil (SPÖ) |
| Agricultura, Boscos, Medi Ambient i Gestió d'Aigües | Andrä Rupprechter (ÖVP) |
| Treball, Afers Socials i Protecció del Consumidor | Alois Stöger (SPÖ) |
| Educació | Sonja Hammerschmid (Cap, ind. SPÖ) |
| Transport, Innovació i Tecnologia | Jörg Leichtfried (SPÖ) |
| Secretaris d'Estat | Titulars |
| Secretaris d'Estat | 17 de maig de 2016 |
| Cancelleria | Muna Duzdar (SPÖ) |
| Vicecancelleria, Economia, Ciència i Recerca | Harald Mahrer (ÖVP) |

## Enllaços externs

* Noms oficials dels membres del govern austríac (alemany)
# Fresonara

Fresonara és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Basaluzzo, Bosco Marengo i Predosa.

## Galeria fotogràfica

* Ajuntament
* Façana de l'església
* Nau central de l'església
* Campanar
# Gazeta Montanyesa

La Gazeta Montanyesa va ser una publicació bisetmanal de Vic. Fou creada i dirigida el 1904 pel canonge Jaume Collell i Bancells.
Va ser una continuació de la publicació la Gazeta Vigatana (1904 - 1905) i que perdurà fins a l'any 1914.

## Referències

* ↑ «Gazeta de Vich | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 novembre 2020].
# Gazeta de Barcelona

* No s'ha de confondre amb Diario de Barcelona.
Gazeta (transformada o atribuïda més tard pel nom de Gazeta de Barcelona) és considerada la primera publicació periòdica catalana i de la península Ibèrica, impresa per Jaume Romeu a Barcelona. Va néixer el 28 de maig de 1641 durant la Guerra dels Segadors i va ser editada setmanalment en català fins al 1642. Posteriorment, es va incorporar el castellà fins a 1714. Gazeta incloïa notícies de Nàpols, Roma, Marsella, Gènova, entre altres ciutats.
El 1624 ja hi havia hagut un antecedent a Perpinyà. Gazeta era una bona imitació de la del francès Théophraste Renaudot del 1631.
| « | La curiositat dels Impresssors de França me ha donat ocasió de quels imite, perque lo que es bo sempre es imitable; Estas cartas nouas verdaderas per tants títols, estan foliadas y notadas ab lletra de quadern, perque los curiosos pugan ajuntar tots los successos que succexen en Europa, en particular en cada añ, perque axi los historiadors vajan segurs y advertits: Axi proseguiré, y qui voldrà tenir esta curiositat de volero juntar, y enquadernar podrà, y qui no, sabrà los successos assegurats, y impresos ja, enviats cada semmana de Paris. | » |
| — Jaume Romeu |||
Jaume Romeu també va editar el full setmanal Novas ordinarias (1641), traducció de les Nouvelles ordinaires editades per Renaudot com a complement de la Gazette francesa. Les tres Novas ordinarias impreses el 25 de maig, 1 de juny i 9 de novembre de 1641 són considerades la primera sèrie de publicacions netament informatives.

## Context

Durant gairebé dos segles, del 1714 al 1984, van dominar el panorama periodístic, tret dels breus períodes puntuals, perennes prohibicions centralistes. Durant tot aquest temps, des del segle xviii i XIX fins a la primera meitat del XX, totes les publicacions estaven absolutament controlades.
A Europa, les gasetes (l'antecedent més directe dels periòdics informatius) es publicaven des de principi del segle xvii (Anvers, 1605; Frankfurt, 1616). El 1661, vint anys després de l'aparició de la publicació catalana, va sorgir la primera gaseta a Madrid. L'aparició continuada a Barcelona de gasetes i noves ordinàries i extraordinàries és una conseqüència directa de l'adhesió de Catalunya al Regne de França.

