OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Força d'enllaç

La força d'enllaç és la intensitat de l'atracció que existeix entre dos àtoms que es troben units mitjançant un enllaç covalent formant una molècula. A major força d'atracció major serà la dificultat per separar els àtoms de la molècula. Aquesta força es mesura mitjançant l'energia de dissociació D, a major energia de dissociació més fort és l'enllaç.

## Variació de la força d'enllaç
### Nombre d'enllaços

A major nombre d'enllaços entre dos àtoms, major és la força que els uneix. Els enllaços triples són més forts que els dobles, i aquests més que els simples. Tanmateix un enllaç triple no és el triple de fort que un de doble, ni un de doble és el doble de fort que un de simple. Hom pot veure aquesta diferència en la sèrie d'enllaços del carboni: D(C-C) = 348 kJ/mol < D(C=C) = 612 kJ/mol < D(C≡C) = 837 kJ/mol. Així en el carboni un enllaç doble té una força 1,76 vegades major que un de simple; i un enllaç triple la té 2,41 vegades superior.

### Ressonància

Hi ha molècules que a l'hora de representar-les s'escriuen fórmules que tenen enllaços dobles alternats amb enllaços simples, com és el cas del benzè o el naftalè, i també hi ha espècies químiques que s'han d'escriure amb càrregues i dobles enllaços, és el cas de l'anió carbonat, CO₃$^-$ o de l'ozó, O₃. Aquestes molècules es poden descriure a partir d'estructures ressonants on els dobles enllaços estan en diferents posicions. Experimentalment s'observa que en aquests casos els enllaços són equivalents, per la qual cosa tenen la mateixa força d'enllaç, superior a un enllaç simple i inferior a un enllaç doble. En general, com més estructures ressonants es puguin escriure d'una mateixa molècula, major serà la força dels seus enllaços.

### Parells d'electrons no enllaçants

Si una molècula té parells d'electrons que ocupen orbitals que no formen enllaços es repel·leixen amb altres parells d'electrons, tant si no formen enllaç com si en formen. En aquests casos els parells d'electrons no enllaçants poden debilitar els enllaços.

### Nombre atòmic

La força dels enllaços es debilita quan es formen enllaços amb àtoms amb majors nombres atòmics. Això és degut al fet que la superposició dels orbitals dels àtoms més pesats és menys efectiu que la superposició dels orbitals dels àtoms més petits. Hom o pot veure a la sèrie d'hidrurs dels halògens: D(H-F) = 543 kJ/mol > D(H-Cl) = 419 kJ/mol > D(H-Br) = 354 kJ/mol > D(H-I) = 287 kJ/mol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Atkins, P.W; Jones, L. Principios de química: los caminos del descubrimiento. 3ª. Ed. Médica Panamericana, 2006. ISBN 9789500600804.
# Fozzano

Fozzano (en cors Fuzzà) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 195 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 135 | 150 | 174 | 182 | 152 | 195 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Mireille Istria | | |
# Furia de aedilibus

Furia de aedilibus va ser una antiga llei romana instada pel dictador Marc Furi Camil l'any 368 aC (385 de la fundació de Roma). Disposava la creació d'edils (coneguts com a edils curuls) entre els patricis.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 59 [Consulta: 14 abril 2022].
# Gabriele Maria Deininger-Arnhard

Gabriele Maria Deininger-Arnhard (Múnic, 31 de juliol de 1855 - Rum, 19 d'octubre de 1945) va ser una pintora alemanya-austríaca.

## Biografia

Els seus pares eren Wilhelm Arnhard, editor de revista a Múnic, i Anna Lenck d'Augsburg. Va estudiar a la Royal School of Art de Múnic. Després, va assistir a classes amb Julius Lange i Franz Streitt. De 1880 a 1885, va treballar com a paisatgista a Múnic.
El 1885 es va casar amb l'arquitecte Johann Wunibald Deininger i es va traslladar a Innsbruck. Tenien la seu a Innsbruck-Wilten, Franz Fischerstrasse 9. L'artista també es va dedicar a la pintura de paisatge a Innsbruck. Sovint va assistir al seu marit en estudis topogràfic-art-històrics a tot el Tirol.

