OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barry (Illinois)

Barry és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.368 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barry tenia 1.368 habitants, 552 habitatges, i 363 famílies. La densitat de població era de 463,3 habitants/km².
Dels 552 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 32,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.635 $ i la renda mediana per família de 37.143 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.607 $ mentre que les dones 18.050 $. La renda per capita de la població era de 18.097 $. Aproximadament el 9,2% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barrufet (desambiguació)

«Barrufet» té aquests significats:
* Mitologia catalana:
** Barrufet, follet en general, follet del vent, diable, diablet, dimoni.
* Ficció:
** Els barrufets, còmics i posterior sèrie de televisió sobre els personatges creats per Peyo com a Schtroumpfs i traduïts al català com a "barrufets".
** Els barrufets negres, còmic de la col·lecció dels barrufets.
** Els barrufets i l'ou, còmic de la col·lecció dels barrufets.
** Els barrufets (pel·lícula), un film de 2011 basat en els còmics homònims.
** Els Barrufets. El poble amagat, un film del 2017.
** Barrufeta, personatge femení dels còmics de Peyo.
Viccionari
# Banc Alacantí de Comerç

El Banco Alicantino de Comercio (Banc Alacantí de Comerç) fou un banc del País Valencià amb seu a la ciutat d'Alacant. Fou fundat el 1969 i en el seu consell hi van formar part destacades personalitats polítiques locals d'aquells anys. El 1972 el seu president era Agatángelo Soler Llorca, el seu vicepresident Artemio Payá Rico i entre els vocals Antonio Pérez Adsuar. A finals de la dècada del 1970 fou adquirit pel grup Rumasa de José María Ruiz-Mateos. Fou expropiat juntament amb altres empreses del grup Rumasa el 23 de febrer de 1983. Atribuït a Banesto, en desembre de 1990 Ruiz Mateos va demanar la reversió d'aquest banc, però li fou denegada pel Tribunal Superior de Justícia de Madrid.
Tot i que ja no desenvolupava cap activitat bancària, el març de 2011. prèvia autorització del Banc d'Espanya, fou adquirit per la societat Renta 4 per 15 milions d'euros. La intenció de Renta 4 és d'iniciar la fusió del Banc Alacantí de Comerç i Renta 4 Servicios de Inversión, societat matriu del grup, per tal d'integrar el Banc el en grup i configurar-lo com una societat capçalera del Grup.

## Referències

* ↑ Federico Martínez Roda Valencia y las Valencias: su historia contemporánea (1800-1975), p. 109
* ↑ El Banco Alicantino de Comercio no fue incluido en la lista de expropiaciones, El País, 26 de febrer de 1983
* ↑ Denegado el derecho de reversión a Ruiz-Mateos de dos bancos de Rumasa, El País, 19 de desembre de 1990
* ↑ Renta 4 compra el Banco Alicantino de Comercio a Banesto, Europa Press, 7 de febrer de 2011
* ↑ Renta 4 formaliza la compra del Banco Alicantino de Comercio, Diario Información, 30 de març de 2011
# Napuka

Napuka és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia francesa. Forma part, junt amb Tepoto Nord, de les illes de la Decepció. Administrativament, és el cap de la comuna de Napuka, que inclou els dos atols. Està situat al nord-est de l'arxipèlag, a 926 km de Tahití.

## Geografia

És un atol de forma ovalada, de 9 km de llarg i 3 km d'ample. La llacuna ocupa una àrea de 18 km² i les terres emergides, 8 km². No existeix cap pas practicable entre la llacuna i l'oceà. L'anella coral·lina està formada per dues illes i 32 illots.
A l'illa de l'est hi ha l'aeroport, i a l'illa del nord la vila principal: Tepukamaruia. La població era de 255 habitants al cens del 2032, i el principal recurs econòmic és la producció de copra.

## Història

Napuka va ser colonitzat des dels atols veïns de les Tuamotu. S'hi han trobat restes arqueològiques d'una desena de maraes, amb closques de tortugues al subsol. L'atol és un dels llocs utilitzats per les tortugues marines per niar.
El primer europeu a arribar-hi va ser l'anglès John Byron, el 1765. També s'ha conegut com a Whytoohee i Tepukamaruia.

