OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cas del 3%

El cas del 3%, anomenat posteriorment també cas ADIGSA, es un escàndol de corrupció política que apunta al cobrament d'un percentatge del 3% del pressupost de les obres públiques adjudicades per part del govern de la Generalitat de Convergència i Unió, que va implicar a Jordi Pujol.
Aquest cas va sorgir a conseqüència de l'esfondrament causat per les obres del metro en el barri del Carmel de Barcelona. En el ple del Parlament sobre aquests fets, el 24 de febrer del 2005, el president Pasqual Maragall es va defensar de les acusacions de Convergència i Unió i va afirmar que aquest partit tenia "un problema anomenat 3%", en al·lusió al rumor que deia que la formació d'Artur Mas havia cobrat comissions per l'adjudicació d'obres quan dirigia la Generalitat. Mas amenaçà de deixar tot sol el govern del tripartit en la reforma de l'Estatut, cosa que hauria impedit dur-la endavant, i interposà una querella contra el president per calúmnies. Per aquest motiu, Maragall es va haver de retractar de tot el que havia dit i Mas, per la seva banda, va retirar la querella.
Es va constituir una comissió parlamentària per estudiar les acusacions de Maragall, que el 25 de maig del 2005 va lliurar les seves conclusions. D'acord amb aquestes, no es va poder acreditar el presumpte cobrament de comissions a canvi d'adjudicacions d'obres públiques, però s'instava la implantació de mecanismes que afavorissin la claredat en els comptes dels partits polítics, com l'eliminació de les donacions anònimes.

## Referències

* ↑ «Maragall acusa a CiU de cobrar comisiones en la adjudicación de obras y Mas le obliga a rectificar» (en espanyol). elmundo.es, 04-03-2005. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «Maragall pide perdón por lo del 3% y CiU le quita la querella» (en espanyol). 20minutos.es, 11-03-2005. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «La comisión del Carmel no halla rastro de corrupción tras 28 sesiones» (en espanyol). lavanguardia.es, 06-05-2005. [Consulta: 8 setembre 2015].
# (2769) Mendeléiev

(2769) Mendeléiev és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert l'1 d'abril de 1976 per l'astrònom rus Nikolai Stepànovitx Txernikh (1931-2004) des de l'Observatori Astrofísic de Crimea, a Naúchni.

## Designació i nom

Mendeléiev rebé inicialment la designació de 1976 GZ2. El 1984, l'anomenaren en honor del químic rus Dmitri Mendeléiev (1834-1907), autor de la taula periòdica dels elements químics. Altres nom són 1953 EA1 i 1981 AS.

## Característiques orbitals

Mendeléiev està situat a una distància mitjana del Sol de 3,141 ua, podent allunyar-se'n fins a les 3,542 ua i aproximar-se fins a les 2,740 ua. Té una excentricitat de 0,1276 i una inclinació orbital de 2,522 graus. Empra en completar una òrbita entorn del Sol 2033 dies (5,57 anys).

## Característiques físiques

Té un diàmetre de 13,9 km i un període de rotació de 8,23 h. La magnitud absoluta de Mendeléiev és 12,1.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=2769.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 gener 2024].
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database Browser». [Consulta: 15 abril 2019].
# 847

El 847 (DCCCXLVII) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Fundació de la ciutat de Bagan (Myanmar).
* Ignasi succeeix a Metodi I com a patriarca ecumènic de Constantinoble.
* Lleó IV succeeix a Sergi II com a papa de Roma.

## Referències

* ↑ «Pagan». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ Jeffreys, Haldon i Cormack, 2008, p. 972.
* ↑ Jeffreys, Haldon i Cormack, 2008, p. 974.

## Bibliografia

* Jeffreys, E.; Haldon, J.; Cormack, R. The Oxford Handbook of Byzantine Studies (en anglès). Oxford University Press, 2008. ISBN 978-0-19-925246-6.
# Casa dels Canonges (Cassà de la Selva)

La Casa dels Canonges és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'origen medieval. Només s'hi conserva la façana de la plaça Dr. Botet i restes de l'antiga estructura interior que avui són utilitzats com a parets mestres. Tota l'estructura interior és moderna. Cal remarcar l'existència de dues finestres gòtiques a la primera planta amb columna central i capitell de pedra utilitzat freqüentment en l'arquitectura d'aquella època. Les finestres i obertures són amb carreus de pedra de Girona. La façana és arrebossada.