## Rebuda

Deininger-Arnhard va pintar sobretot paisatges de les regions tiroleses i bavareses, però també va representar interiors rurals, a l'oli i a l'aquarel·la. Era més coneguda per les seves representacions de l'Ötztal. Segons el seu propi relat, va pintar més de 1.000 pintures a l'oli de gran format. Es poden trobar en col·leccions de diverses ciutats d'Alemanya, Tirol, Viena, París, Holanda, Suïssa, República Txeca, Hongria i Amèrica del Nord.
La primera exposició individual de Deininger-Arnhard com a artista va ser al Tiroler Landesmuseum (Ferdinandeum). Altres exposicions van seguir al país i a l'estranger. Una sèrie de pintures de paisatge tirolesos van aparèixer a la institució litogràfica de Redlich com a postals de colors.
Des de 1906, Deininger-Arnhard va dirigir una escola de pintura per a dones a Innsbruck, que va tenir èxit per primera vegada el 1907.

## Referències

* ↑ Köfler, Gretl. Die Frau in der Geschichte Tirols (en alemany). Haymon, 1986. ISBN 9783852180267.
* ↑ Fuchs, Heinrich. Die österreichischen Maler des 19. Jahrhunderts: Ergänzungsband (en alemany). Selbstverlag H. Fuchs, 1978.
* ↑ Konrad Fischnaler: Innsbrucker Chronik, Bd. V., Innsbruck, 1934, S. 65
* ↑ «Malschulen von und für Frauen in Österreich», Dec 28, 2016. Arxivat de l'original el 28 desembre 2016. [Consulta: Aug 27, 2019].
# Futbol Club Barcelona (desambiguació)

«Futbol Club Barcelona» té aquests significats:
* Organitzacions:
** Futbol Club Barcelona
** Futbol Club Barcelona B
** Futbol Club Barcelona C
** Futbol Club Barcelona (femení)
** Futbol Club Barcelona B (femení)
** Secció de bàsquet del Futbol Club Barcelona
** UNES Futbol Club Barcelona
** Secció d'handbol del Futbol Club Barcelona
** Secció de futbol sala del Futbol Club Barcelona
** Secció de futbol platja del Futbol Club Barcelona
** Secció d'hoquei patins del Futbol Club Barcelona
** Secció d'hoquei gel del Futbol Club Barcelona
** Secció d'hoquei herba del Futbol Club Barcelona
** Secció de rugbi del Futbol Club Barcelona
** Secció de voleibol del Futbol Club Barcelona
** Secció d'atletisme del Futbol Club Barcelona
** Secció de patinatge artístic del Futbol Club Barcelona
** Secció de beisbol del Futbol Club Barcelona
** UB FC Barcelona o Club Bàsquet Femení Universitari de Barcelona o UB Barça
* Miscel·lània:
** Seccions esportives del Futbol Club Barcelona
# Francisco Manuel de Melo

* Per a altres significats, vegeu «Francisco Manoel Carlos de Mello de Ficalho».
Francisco Manuel de Melo (Lisboa, 23 de novembre del 1608 – 24 d'agost del 1666) va ser un escriptor, polític i militar portuguès.
Historiador, pedagog, moralista, dramaturg i poeta, va esdevenir un representant important de la literatura barroca peninsular. Va formar part igualment de la història literària, política i militar d'Espanya, al capdavant de l'exèrcit de la qual va servir tant en la guerra de Flandes com en la revolta de Catalunya del 1640.
En 1631 va rebre la distinció de l'Orde de Crist de mans de Felip IV de Castella i la seva presència a la Cort madrilenya va esdevenir constant. Va tenir relació amb els cercles intel·lectuals castellans i va tenir tracte i amistat amb Francisco de Quevedo.
El 1644 va ser acusat d'homicidi a Portugal en el curs d'un confús afer passional i empresonat fins al 1655; posteriorment el van bandejar a l'Àfrica i al Brasil. El 1658, mort Joan IV, va tornar a Portugal.