## Referències

* ↑ «Les résultats du recensement de la population 2022 de Polynésie française» (en francès). Institut de la statistique de la Polynésie française, 01-01-2023.
* ↑ Jacques Bonvallot, Les Atolls des Tuamotu, éditions de l'IRD, 1994, ISBN 9782709911757, p. 275-282.
* ↑ Pierre-Yves Toullelan, Tahiti et ses archipels, éditions Karthala, 1991, ISBN 2-86537-291-X, p. 61.
* ↑ (anglès) J.L. Young, « Names of the Paumotu Islands, with the Old Names So Far As They Are Known » Arxivat 2012-02-10 a Wayback Machine., The Journal of the Polynesian Society, Plantilla:Vol, Plantilla:Numéro, décembre 1899, p. 264-8.
# Verkhnessuérskoie

Verkhnessuérskoie (en rus: Верхнесуерское) és un poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 632 habitants.
# Fólkaflokkurin

El Partit del Poble o Hin føroyski fólkaflokkurin - radikalt sjálvstýri (Partit Feroès Popular-Radical per l'Autogovern) és un partit polític conservador a les illes Fèroe, liderat per Anfinn Kallsberg. El partit està afiliat a la Unió Internacional Demòcrata. A les últimes eleccions del 20 de gener de 2004, el partit va obtenir el 20,6% del vot popular i 6 dels 32 escons. El partit tradicionalment ha defensat una gran autonomia per a les Illes Fèroe, però el 1994 es mostrà partidari de la total independència de l'arxipèlag en coalició amb els partits Tjóðveldisflokkurin i Sjálvstýrisflokkurin.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Escut del Puig de Santa Maria

L'escut del Puig de Santa Maria és un símbol representatiu oficial del Puig de Santa Maria, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Horta Nord. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camper d'atzur, tres monts d'or somats d'un castell del mateix metall, maçonat i aclarit de sable i surmontat d'un estel d'argent. En cap, en camper d'or, quatre pals de gules. Al timbre, corona reial oberta, segons la tradició del Regne de València. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 16 de desembre de 2022. Es tracta del mateix disseny proposat pel Consell Tècnic d'Heràldica i Vexil·lologia de la Generalitat el 28 de maig de 2021.
Abans, l'Ajuntament utilitzà un escut, aprovat pel Ple de l'Ajuntament de 29 de setembre de 1989, però que no arribà a oficialitzar-se, amb el següent blasonament:
| « | Escut heràldic de la vila en el disseny del qual s'inclou tres monts en camp d'atzur, la del mig somada per un castell, surmontat d'una estel d'argent, en el centre superior del camp i més amunt els escuts d'armes dels antics senyors del lloc, els Entença i la Ciutat de València. | » |
La Conselleria d'Administracions Públiques de la Generalitat Valenciana va denegar l'oficialització en resolució del 4 de novembre de 1994, tot adduint que la representació del castell i dels monts era un esquema paisatgístic sense forma heràldica, la contradicció de la representació simultània de la jurisdicció senyorial i la real, i l'inadmissibilitat de càrrega d'escuts amb tantes figures.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Horta Nord.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* ↑ «Resolució de 14 de setembre de 2022, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova l'escut del municipi d'Emperador» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 9.497, 26-12-2022.
* ↑ Gimeno, Ramón. «El Puig de Santa Maria» (en castellà). VexilologiaCValenciana, 08-05-2022.

## Enllaços externs

* "El Puig de Santa Maria ja té escut oficial". Diari La Veu, 27 de desembre de 2022. URL: https://www.diarilaveu.cat/noticia/11987/el-puig-de-santa-maria-ja-te-escut-oficial
# Llosa

«llosa o la Llosa» té aquests significats:
* Llosa de pedra, peça de pedra, generalment amb forma prismàtica i de grans dimensions, utilitzada com a tapa o tancament d'alguna cosa, o bé formant un paviment
* Llosa de fonamentació; superfície de formigó emprada per suportar una edificació
* La Llosa o La Llosa de la Plana, municipi de la Plana Baixa
* La Llosa del Bisbe, municipi dels Serrans
* La Llosa de Ranes, municipi de la Costera
* La Llosa (Cambrils), barri pertanyent a la població de Cambrils (Baix Camp)
* Estació de la Llosa, estació de la línia C-6 de la xarxa de Rodalies RENFE de València situada a l'est del nucli urbà de la Llosa a la comarca de la Plana Baixa
# Llosa de fonamentació