## Història

Segons sembla aquesta casa hauria estat propietat del capítol de la catedral de Girona en l'edat mitjana. Amb la confiscació dels béns eclesiàstics, el govern va disposar la venda d'aquest immoble. El 6 de maig de 1842 l'Ajuntament inicia tràmits per aconseguir la propietat de l'edifici. En el registre de la propietat de Girona, consta que el 1878 la finca era propietat de Josep Ros i Carbó que no va justificar la propietat per títol hereditari sinó que ho va fer per un expedient possessori, tal com es va fer en molts casos amb els béns de procedència eclesiàstica.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Canonges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Casa dels Barquets

La Casa dels Barquets, o Casa Domènec Girbau, és un edifici de l'arquitecte Josep Goday i Casals en el municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat, situat a la part més alta d'una gran finca que ocupa l'espai entre la platja de Sant Pol i la carretera de Sant Feliu a Palamós. És una casa de planta rectangular, que consta de planta, pis principal i golfes, i té la teulada a dues vessants. Va ser construïda salvant el desnivell del terreny, i s'hi accedeix des de la carretera a Palamós. Es troba envoltada d'un gran jardí i té un mirador en direcció al mar.
L'obra presenta com a elements remarcables els esgrafiats de decoració de la façana, amb un fris de barques que va donar el nom popular de la casa.

## Història

La casa Domènech-Girbau va ser realitzada per l'arquitecte Josep Goday l'any 1910, juntament amb la casa Girbau, situada a la finca del costat i de característiques similars. Ambdues obres són de la primera etapa d'activitat professional de Goday; així, corresponen al moment de transició del modernisme al noucentisme, i expressen la influència en l'arquitecte de l'obra de l'anomenada etapa "blanca" del seu mestre Josep Puig i Cadafalch.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Domènech-Girbau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
# Casa dels Capets

La Casa dels Capets o Casa de França (Maison de France) o Capets directes (Capétiens directs) va ser la casa reial que governà França de forma continuada entre els anys 987 al 1328.
El seu nom prové d'Hug Capet (938-993), duc de París i fundador del llinatge. És la tercera i, a través de diferents branques joves, última dinastia a pujar al tron del Regne de França.

## Genealogia

| Nom Català — Francès | Període històric | Parentiu |
| Hug I Capet — Hugues Capet | 938–987–996 | Fill d'Hug el Gran, comte de París |
| Robert II de França — Robert le Pieux | 970–996–1031 | Fill d'Hug Capet i Adelaida d'Aquitània |
| Enric I de França — Henri I$^{er}$ | 1008–1031–1060 | Fill de Robert II de França i Constança d'Arle |
| Felip I de França — Philippe I$^{er}$ | 1052–1060–1108 | Fill d'Enric I de França i Anna de Kíev |
| Lluís VI de França — Louis le Gros | 1081–1108–1137 | Fill de Felip I de França i Berta d'Holanda |
| Lluís VII de França — Louis le Jeune | 1119–1137–1180 | Fill de Lluís VI de França i Adelaida de Savoia |
| Felip II August — Philippe Auguste | 1165–1180–1223 | Fill de Lluís VII de França i Adela de Xampanya |
| Lluís VIII de França — Louis le Lion | 1187–1223–1226 | Fill de Felip II de França i d'Isabel d'Hainault |
| Lluís IX de França — Louis o Saint-Louis | 1215–1226–1270 | Fill de Lluís VIII de França i Blanca de Castella |
| Felip III de França — Philippe le Hardi | 1245–1270–1285 | Fill de Lluís IX de França i Margarida de Provença |
| Felip IV de França — Philippe le Bel | 1268–1285–1314 | Fill de Felip III de França i Elisabet d'Aragó |
| Lluís X de França — Louis le Hutin | 1289–1314–1316 | Fill de Felip IV de França i Joana I de Navarra |
| Joan I de França — Jean I$^{er}$ le Posthume | 1316 (5 dies) | Fill de Lluís X de França i Clemència d'Hongria |
| Felip V de França — Philippe le Long | 1291–1316–1322 | Fill de Felip IV de França i Joana I de Navarra |
| Carles IV de França — Charles le Bel | 1294–1322–1328 | Fill de Felip IV de França i Joana I de Navarra |