## Referències

* ↑ Guillamet 2000, p. 119
* ↑ Guillamet 2000, p. 117
* ↑ «Catalunya, laboratori de creació i innovació». Culturcat. [Consulta: 5 agost 2012].
* ↑ Guillamet 2000, p. 118

## Vegeu també

* Rafael Figueró

## Bibliografia

* Guillamet, Jaume «La formació de la periodicitat durant els segles XVII i XVIII, a través de la premsa de Barcelona». Treballs de comunicació IEC, 2000. ISSN: 1131-5687.
* Núñez, Teresa. La prensa periódica de Barcelona en el siglo XVIII. Prensa erudita, gacetas y pronósticos.

## Enllaços externs

* «Gazeta de Barcelona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Gaceta de Barcelona del Sábado 8 de setiembre del año de 1759
# Frígola (licor)

La frígola és una marca registrada de família Marí Mayans, beguda estomacal típica de les Illes Pitiüses. Es fa amb la flor de la farigola, que es destil·la a un alambí. El licor resultant és dolç i de color ataronjat. Se sol servir freda, amb un glaçó de gel.

## Curiositats

Joan Miró bevia frígola amb Llorens Artigas i el seu fill quan acabaven les jornades de treball fent murals ceràmics.

## Referències

* ↑ Permanyer, Lluís «Quiere ver la escultura del escorxador». La Vanguardia, 18-09-1982 [Consulta: 8 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Entrada Arxivat 2009-12-19 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.
# Félix Resurrección Hidalgo Padilla

Félix Resurrección Hidalgo Padilla (Binondo, Manila, 21 de febrer de 1853 - Barcelona, 13 de març 1913) pintor impressionista filipí amb un estil que recorda força el de Pere Borrell del Caso.

## Biografia

Sent el tercer de set germans d'una família adinerada abandonà la carrera de lleis per a ingressar a l'Academia de Dibujo y Pintura de Manila quedant sota la tutela de l'artista espanyol Agustín Sáez Glanadell. Malgrat Hidalgo no formà mai part del grup anomenat ''ilustrados filipinos'' sempre va mantenir llaços d'amistat i proximitat amb ell. El 1875 organitzà una mostra d'algunes obres realitzades pels seus exercicis de dibuix del natural, que un any després foren exhibides durant l'Exposició Universal de Filadèlfia. El 1879 fou becat per l'Academia de Manila i viatjà a Espanya per a formar-se. Després d'estudiar a l'Academia de San Fernando de Madrid, decidí quedar-se a Europa fet que propicià la possibilitat de participar en exposicions destacades com l'exposició de Belles Arts de Madrid (1884), on guanyà la medalla de plata (la d'or la guanyà el també filipí Juan Luna) amb la pintura “Las Vírgenes cristianas expuestas al populacho”, l'Exposición General de las Islas Filipinas (Madrid, 1887), la Universal de París (1889), la Internacional de Bellas Artes (Barcelona, 1891 i Madrid, 1892), la Universal de Chicago (1893), la General de Filipinas (1895) i l'Exposició Universal de San Luis (1904), el qui va guanyar en aquesta última la medalla d'or gràcies a l'obra “El violinista”.

## Obres i museus

* Joven Filipina, Biblioteca Museu Víctor Balaguer (Vilanova i la Geltrú)
* Aparición del Apóstol Santiago al rey Ramiro I antes de la batalla de Clavijo Museo Bellas Artes de Álava (Àlaba)
* La barca de Aqueronte, Museo Nacional de Pintura (Madrid)
* Estudio del natural, Museo del Prado (Madrid)
* La vendedora de Lanzones, Museo del Prado (Madrid)
* El pescador de Sacag, Museo del Prado (Madrid)
* Paisaje con Carabaos, academia de San Salvador
* Las vírgenes cristianas expuestas al populacho, Metropolitan Museum of Manila,(Manila)

## Referències

* ↑ «Félix Resurrección Hidalgo Padilla». Museo del Prado. [Consulta: 4 desembre 2013].
* ↑ Ossorio Y Bernard, M. Galeria biografca de artistas españoles del sigle XIX. Madrid: Giner, 1975. ISBN 84-7273-084-0.
* ↑ «Félix Resurrección Hidalgo Padilla». Geringer Art. [Consulta: 4 desembre 2013].
# Gabriel Moya Sanz