Una llosa de fonamentació és una placa de formigó recolzada sobre el terreny que serveix de fonamentació que reparteix el pes i les càrregues de l'edifici sobre tota la superfície de suport. Les lloses són un tipus de fonamentació superficial que té molt bon comportament en terrenys poc homogenis que amb un altre tipus de fonamentació podrien patir assentaments diferencials. També en terrenys amb molt poca capacitat portant. Les lloses més senzilles són les lloses de gruix constant, encara que també hi ha lloses nervades que són més gruixudes segons la direcció dels murs de càrrega o files de pilars. El seu càlcul és similar al d'una llosa plana de terrat invertint les adreces dels esforços i aplicant les càrregues tant axials com uniformes provinents de tot l'edifici. Les traves d'aquestes lloses s'inverteixen per quedar enterrades en el terreny i evitar obstacles a l'aprofitament de la superfície que queda llista per ocupar-se com un ferm encara que la seva superfície fins i tot és rugosa.

## Equació de govern

En essència una llosa de fonamentació es comporta com una placa que en la seva cara inferior pateix forces verticals proporcionals al mòdul de balast i l'assentament o la fletxa vertical de la llosa. Per a una llosa de gruix uniforme l'expressió és:
   ${\frac {\partial ^{4}w}{\partial ^{4}x}}+2{\frac {\partial ^{4}w}{\partial ^{2}x\partial ^{2}y}}+{\frac {\partial ^{4}w}{\partial ^{4}y}}={\frac {q_{s}+k_{b}w}{D}}$
On:
    $Q_{s}\,$ representa la càrrega superficial, usualment concentrada sobre els pilars que donen suport sobre la placa.
    $K_{B}\,$ és el mòdul de balast, que mesura la rigidesa del terreny.
    $D\,$ és la rigidesa flexional de la llosa.
Un cop determinada la funció $w\,$ que dona els assentaments verticals s'estimen els moments flectors en ambdues direccions:
   ${\begin{cases}M_{xx}=-D\left({\cfrac {\partial ^{2}w}{\partial ^{2}x}}+\nu {\cfrac {\partial ^{2}w}{\partial ^{2}y}}\right)\\M_{xy}=-D(1-\nu ){\cfrac {\partial ^{2}w}{\partial x\partial y}}\\M_{yy}=-D\left({\cfrac {\partial ^{2}w}{\partial ^{2}y}}+\nu {\cfrac {\partial ^{2}w}{\partial ^{2}x}}\right)\end{cases}}$
A partir dels moments flectors es determina el gruix correcte de la llosa i les armadures necessàries per a la llosa.
# Maktaris

Maktaris (en llatí Mactaris) és un jaciment arqueològic de Tunísia, a la governació de Siliana, a la delegació de Makthar. Està situat uns 3 km al sud-est de l'actual ciutat de Makthar, en un altiplà de 800 metres.
Fou una fortalesa númida que controlava la zona agrícola de la plana contra les incursions del nòmades. El 146 aC s'hi van refugiar molts cartaginesos fugint dels romans. Al segle següent la ciutat va créixer sota els romans que hi van fer diverses edificacions i va arribar a ocupar unes 10 hectàrees. Fou reconeguda com a ciutat lliure i al segle ii (vers 176 a 180) Marc Aureli li va donar el títol de colònia. Va romandre prospera fins a la invasió dels vàndals a la primera meitat del segle v. Els romans d'Orient i els àrabs van utilitzar les pedres de la ciutat per construir fortificacions. Fou destruïda totalment pels Banu Hilal a mitjan segle xi.
Un petit museu arqueològic recull les troballes més interessants, amb restes púniques, esteles, restes arquitectòniques púniques i romanes, mosaics, estàtues i busts, tombes cristianes i altres.
Els llocs més importants són: l'arc triomfal a l'entrada; el fòrum, del que resta només el terra, dominat per l'arc de Trajà construït el 116 en honor d'aquest emperador; a la seva rodalia una font, un fort romà d'Orient i una basílica de tres naus de l'època dels vàndals (segle v, coneguda per Basílica d'Hildegunda) amb tombes romanes d'Orient (segle vi); un tofet (àrea de sacrifici dels infants) amb 85 esteles, fou portat al Museu del Bardo. No lluny del fòrum hi ha restes del teatre i l'amfiteatre. Al sud del fòrum i ha l'anomenada Schola Juvenes, construïda l'any 88, que era la seu de l'organització paramilitar dels joves nobles de la ciutat encarregada de mantenir l'ordre i recaptar impostos en espècia que s'emmagatzemaven a l'edifici annex a la Schola; un altre annex el formaven els banys i les sales de jocs. Al sud hi ha les Gran Termes o termes orientals que són les termes millors conservades de l'Àfrica romana; foren construïdes a finals del segle ii, i tenen uns impressionants murs de fins a 12 metres, però les voltes s'han ensorrat; al frigidarium, molt malmès, hi ha uns bons mosaics. El temple de Hathor Miskar, d'origen púnic, fou construït al segle i aC i reconstruït al segle ii, i és famós perquè té la inscripció en llengua púnica més llarga que es coneix (47 línies en 10 columnes). Calçades i altres elements menors completen el conjunt.
# Lévigny