## Obres

Entre les seves obres hom destaca:
* Obras Métricas (Lió, 1665), escrita en castellà i portuguès.
* Apólogos dialogados, texts de crítica social i moral.
* Auto del hidalgo aprendiz, teatre.
* Carta de guía de casados.
* Tratado de la ciencia cábala, sobre l'ocultisme, fou publicat de manera pòstuma el 1721.
* Cartas familiares (Roma, 1664), memòries escrites durant la seva estada a la presó.
* Las tres Musas del Melodino, Lisboa, 1649.
* Historia de los movimientos, separación y guerra de Cataluña (1645), escrit amb el pseudònim de Clemente Libertino.

## Referències

* ↑ «Francisco Manuel de Melo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francisco Manuel Caínzos Palmero

Fran Caínzos Palmero (Barcelona, 12 de juliol de 1973) és un futbolista gallec, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Naix a Barcelona i creix a la localitat de Curtis. Després de passar pel juvenil del FC Barcelona i pel Brigantium, a la campanya 92/93 recala al filial del Celta de Vigo, el Celta Turista, amb qui debuta a Segona Divisió B.
Entre 1994 i 1996 forma amb el Racing de Ferrol, on és titular. De cara la temporada 96/97 fitxa pel CD Ourense. Els conjunt ourensà militava a la categoria d'argent, i el defensa disputa 66 partits en dues campanyes, que van cridar l'atenció del Celta de Vigo.
Debuta amb els viguesos a la màxima categoria a la temporada 98/99, en partit contra el Real Oviedo. El bon moment de Cáceres i de Míchel Salgado li va tancar les portes de la titularitat, jugant només dos partits eixe any.
La temporada 99/00 marxa a la UD Salamanca, de Segona Divisió. Seria suplent a l'equip castellanolleonès, igual que al CD Tenerife (00/01), de nou el Salamanca (01/02) i la SD Compostela (02/03), totes quatre campanyes a la categoria d'argent.
Amb els compostel·lans disputa la Segona Divisió B la temporada 03/04, en la qual els problemes econòmics protagonitzarien la temporada i finalitzarien amb la caiguda de l'entitat a divisions regionals. El defensa fitxa llavors pel CD Ourense, on passa dos anys a Segona B. Es retira el 2008, després de jugar les dues darreres temporades al Narón Balompié, de la Tercera Divisió.
El mes de febrer de 2010 retorna als terrenys de joc al fitxar pel conjunt extremeny del Montehermoso.

## Referències

* ↑ http://www.elperiodicoextremadura.com/noticias/noticia.asp?pkid=490459

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Fàbrica del Riu

La Fàbrica del Riu és una fàbrica del municipi de Navarcles (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una fàbrica amb dues parts ben diferenciades: un primer edifici constituït per una nau de tres pisos. Petites finestres li donen llum. Posteriorment, s'hi va afegir una llarga nau amb obertures més grans i altres dependències (porteria i pisos antigament utilitzats per treballadors i quadres mitjans). Originàriament aprofitava el salt d'aigua originat pel rec i la resclosa d'un antic molí.

## Història

És la primera fàbrica construïda al poble i fou fundada per Manuel Comellas, fill d'un pagès navarclí, juntament amb dos socis més. El 1816 es compren els terrenys per 500 lliures i el 1818 comença la construcció de la fabrica, que va entrar en funcionament l'any següent, el 1819. La fàbrica es va partir en diverses seccions que funcionaven independentment fins que el 1841 Joaquim Batlles va comprar diverses parts, obtenint-ne el control de la major part. No se sap fins quan Comelles, Batlles, Santmartí i Cia van fer funcionar la fàbrica de forma directa, però tenim notícia que el 1867 i anys posteriors la fàbrica era explotada per altres empresaris. L'any 1869 s'amplia el canal i la fàbrica donant-li la fesomia actual.
Al llarg dels anys van anar fent diverses compravendes fins que el 1910 diversos socis venien la fàbrica a Isidre Puig i Cia que era l'amo de la fàbrica de Sant Benet. Als anys 80 va ser tancada definitivament i venuda en subhasta el 1983, una part a l'empresa Hidrogant S.A. el gerent de la qual era el navarclí Jaume Matamala i les altres parts a Dolors Cura Garcia, Agustí Cots Alsina i Josep Claret Tarrés. Els nous amos tenien especial interès en el salt d'aigua que van començar a explotar immediatament, mentre que la fàbrica la llogaren a diverses empreses. La fàbrica sempre va estar dedicada a la filatura.