## Notes

* ↑ La primera i darrera data corresponen als anys de naixement i mort, mentre que l'any intermedi és el de pujada al tron.
* ↑ Si bés Lluís X de França va tenir descendència, dos factors permeteren a Felip V de França heretar el tron que deixava vacant el seu germà el 1316: la llei sàlica i la mort primerenca del fill de Lluís X.
# Adolf Gollmick

Adolf Gollmick (Frankfurt del Main, 5 de febrer de 1825 - 7 de març de 1883) fou un compositor alemany pertanyent a un família de músics, car el seu avi Karl Friedrich (1774-1852) fou un tenor força reconegut i el seu pare Carl (1796-1866) fou un musicòleg i un percussionista d'orquestres conegudes.
Fill de Karl Gollmick, va estudiar amb el seu pare i altres professors a Frankfurt del Main, i el 1844 es va establir a Londres com a pianista i professor. Va compondre 3 òperes còmiques: Dona Constanza, estrenada al Criterion Theatre el 1875; L'Oracle interpretat al Bijou Theatre, Bayswater, 1864; i Balthasar realitzada privadament a Frankfurt, el 1860; Altres obres inclouen 2 "cantates operístiques": The Blind Beggar's Daughter of Bethnal Green i The Heir of Lynne, així com diverses obres simfòniques, peces per a piano i cançons.

## Referències

* ↑ https://musiqueclassique.forumpro.fr/t12685-adolph-gollmick-1825-1883
* https://www.encyclopedia.com/arts/dictionaries-thesauruses-pictures-and-press-releases/gollmick-adolf
# Absolut (perfumeria)

Els absoluts són extractes essencials de plantes, similars als olis essencials, que s'obtenen per extracció amb dissolvents. S'utilitzen en perfumeria i aromateràpia.

## Producció

En primer lloc, el material vegetal s'extreu amb un dissolvent hidrocarbur, com l'hexà, per obtenir un concret que posteriorment s'extreu amb etanol. L'extracte d'etanol es refreda (per exemple, a -15 °C) per solidificar-ne les ceres i es filtra en fred per tal d'obtenir-ne un extracte líquid. En evaporar l'etanol, s'obté l'absolut.
Tradicionalment, es macerava el material vegetal en greixos vegetals o animals (enfleurage) per tal d'obtenir-ne el concret, que posteriorment es tractava amb etanol per tal d'obtenir-ne l'absolut.

## Caràcter i ús

Algunes matèries primeres són massa delicades o massa inertes per ser destil·lades al vapor i només es pot produir la seva aroma mitjançant extracció amb dissolvents. Exemples d'aquestes són Jasminum officinale i la cera d'abella. Entre els absoluts més emprats en perfumeria s'inclouen els de rosa, gessamí, tuberosa, ylang-ylang, mimosa, borònia, lavanda, lavandí, gerani, sàlvia romana, violeta, molsa de roure i fava tonca.
L'oli de rosa, l'absolut de gessamí, l'absolut de tuberosa i l'oli de flors de taronja són valuosos ingredients emprats en perfumeria i com a aromatitzants.

## Referències

* ↑ Larousse del perfume y las esencias (en castellà). Barcelona: Larousse, 2000, p. 62-63. ISBN 84-8016-494-8.
* ↑ Fahlbusch, Karl-Georg [et al.].. «Flavors and Fragrances». A: Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (en anglès). 7a ed. Wiley, 2007, p. 83.
# ASC Société Nationale Industrielle et Minière

L'ASC Société Nationale Industrielle et Minière o Association Sportive et Culturelle de la SNIM és un club de futbol maurità de la ciutat de Nouadhibou.

## Història

L'equip guanyà el seu primer títol, la copa mauritana, l'any 1992 amb el nom de Port de la SNIM de l'Armée. Això li donà dret a participar per primer cop a una competició africana, la recopa, l'any següent. El 2002 ascendí de nou a primera divisió. El 2007 fou segon a la lliga i el 2008 participà per primer cop a la Lliga de Campions de la CAF. Fou conegut com a CF Cansado (Club de Football de Cansado) quan fou propietat de Cansado de 2009 a 2012.