Lévigny és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 111 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lévigny era de 111 persones. Hi havia 50 famílies de les quals 21 eren unipersonals (13 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 21 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 57 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 57 habitatges eren cases. Dels 49 habitatges principals, 40 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 8 en tenien quatre i 36 en tenien cinc o més. 42 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lévigny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 16 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 16 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 8 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 67 persones, 53 eren actives i 14 eren inactives. De les 53 persones actives 50 estaven ocupades (27 homes i 23 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 14 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 8 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses extractives, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa immobiliària i 3 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Lévigny hi havia 9 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lévigny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lévigny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Lévino

Lévino (en rus: Левино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 367 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Línia 11

«Línia 11» té aquests significats:
# Línia 10 CFL

La Línia 10 CFL és una línia ferroviària luxemburguesa que connecta la ciutat de Luxemburg amb el centre i nord del país, i després amb Lieja, a Bèlgica. La terminal a l'extrem sud és l'estació de trens de Luxemburg, mentre que els terminals a l'extrem nord són Diekirch, Wiltz, Troisvierges i Lieja. La línia està designada i operada principalment per Chemins de Fer Luxembourgeois. La líniea entre Ciutat de Luxemburg i Ettelbruck es va inaugurar el 21 de juliol de 1862.

## Estacions

* Estació de trens de Luxemburg
* Estació de trens de Dommeldange
* Estació de trens de Walferdange
* Estació de trens d'Heisdorf
* Estació de trens de Lorentzweiler
* Estació de trens de Lintgen
* Estació de trens de Mersch
* Estació de trens de Cruchten
* Estació de trens de Colmar-Berg
* Estació de trens de Schieren
* Estació de trens d'Ettelbruck
** Estació de trens de Diekirch
* Estació de trens de Michelau
* Estació de trens de Goebelsmuhle
* Estació de trens de Kautenbach
** Estació de trens de Merkholtz
** Estació de trens de Paradiso
** Estació de trens de Wiltz
* Estació de trens de Wilwerwiltz
* Estació de trens de Drauffelt
* Estació de trens de Clervaux
* Estació de trens de Maulusmühle (tancada el 14 de desembre de 2014)
** Estació de trens de Troisvierges
* Gouvy (Bèlgica)
* Vielsalm (Bèlgica)
* Trois-Ponts (Bèlgica)
* Coo (Bèlgica)
* Aywaille (Bèlgica)
* Rivage (Bèlgica)
* Poulseur (Bèlgica)
* Angleur (Bèlgica)
* Lieja (Bèlgica)

## Referències

* ↑ «Ligne Luxembourg - Ettelbruck - Troisvierges - Frontière belge». [Consulta: 11 novembre ded 2015].
# Lídia Txervínskaia

Lídia Davídovna Txervínskaia rus: Лидия Давыдовна Червинская (1907—1988, Montmorency (Val-d'Oise)) — fou una poetessa russa de l'anomenada «primera onada» de l'emigració.
El 1920 va emigrar amb la seva família a Constantinoble, i des del començament de la dècada del 1920 va viure a París, on es vincula el seu destí amb la vida desordenada dels bohemis de Montparnasse. Va publicar poemes des del 1930. Després de la guerra, va viure durant algun temps a Múnic i treballà per a Radio Liberty. Va morir en una clínica de repòs prop de París.

## Col·leccions de poemes

* Приближения Priblizheniya ("Aproximació"), París: Txisla, 1934
* Рассветы, Rassvety ("L'alba") París, 1937 (amb una dedicatòria de Guerogui Adàmovitx)
* Двенадцать месяцев, Dvenadtsat' messiatsev ("Dotze mesos") París: Rifma, 1956
* Невидимая птица: Стихотворения, проза, заметки. - Rudnia-Smolensk: Mnemossina, 2011. 360 стр. (sèrie Serebrianii pepel - "Cendres de plata" -).