## Referències

* 1 2 3 «Fàbrica del Riu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
* 1 2 3 Ferrer i Alòs, Llorenç. Les fàbriques de riu de Navarcles. Manresa: Centre d'Estudis del Bages, 1994 (Quaderns; 7). ISBN 8487618170.
* ↑ «La fàbrica del riu comprada pels amos de Sant Benet (09/10-1913)». Navarcles: notícies aparegudes en diaris i revistes antigues. [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ Ferrer i Alòs, Llorenç. Navarcles : història en imatges, 1900-1979. Manresa: Angle; Centre d'Estudis del Bages, 1998, p. 40.
* ↑ Ferrer i Alòs, Llorenç. La història de Navarcles : de quan era un mar fa milions d'anys a l'actualitat. Navarcles: Societat Coral Harmonia, 2010, p. 154-155.
# Fàbrica dels Nois Boixons

La Fábrica, Vapor dels Nois Buxó era una fàbrica de Rentadors de Llana que hi ha al rodal de Sabadell. Es troba al carrer de la Fàbrica dels Nois Buxó, 1, a la dreta del riu Ripoll, al costat del Molí d'en Fontanet i molt a prop de l'horta Major o horta Vella. La van fer construir al darrer quart del segle XIX quatre germans: Jaume, Joaquim, Joan i Francesc Buxó, fills de l'industrial tintorer i alcalde de Sabadell Josep Buxó i Valls.

## Descripció

La peça més singular de l'edifici és la nau de l'oest, a l'esquena del riu, construïda en formigó armat pel Constructor Ramón Casamada i controlada per l'arquitecte municipal Josep Renom el 1918, de murs cecs i ventilada per dalt. La torre cilíndrica de la façana sud, les oficines i el pati immediat són d'aquell mateix projecte. Les obres d'ampliació pel Constructor Ramón Casamadade, amb un despatx de planta circular, donaren un nou caràcter a les instal·lacions.
L'edificació original, aproximadament del 1886, constava de dues naus a banda i banda d'un pati central, amb la màquina de vapor al fons. Se’n conserva el cos de planta i pis amb balconeres d'arc de mig punt, de aproximadament del 1976, a la banda del riu, que tancava el pati en façana. Les transformacions successives van mantenir sempre el caràcter de cos compacte que les últimes construccions porten fins a l'extrem.

## Història

Josep Buxó i Valls va instal·lar una indústria al carrer de Gurrea cantonada amb el de Sant Oleguer, que va ampliar considerablement el 1859. El 1895 es feu càrrec de l'alcaldia. Quatre dels seus fills, Jaume, Joaquim, Joan i Francesc continuaren el negoci familiar i es traslladaren a la vora del riu Ripoll, on construïren el seu propi vapor, conegut popularment com el Vapor dels Nois Buxó, pel fet de ser de quatre germans joves.

## Vegeu també

* Vapors de Sabadell

## Referències

* 1 2 3 Amics del Ripoll, Lluís Fernàndez i Cesc Prat (coord.). Quatre itineraris pel Ripoll a Sabadell. Guia del patrimoni fluvial, 2004, p. 92.
* ↑ Agustí Masvidal i Salavert; Joan Alsina i Giralt. Els molins del riu Ripoll. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, 1988, p. 52-53. ISBN 84-404-1116-2.
* 1 2 Baqués, Josep. Gent nostra als carrers de Sabadell. Sabadell: Ajuntament de Sabadell i CNL, 1995.
* ↑ Nomenclàtor. «Carrer de la Fàbrica dels Nois Buxó». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 19 març 2014].
# Fàbrica del Malpàs

La Fàbrica del Malpàs era una fàbrica de riu, del municipi de Sallent (Bages), dedicada a la indústria tèxtil, que va funcionar des de mitjan segle xix fins al 1979.