Gabriel Moya Sanz, més conegut com a Gabi Moya (Alcalá de Henares, 20 de març de 1966) és un exfutbolista madrileny, que ocupava la posició de davanter. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va començar a destacar a l'equip de la seua ciutat natal. El 1986 s'incorpora al Reial Valladolid, amb qui debuta en Primera eixe mateix any, jugant 24 partits i marcant un gol. La consolidació arribaria al següent, quan marcaria sis en 35 partits. A partir d'ací i fins al final de la dècada dels 90, Moya seria un dels davanter per excel·lència de la lliga espanyola, sent titular en els diferents equips per on passaria i marcant cada any entre 5 i 10 gols. Abans de la seua retirada el 2000, només hi jugaria un any a Segona Divisió, la 98/99, amb el Sevilla FC.

### Clubs

* 86/91 Reial Valladolid 145/22
* 91/93 Atlètic de Madrid 54/11
* 93/96 Sevilla FC 106/20
* 96/97 València CF 35/7
* 97/98 RCD Mallorca 23/3
* 98/00 Sevilla FC 43/4

## Palmarès

* Copa del Rei 1992
* Supercopa espanyola 1997

## Selecció espanyola

Moya va ser cinc vegades internacional amb la selecció espanyola.
# Geoffroi II de Penthièvre

Geoffroy II de Penthièvre (mort el 1148), fill gran del comte Esteve I de Penthièvre, fou comte de Penthièvre de 1120/1137 a 1148.

## Biografia

Des de 1118 es va revoltar contra el seu pare i va reclamar per anticipat la seva part en l'herència. El comte Esteve va haver d'acceptar repartir el seu patrimoni entre els seus dos fills: Geoffroy II va obtenir llavors les ciutats de Lamballe i Moncontour on va establir les seves residències des de 1120.
Va construir el castell de Moncontour i el 3 de febrer de 1137 va fundar l'abadia cistercenca de Saint-Aubin-des-Bois filial de l'abadia de Bégard.

### Matrimoni i descendència

Geoffroy II es va casar amb Hawisa, filla de Joan I de Dol, senyor de Combourg que li va donar dos fills :
* Rival·ló de Penthièvre, comte del 1148 al 1162 († 1162)
* Esteve II de Penthièvre, comte del 1162 al 1164 († 1164)

## Notes

* ↑ Les abbayes Bretonnes pàgs. 367 a 371

## Fonts

* Obra col·lectiva en el marc de la biennal de les abadies bretones: Les Abbayes bretonnes co édition B.A.B Fayard Le Sarment Rennes (1983)
# Geoffroea

Geoffroea és un gènere d'arbustos i arbres petits tropicals i subtropicals de l'Amèrica del Sud.

## Vegeu també

* GRIN - Germplasm Resources information network. Genus: Geoffroea Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine.
* Burkart, A. E. Las leguminosas Argentinas - silvestres y cultivadas 2nd Edition. 1952
* Howard, R. A. The Enumeratio and Selectarum of Nicolaus von Jacquin 1973
* Ireland, H. & R. T. Pennington. A revision of Geoffroea (Leguminosae-Papilionoideae). Edinburgh J. Bot. 1999
# Geoffrey Wilkinson

Sir Geoffrey Wilkinson (Todmorden, Anglaterra, 1921 - Londres, 1996) fou un químic i professor universitari anglès guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1973.

## Biografia

Va néixer el 14 de juliol de 1921 a la població de Todmorden, situada al comtat de Yorkshire. Va estudiar química a la Universitat de Londres, on es graduà el 1941, i on el 1955 fou nomenat professor de química inorgànica.
L'any 1976 va ser fet Cavaller per part de la reina Elisabet II del Regne Unit. Wilkinson morí el 26 de setembre de 1996 a la seva residència de Londres.