## Bibliografia

* (alemany) Wolfgang Kasack Lexikon der russischen Literatur ab 1917 Kröner, 1976. ISBN 3520451018 ISBN 9783520451019

## Enllaços externs

* Biografia (rus)
* Selecció de poemes
# Lídia Rabassa Areny

Lídia Rabassa Areny (Andorra la Vella, Principat d'Andorra, 1 de març de 1965) és una lingüista, professora, investigadora i acadèmica andorrana.
Deixeble de Jacques Allières, Xavier Ravier i Jean-Louis Fossat, investigadors de l'escola de dialectologia de Tolosa, es doctorà a la Universitat de Toulouse-le-Mirail, exerceix com a professora de fonètica, fonologia i sintaxi del francès així com de lingüística i dialectologia romàniques d'aquesta universitat. La seva activitat investigadora s'ha centrat en els parlars catalans d'Andorra, dels quals, en diversos treballs, ha tractat el lèxic, la morfologia, la variació diatòpica, diacrònica i generacional així com la toponímia. Ha realitzat nombroses enquestes dialectals i sociolingüístiques en territori andorrà de cara a la formació d’una fonoteca de les llengües meridionals i ha col·laborat en enquestes complementàries de l'Atles Lingüístic del Domini Català (ALDC), un projecte de l'Institut d'Estudis Catalans. El 1995 va presentar una comunicació sobre la situació del català a Andorra.
L'any 2006 va esdevenir membre corresponent per Andorra de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* 1 2 Veny i Clar, Joan. IEC. Institut d'Estudis Catalans. Memòria: curs 2005-2006, 2008, pàg. 161 [Consulta: 13 novembre 2023].
* ↑ «L'IEC aprova la incorporació de quinze nous membres». El Butlletí de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans, Vol. 83, 03-03-2006 [Consulta: 13 novembre 2023].
* ↑ «L'andorrana Lídia Rabassa entra a l'Institut d'Estudis Catalans». VilaWeb, 02-03-2006 [Consulta: 13 novembre 2023].
# Magne d'Antioquia

Magne d'Antioquia (en llatí Magnus, en grec antic Μάγνος Κλινικός) era un metge grec nadiu d'Antioquia de Migdònia, que va estudiar medicina amb Zenó i va ser company d'Oribasi i Jònic de Sardes a la part final del segle iv. Segons Filostorgi exercia en temps de Valentinià III i Valent.
Eunapi, que va fer una breu narració de la seva vida, diu que va donar classes de medicina a Alexandria on va gaudir de gran reputació, especialment pel seu poder d'argumentació i no tant per la seva habilitat pràctica. Probablement va escriure un llibre sobre l'orina del que en parlen Teòfil i Joan Actuari. Si és així, Magne tenia el sobrenom de Ἰατροσοφιστής (el metge més savi).

## Referències

* ↑ 1. Magnus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 901
# Majulah Singapura

Majulah Singapura és l'himne nacional de Singapur. Compost per Zubir Said el 1958 com una cançó per a les funcions oficials de Singapur, la cançó fou seleccionada el 1958 com l'himne de l'illa quan van aconseguir l'autogovern. El 1965, quan Singapur va esdevenir plenament independent, Majulah Singapura fou adoptat oficialment com l'himne nacional. Segons la llei, l'himne només pot ésser cantant amb la seva lletra original en malai, tot i que també hi ha traduccions autoritzades en les tres altres llengües oficials: anglès, mandarí i tàmil.

## Lletra
### En malai

MAJULAH SINGAPURA
    Mari kita rakyat Singapura
    Sama-sama menuju bahagia
    Cita-cita kita yang mulia
    Berjaya Singapur
    Marilah kita bersatu
    Dengan semangat yang baru
    Semua kita berseru
    Majulah Singapura
    Majulah Singapura

### En català

ENDAVANT SINGAPUR
    Vingut, gent de Singapur
    Progressem vers la felicitat
    Vers la nostra noble aspiració noble
    Grandiosa Singapur.
    Unim-nos, doncs
    Amb un esperit sempre nou
    Junts proclamarem
    Endavant, Singapur
    Endavant, Singapur

## Referències

* ↑ «National Anthem» (en anglès). Ministeri de Comunicació, Govern de Singapur. Arxivat de l'original el 2013-09-05. [Consulta: 2 desembre 2014].
* ↑ «Art. 153A» (en anglès). Constitution of the Republic of Singapore, 09-08-1965. [Consulta: 19 octubre 2023].