OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camma

Camma fou princesa gàlata i sacerdotessa d'Artemisa, descrita per Plutarc a Les virtuts de les dones (Mulierum Virtutes, cap. XX, 257 F- 258 C) i L'Eròtic (Amatorius, cap. XXII, 768 B-D), com a exemple de fidelitat i coratge excepcional.
La seva història es troba en els relats de Plutarc i, més tard, en l'obra del segle ii Estratègies de Poliè el Macedoni. Camma es va casar amb el tetrarca Sínat, i era admirada per la seva virtut i bellesa. Un poderós gàlata, Sínorix, desitjant-la, va assassinar Sínat a traïció per poder casar-se amb Camma. Ella es va refugiar en el temple d'Artemisa i es va consagrar a la deessa. Per tal de sotmetre's als desitjos de matrimoni de Sínorix, Camma el va rebre al temple per suposadament celebrar la unió i, al peu de l'altar, li va oferir una copa amb hidromel on havia abocat verí, de la qual ella mateixa havia begut abans la meitat del contingut. Camma va morir triomfant després de Sínorix, segons Plutarc, sabent que havia venjat la mort del seu marit.
La història de Camma va inspirar diverses obres d'art i literatura posteriors. Durant el Renaixement, la seva vida va gaudir de gran popularitat, inspirant De re uxoria de Francesco Barbaro, el Libro del cortegiano de Castiglione, De institutione feminae christianae de Joan Lluís Vives i Orlando furioso d'Ariosto on Camma és Drusilla. Thomas Corneille va escriure una obra de teatre anomenada Camma (1661) sobre la història de la princesa gàlata. L'òpera Nephté (1789) de Jean-Baptiste Le Moyne recrea la història de Camma encara que ambientada a l'Antic Egipte. La tragèdia The Cup (1884) de Tennyson també està inspirada en la princesa, així com el poema hedonista Camma d'Oscar Wilde.

## Referències

* 1 2 Gilabert i Barberà, 2000.
* 1 2 3 Plutarc, 1931.
* 1 2 Polyaenus, 793.
* ↑ Flacelière, 1980.
* ↑ Bartera, 2001.

## Bibliografia

* Bartera, Salvador «Italy and the Classical Tradition: Language, Thought and Poetry 1300–1600». International Journal of the Classical Tradition, 18, 1, 25-05-2011, pàg. 138–144. DOI: 10.1007/s12138-011-0241-8.
* Flacelière, R. Plutarque. Dialogue sur L'Amour. París: Les Belles Lettres, 1980.
* Gilabert i Barberà, Pau «Òscar Wilde. 'Camma', una severa i hedònica correcció estètica de l'ètica plutarquea». Actas del VII Simposio Internacional de la Sociedad Española de Plutarquistas., 2000, pàg. 305-314.
* Plutarc. De Mulierum Virtutibus. Loeb Classical Library edition, 1931.
* Polyaenus. «39». A: Stratagems (VIII), 1793.
# Can Mir (Canet de Mar)

Can Mir és una obra amb elements gòtics de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal gran de la primera època de Canet, modificat als segles XVIII, XIX i XX. Al segle xviii es reformaren les obertures i la reixa de la façana, i al segle xix i principis del XX s'introduïren els arcs i parts de la coronació. Té un gran portal adovellat i una finestra a l'angle de granit abuixardat. És de dues plantes i la torre té baixos i tres pisos. Damunt el finestral gòtic hi ha un matacà. A la darrera reforma de la planta baixa s'ha convertit una finestra en portal d'una botiga.

## Història

Segons Josep Rovira, aquest casal ocupa l'espai que hauria pertangut a la masia de Can Cabanyes de la Vall que probablement es podria haver conservat tot sencer en alguna part.

## Referències

* 1 2 «Can Mir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Miquel Martín

Can Miquel Martín és una masia del municipi de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al nord del nucli urbà de la població de Sant Climent, a escassa distància del nucli urbà a la zona del Quintà, davant del camí que li dona accés i del còrrec de la Pixanera.