## Recerca científica

El 1942 el professor Friedriech A. Paneth reclutava químics joves per al projecte de l'energia nuclear. Wilkinson va entrar en la selecció i fou enviat al Canadà, on va romandre als Laboratoris de Chalk River a Mont-real fins al 1946. Posteriorment va treballar al costat de Glenn T. Seaborg a la Universitat de Berkeley a Califòrnia, realitzant estudis de taxonomia nuclear, i després fou nomenat professor associat a l'Institut Tecnològic de Massachusetts on va iniciar la seva recerca sobre els compostos organometàl·lics dels metalls de transició com el monòxid de carboni i els alquens. Mitjançant la utilització d'espectres de difracció de raigs X va aconseguir trobar la constitució d'aquests compostos, demostrant com aquests contenien un àtom de ferro tancat entre dos anells de ciclopentandiè paral·lels, avui dia anomenats ferrocè.
Durant la seva curta estada a la Universitat Harvard va realitzar investigacions sobre les funcions de l'excitació dels protons en cobalt.
El 1973 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química, juntament amb el químic alemany Ernst Otto Fischer, pels seus treballs sobre compostos organometàl·lics.

## Enllaços externs

* «Geoffrey Wilkinson» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Geometria dels píxels

La geometria dels píxels és la disposició dels píxels que componen una imatge (colors primaris vermell, verd i blau) en un sensor d'imatge o pantalla de televisió, que es poden ordenar en diferents tipus de Patró (model)patró, i s'ha definit com a geometria dels píxels. La disposició geomètrica dels colors primaris dins d'un píxel varia depenent de l'ús (vegeu figura 1). A la pantalla d'un ordinador, ja sigui un tub de raigs catòdics o una pantalla de cristall líquid, que normalment solen ser rectangles i mostren les vores, els components estan disposats en franges verticals. Les pantalles per veure una pel·lícula els va millor tenir patrons triangulars o en diagonal perquè segons la distància a que s'observin, l'espectador percep millor la variació d'imatge.
* Triangular (Delta)
* Bandes
* Diagonal
El coneixement de la geometria dels píxels utilitzada per una pantalla es pot utilitzar per crear imatges de mapa de bits d'una superior resolució aparent de pantalla emprant subpixels renderitzats.

## Referències

* ↑ Herman Kruegle. CCTV Surveillance. Butterworth-Heinemann, 2006. ISBN 0750677686.
# Genuci (sacerdot)

Genuci (en llatí Genucius) va ser un sacerdot de la deessa Magna Mater. El pretor Gneu Aufidi Orestes li va deixar una herència, però en va ser privat pel cònsol Mamerc Emili Lèpid Livià (77 aC), al·legant que Genuci no era ni un home ni una dona, sinó un eunuc que a l'època eren considerats com un gènere neutre.

## Referències

* ↑ Valeri Màxim. De Factis Dietisque Memorabilibus VII,7.6
# Germán Lorente Guarch

Germán Lorente Guarch (Vinaròs, 25 de novembre de 1932 - Madrid, 26 d'agost de 2019) va ser un director de cinema valencià. Les seves primeres pel·lícules, coproduccions internacionals, van ser ambientades en espais naturals i música moderna i foren prometedores, però en la dècada de 1970 i la dècada de 1980 va dedicar-se al cinema més comercial.

## Filmografia

* Donde tú estés / Un amore ed un addio (1964)
* Playa de Formentor (1964)
* Vivir al sol (1965)
* Un día después de agosto (1968)
* Las nenas del Mini mini (1969)
* Una chica casi decente (1971)
* Coqueluche (1971)
* Chica de Via Condotti (1974)
* Sensualidad (1975)
* Striptease (1976)
* La Violación (1977)
* Hold-up (1977)
* Tres mujeres de hoy (1980)
* La vendedora de ropa interior (1982)
* Adolescencia (1982)

## Referències

* ↑ Porras, Gabriel. Julia Martinez, Vocacion de Actriz. LibrosEnRed, 2007, p. 258. ISBN 1597542792.
* ↑ Checa Godoy, Antonio. Las coproducciones hispano-italianas: una panorámica (pan, amor y cine) (en castellà). Editorial Padilla Libros, 2005, p. 52. ISBN 8484343367.