## Palmarès

* Lliga mauritana de futbol:
** 2009, 2010
* Copa mauritana de futbol:
** 1992

## Referències

* ↑ «Mauritania - Club colours». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Mauritania – List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Mauritania - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Charles Howard-Bury

El tinent coronel Charles Kenneth Howard-Bury (Castell de Charleville, Comtat d'Offaly, Irlanda, 15 d'agost de 1883 - 1963) va ser un oficial de l'exèrcit britànic, explorador, botànic i polític irlandès.
Nascut al Castell de Charleville, fou l'únic fill del capità Kenneth Howard-Bury (1846-1885). Educat a Eton College i Sandhurst. Interessat en una escalada des de la joventut.
Howard-Bury es va allistar als King's Royal Rifle Corps l'any 1904 i fou enviat a l'Índia, on viatava i caçava. El 1905 va entrar en secret al Tibet sense permís i va ser reprès per Lord Curzon. Els seus primers diaris de viatge de 1906 mostren el seu gran poder d'observació, coneixement enciclopèdic de la història natural, i els seus coneixements lingüístics. Va viatjar extensament i va visitar el Tibet, Caixmir i el Karakoram. Durant la Primera Guerra Mundial, va veure acció al Somme, Ieper i Passendale. Va ser capturat pels alemanys i va ser presoner de guerra fins a 1919.
El 1921 va ser el líder de l'expedició de reconeixement de l'Everest, organitzada i finançada pel Monte Everest Comitè, un òrgan conjunt del Club Alpí i de la Royal Geographical Society. L'expedició el va fer una figura pública i el 1922 va ser elegit al Parlament com unionista, i després de Chelmsford des de 1926 fins a la seva renúncia el 1931.
El 1922 va escriure un informe complet de l'expedició i va publicar "Mount Everest The Reconnaissance, 1921" (ISBN 1-135-39935-2).

## Referències

* ↑ Isserman, Maurice; Weaver, Stewart. Fallen Giants: A History of Himalayan Mountaineering from the Age of Empire to the Age of Extremes (en anglès). Yale University Press, 2010, p. 85. ISBN 0300164203.
# Charles Hueber

Charles Hueber (Guebwiller, 1883 – Estrasburg, 1943) fou un sindicalista i polític alsacià. Treballà com a obrer, i milità al Partit Socialdemòcrata d'Alemanya, del que en fou secretari permanent el 1910. Fou un dels líders del moviment revolucionari alsacià de 1918, i com a sindicalista del metall, organitzà les vagues de 1920
Després del Congrés de Tours del SFIO el 1920, ingressà al Partit Comunista Francès, del que en fou secretari al Baix Rin i diputat a l'Assemblea Nacional Francesa de 1924 a 1929, on es distingí per donar suport a l'autonomisme alsacià. El 1929 fou elegit alcalde d'Estrasburg en una curiosa aliança entre comunistes i autonomistes alsacians de la Unió Popular Republicana, anomenada Volksfront. Entre altres mesures, va fer penjar la Rot un Wiss a l'ajuntament. El 1935 fou derrotat en l'alcaldia per Charles Frey i el 1936 fou elegit novament diputat amb els Independents d'Acció Popular, encara que després es passà al Partit d'Unitat Proletària. El 1939 es va unir al Landespartei, prohitlerià. Quan va morir el 1943 fou enterrat amb honors per les autoritats d'ocupació nazis.

## Enllaços externs

* Diccionari dels diputats.
# Aitor Hernández Gutiérrez

Aitor Hernández Gutiérrez (Ermua, 24 de gener de 1982) és un ciclista basc, professional des del 2004 fins al 2010. Inicià la seva carrera al ciclocròs, passant el 2003 a córrer en carretera.
Com a ciclista professional el seu únic èxit ha estat la victòria al premi de la muntanya de la Volta al País Basc de 2007.