## Descripció

L'edifici consta de planta baixa, un pis i golfes, amb teulada a dues aigües. Els murs són d'aparell de pedra irregular unida amb morter. Les obertures són emmarcades amb maó. Té filades de 8 finestres de tipus industrial a cada planta. Utilitza una sola filada de columnes de ferro colat. Al costat de la nau més vella s'hi van construir unes instal·lacions més modernes. Conserva l'entrada d'aigües i la resclosa, així com una xemeneia de tronc circular.

## Història

L'any 1850 Joan Mas i Cia. va comprar el terreny per edificar-hi la fàbrica i el 1852 s'acabà la construcció. Durant els primers anys del segle xx, l'adquireix l'emprenedor industrial Llorenç Mata i Pons, l'amo de la colònia de cal Casas de Puig-reig, que tenia fàbriques també a Vilanova, Mataró i Alguaire. Entre els anys 1911 i 1936 es van realitzar importants ampliacions. Va tancar la seva activitat el 1979.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica del malpàs». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 21 desembre 2016].
# Cleàndrides d'Esparta

Cleàndrides d'Esparta (llatí Cleandridas, grec Κλεανδρίδας) fou el pare de Gílip (Gylippos o Gylippus) i general espartà.
Els èfors el van nomenar conseller de Pleistonax durant la invasió de l'Àtica el 445 aC i es diu que fou subornat per Pèricles per retirar l'exèrcit. Descobert, fou condemnat a mort, però va poder fugir a Turis (Thurii) on va rebre la ciutadania i va arribar a ser el general de la ciutat en la guerra contra Tàrent. El seu nom apareix com Clearc (Clearchus) i com Cleàndries (Cleandrias).

## Referències

* ↑ Smith, William; Arthur Hugh, Clough. «Cleandridas». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Company, 1867, p. 779.
# Herøy (Nordland)

* Aquest article és sobre el municipi de Nordland. Per a veure el municipi homònim situat al comtat de Møre og Romsdal, vegeu Herøy (Møre og Romsdal).
Herøy és un municipi situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 1,649 habitants i té una superfície de 64.84 km².

## Referències

* ↑ «Personnemningar til stadnamn i Noreg» (en noruec). Språkrådet.
# Pierre Le Gentil

Pierre Le Gentil (Vertus, 1 de novembre de 1906 - 15 d'octubre de 1989) fou un romanista i hispanista francès.

## Vida i obra

Va estudiar a París, primer al Lycée Henri IV i a partir de 1926 a l'École normale supérieure on fou alumne d'Alfred Jeanroy i de Mario Roques. El 1930 va obtenir l'agregació (professor de secundària) de "gramàtica". De 1932 a 1936 va ser professor a l'institut d'Orléans i va iniciar els recerques en poesia lírica espanyola i portuguesa medievals. Va ser professor a la Universitat de Coimbra el curs 1936-37. Va passar encara pel Lycée Buffon de París abans de ser nomenat professor a la Universitat de Rennes.
Va ser mobilitzat en la guerra i fet presoner el 1940; no seria alliberat fins a 1945 i va recuperar el seu lloc de treball a Rennes. El 1947 es va doctorar amb les tesis La poésie lyrique espagnole et portugaise à la fin du Moyen Âge (2 vol, Rennes 1949-1953, Ginebra, 1981) i Le virelai et le villancico. Le problème des origines arabes (París 1954). El 1948 va esdevenir catedràtic a la Sorbona, en la càtedra de literatura medieval que havia quedat sense titular per la mort d'Albert Pauphilet. Hi va restar fins a la jubilació el 1972.
Deixà nombroses publicacions en forma d'articles i de llibres, bastants destinats als estudiants. El 1955, fou un dels membres fundadors de la Société Rencesvals. També ho fou el 1969 Société de langue et de littérature d'oc et d'oïl.
Fou fill del romanista lusista Georges Le Gentil.