## Palmarès en ruta

* 2006
** Vencedor del Premi de la combativitat en la 20a etapa del Tour de França
* 2007
** Vencedor del Gran Premi de la muntanya de la Volta al País Basc

### Resultats al Tour de França

* 2006. 136è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 81è de la classificació general
* 2009. 96è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2007. No surt (12a etapa)

## Palmarès en ciclocròs

* 2012-2013
** Campió d'Espanya de ciclocròs
** 1r al Ciclocròs d'Igorre
** 1r al Ciclocròs Ciutat de València
* 2013-2014
** 1r al Ciclocròs de Laudio
** 1r al Ciclocròs d'Igorre
** 1r al Ciclocròs Ciutat de València
* 2014-2015
** Campió d'Espanya de ciclocròs
** 1r al Ciclocròs de Laudio
** 1r al Trofeu San Andrés
** 1r al Ciclocròs d'Igorre
** 1r al Ciclocròs Ciutat de València
* 2015-2016
** 1r al Ciclocròs de Laudio
** 1r al Trofeu San Andrés
* 2016-2017
** 1r al Trofeu Joan Soler

## Enllaços externs

* Fitxa d'Aitor Hernández a sitiodeciclismo.net
# Abu-Saïd Uthman II

Abu-Saïd Uthman II (àrab: أبو سعيد عثمان, Abū Saʿīd ʿUṯmān) fou sultà abdalwadita de Tlemcen del 1348 al 1352, juntament amb el seu germà Abu-Thàbit I.
Després de l'ocupació marínida de Tlemcen el 1337 el príncep Abu-Saïd Uthman (rebesnet d'Abu-Yahya I Yaghmuràssan ibn Zayyan va ser enrolat com altres prínceps a l'exèrcit del sultà conqueridor Abu-l-Hàssan Alí, però quan aquest va patir la decisiva derrota de Kairuan el 1348, com altres caps va abandonar l'exèrcit i junt amb el seu germà Abu-Thàbit I va reunir els partidaris de la dinastia que els van jurar fidelitat i van marxar cap a Tlemcen amb un exèrcit principalment format per maghrawes i els Banu Tudjin. Però a la ciutat el governador marínida Uthman ibn Yahya Ibn Djerrar (que era parent llunyà dels abdalwadites) s'havia declarat independent i no estava disposat a deixar sense més ni més el poder comptant amb el suport del governador militar que era cosí seu. L'exèrcit va derrotar els partidaris d'Ibn Djarrar en diversos xocs menors i es va presentar davant Tlemcen; llavors va esclatar una revolta a la ciutat i al mateix temps els atacants ja estaven entrant. El poble va portar als dos prínceps al palau i els va aclamar (17 de setembre de 1348). Ibn Djarrar va ser fet presoner però va rebre l'aman; no obstant sospitós al nou govern fou empresonat al cap de pocs dies i va morir violentament a presó el desembre de 1348.
Abu-Saïd Uthman II com a germà gran va rebre una autoritat superior i el seu nom constaria a les monedes i a la khutba; el seu germà seria el cap de l'exèrcit i de les tribus nòmades. Un tercer germà, el més gran, Abu-Yakub, va romandre en el seu retirament espiritual de Nedromah om feia vida d'asceta i va ser cridat a Tlemcen però va refusar abandonar la seva vida. Uthman tanmateix va destacar per la seva pietat i horror als vicis.
El 1352 el sultà marínida Abu-Inan Faris va atacar Tlemcen. Derrotats els abdalwadites, Abu-Saïd va intentar fugir però fou capturat el 25 de juny de 1352 i Abu-Inan el va fer executar immediatament.
| Precedit per: ocupació marínida | emir abdalwadita 1283-1304 | Succeït per: Abu-Thàbit I associat 1348-1352, sol 1352 |

## Referències

* Abat J.J. L. Bargès, Complément de l'histoire des Beni-Zeiyan, rois de Tlemcen, ouvrage du cheikh Mohammed Abd'al-Djalil al-Tenesy, París 1887.
# Aleksei Ribalkin

Aleksei Ribalkin (en rus Алексей Рыбалкин) (Taganrog, 16 de novembre de 1993) és un ciclista rus professional des del 2012 i actualment a l'equip Gazprom-RusVelo.

## Palmarès

* 2011
** 1r a la Volta a Ístria i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Besaia
* 2012
** 1r a la Volta al Bidasoa i vencedor de 2 etapes

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. 106è de la classificació general

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Albert Quintana Peñuela

Albert Quintana Peñuela (Palma, 1948-1978) fou un geògraf mallorquí. Es va llicenciar en història general per la Universitat de Salamanca (1969). En el curs 1971-1972 es va incorporar al Departament de Geografia de la Facultat de Filosofia i Lletres de Palma, on exercí la docència fins al 1978. El 1975 es doctorà amb la tesi "El sistema urbano de Mallorca". El 1973 va participar en l'equip que va preparar les propostes de rehabilitació del Puig de Sant Pere. El 1978 va ser director general de la conselleria d'Ordenació del Territori del Consell General Interinsular de les illes Balears. Publicà nombrosos articles sobre geografia de Mallorca i sobre teoria de la geografia a revistes com "Trabajos de Geografía". "Mayurqa" i "Lluc". El 1981 la revista Mayurqa va dedicar un número monogràfic a la seva memòria. El 2008 es va publicar "Albert Quintana: el seu temps i la seva obra" coordinat per Antoni Artigues, Macià Blázquez, J. Gual, J. Mateu, Ivan Murray i Onofre Rullan.

## Obres

* El puerto de Palma de Mallorca. Salamanca : Universidad, Departamento de Geografía, 1974.
* El sistema urbano de Mallorca. Barcelona: Universidad de Barcelona, 1978. B 41903-1978. També a Palma: Ed. Moll, 1979.
* Juan Marsé. Ciudad y novela. Últimas tardes con Teresa: organización del espacio y producción de imagen. 1978, 1984. Amb Francisco J. Díaz de Castro.
* Poemas. Recull pòstum seleccionat per Francisco J. Díaz de Castro. Palma: Ed. Cort, 1979.

## Referències

* ↑ «Quintana Peñuela, Albert». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 129-130. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ A. Artigues (et al.) coord,. Albert Quintana: el seu temps i la seva obra. Palma: Direcció General d'Ordenació del Territori, 2008. ISBN PM 1575-2008.
# Túnel de Tarrés

El Túnel de Tarrés és una construcció historicista protegida com a bé cultural d'interès local que es troba al municipi de Vinaixa. És inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un túnel de la via fèrria de la Línia Lleida-Reus-Tarragona, entre els municipis de Vinaixa i Tarrés, que té 712 metres de llargada. Destaca a l'entrada una estructura d'aspecte fortificat feta amb carreus ben escairats, disposats en filades, de pedra deixada a la vista. Flanquejant aquesta estructura amb merlets, hi ha dues torres circulars per les que s'hi pot pujar. A la boca hi ha una inscripció que dona indicacions referents al túnel. L'interior del túnel té un sòcol de pedra del que arrenquen les filades de maons que componen la volta.

## Referències

* 1 2 «Túnel de Tarrés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Macroscelides micus

Macroscelides micus és una espècie de mamífer de l'ordre de les musaranyes elefant. És endèmica del nord-oest de Namíbia. Fou descrita per primera vegada el 2014. Amb una llargada d'uns 19 cm i un pes de menys de 28 g, es tracta de la musaranya elefant més petita que es coneix.

## Taxonomia

L'espècie fou descoberta després d'una sèrie d'estudis morfològics d'exemplars conservats a l'Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, a San Francisco. Els científics observaren que alguns espècimens tenien el pelatge d'una suau tonalitat rovellada, diferent del color de pèl de les altres espècies de musaranyes elefant conegudes aleshores. Entre el gener del 2005 i l'agost del 2011, els zoòlegs en capturaren 21 exemplars a Namíbia i els analitzaren. Finalment, els classificaren com a nova espècie, basant-se en estudis filogenètics del citocrom b mitocondrial i les molècules d'ARN 12S.

## Referències

* ↑ John P. Dumbacher, Galen B. Rathbun, Timothy O. Osborne, Michael Griffin, Seth J. Eiseb «A new species of round-eared sengi (genus Macroscelides) from Namibia» (en anglès). Journal of Mammalogy. American Society of Mammalogists, 95, 3, 2014, pàg. 443-454. DOI: 10.1644/13-MAMM-A-159. ISSN: 1545-1542.