## Bibliografia

* La chanson de Roland, Paris, 1955, 1967 (versió anglesa: Cambridge, Mass, 1969)
* La littérature française du Moyen-Age, Paris, 1963, 1966, 1968, 1972, 1978, 1985, 1990
* Villon, Paris, 1967, 1968, 1974
* Mélanges de langue et de littérature médiévales offerts à Pierre Le Gentil, professeur à la Sorbonne, par ses collègues, ses élèves et ses amis, Paris, 1973
* Jean Dufournet in: Le Moyen Age 97, 1991, p. 323-331 [nota necrològica]
# Joan Verdalet

* Per a altres significats sobre Joan Verdalet, vegeu «Joan Verdalet (fill)».
Joan Verdalet (Olot, 1632 – Girona, 5 de març del 1691) va ser organista i compositor.

## Biografia

Començà la seva formació musical a Olot, versemblantment a la capella de música de l'església de Sant Esteve, d'on Verdalet n'esdevindria mestre el 1650. En aquest temple coincidí amb l'organista Francisco Batlle Oliva, que el 1625 ho havia estat de la catedral de Girona, i que portà el càrrec olotí del 1627 al 1679. Joan Verdalet amplià els seus estudis amb Jaime Molina, organista de la seu gironina; i per la mort d'aquest l'11 de juny del 1652, fou escollit per ocupar-ne la plaça, que retingué fins al 1685, quan el succeí el seu fill Joan.
És autor de motets, salms, lamentacions i el responsori In festo Nativitatis Domini.
El seu fill Joan també fou organista de la seu gironina, i en la seva època eren anomenats Joan Verdalet Major i Joan Verdalet Menor per a diferenciar-los. Joan Verdalet fill i el seu germà Francesc, administrador del Seminari, van promoure que el 1703 es fes un sepulcre al claustre de la catedral per acollir les despulles dels seus pares i, sembla, les d'ambdós germans.

## Obres

* Cantate Domino (1682), salm a 8 veus en dos cors, i baix continu
* De lamentatione Jeremiae prophetae, lamentació a 4 veus
* In festo Nativitatis Domini (1652), responsori per a representar dramàticament en època nadalenca, per a solo, 3, 4 i 7 veus, amb text en llatí i català
* Magnus Dominus et laudabilis (1652), cant solemne a 4 veus
* Missa a Ministrils (1671), per a vuit veus en tres cors i baix continu
* Tota pulchra, motet a 5 veus

### Obres d'atribució incerta entre els Joan Verdalet pare i fill

* A tan bella flor, cantata
* Cantat Mater
* O vos omnes qui gaudetis, per a cor mixt

## Notes

* ↑ Batejat el 4 d'agost, seria nascut de poc

## Bibliografia

* Compositores y organistas gerundenses del siglo XVII, per Francesc Civil Castellví (castellà)
* Anàlisi del responsori In festo Nativitatis Domini
# Hellfest

Hellfest, també anomenat Hellfest Summer Open Air, és un festival de rock centrat en la música heavy metal que se celebra anualment al mes de juny a Clisson, al departament francès del Loira Atlàntic. És un dels festivals dedicat al metal més grans d'Europa i el primer d'aquestes característiques a l'Estat francès.
Els seus orígens es troben al Fury Fest, celebrat del 2002 al 2005 a diferents zones del País del Loira. Hellfest existeix des del 2006 i al llarg dels anys ha viscut un augment continuat de visitants, passant de 22.000 en la primera edició a 55.000 entrades venudes el 2017.
La seva programació se centra principalment en el rock dur i el heavy metal als dos escenaris principals, mentre que cadascun dels altres quatre escenaris del festival està dedicat a un estil particular com el black metal, el death metal, el doom metal o l'stoner metal, fent possible la presència de grups com Iron Maiden, Deep Purple, ZZ Top, Motörhead i KISS, així com la de Slayer, Megadeth, Sepultura, Cannibal Corpse o Anthrax.

## Referències

* 1 2 «HELLFEST 2017 : Tous les chiffres !». [Consulta: 22 juny 2017].