## Descripció

És una antiga masia formada per dos cossos rectangulars aïllats, units per un mur de tanca. Actualment, ambdues construccions han estat rehabilitades i segregades en diversos habitatges. L'edifici principal és de planta més o menys rectangular, organitzat en diverses crugies perpendiculars a la façana principal i distribuït en planta baixa i pis. Presenta la coberta de dues vessants de teula i una particularitat, la cantonada sud-oest està disposada a manera de xamfrà. La façana principal presenta dos antics portals d'arc rebaixat bastits amb maons, actualment transformats en finestres, i situats als extrems del parament. La resta d'obertures són rectangulars i totes elles presenten els emmarcaments bastits amb maons, majoritàriament reformades. La façana posterior també ha estat rehabilitada i es troba arrebossada i pintada. Destaquen les dues arcades molt rebaixades situades al centre de la construcció. Totes les obertures són d'arc molt rebaixat amb els emmarcaments d'obra arrebossats.
L'altre edifici, en origen probablement destinat a pallissa i magatzems, és rectangular i està distribuït en dues plantes, tot i que la coberta és d'un sol vessant. Presenta la mateixa tipologia d'obertures que el cos principal i la façana posterior completament reformada. Ha patit una ampliació envers l'est.
Les construccions originals són bastides amb pedra de diverses mides lligada amb abundant morter de calç.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Miquel Martín». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Camp de l'Illa

El Camp de l'Illa és un antic camp de conreu modernament convertit en planter del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situat a prop i a llevant del poble de Monistrol de Calders, a la dreta de la riera de Sant Joan, a sota i al nord-est de la masia de Saladic. És al nord-oest del Gorg de Saladic.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.
# Can Cadena (Sant Cugat del Vallès)

Can Cadena és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una de les masies més antigues de la Quadra d'en Canals. Al segle xv ja és esmentada amb un altre nom: Mas Adam. Al segle xvi com a Mas Serra i a partir de 1726 amb el nom actual: Can Cadena.

## Descripció

És una masia de construcció habitual amb teulat a dues vessants i un gran portal a l'entrada de pedra a punt rodó. Té una estructura simètrica i als angulars s'ha utilitzat pedra, les façanes són arrebossades. Rellotge de sol a la façana principal.

## Referències

* 1 2 «Can Cadena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Can Roure (Vilassar de Dalt)

Can Roure és una obra de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'actual edifici, d'estil neoclàssic, està emplaçat sobre l'antic mas Artaguil de l'any 1360, que passa a anomenar-se can roure a partir del segle xvi.
Es tracta d'un edifici rectangular de planta baixa i pis. La coberta és a dues aigües i el carener paral·lel a la façana, queda amagada pel coronament de la façana principal.
També disposa d'un cos annex de planta baixa.

## Història

La casa actual fou edificada a finals del segle xix sobre l'edifici de l'antic mas Artaguil. El mas Artaguil era un antic domini alodial del monestir de Sant Marçal del Montseny. L'any 1365, després d'haver estat venut irregularment pel prior de Sant Marçal a Pere des Bosc, els Artaguil n'adquiriren la propietat i assoliren la condició de pagesos aloers.
Al segle xvi s'hi instal·laren els Roure.
Antic hospital psiquiatric.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 21 desembre 2019].
# Cantó de Mer

El cantó de Mer és un cantó francès del departament de Loir i Cher, situat al districte de Blois. Té 16 municipis i el cap és Mer.

## Municipis

* Avaray
* La Chapelle-Saint-Martin-en-Plaine
* Courbouzon
* Cour-sur-Loire
* Lestiou
* Maves
* Menars
* Mer
* Mulsans
* Suèvres
* Villexanton

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | M. Dutemps | Divers droite |
| 1958-1982 | M. Bauer | Divers droite |
| 1982- | Claude Denis | UDF, després DL, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.992 | 9.132 | 9.628 | 10.653 | 10.814 | 11.064 | 11.808 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Savinhac de las Gleisas

El cantó de Savinhac de las Gleisas és un cantó francès del departament de la Dordonya, situat al districte de Perigús. Té 14 municipis i el cap és Savinhac de las Gleisas.

## Municipis

* Antona e Trigonant
* Lo Chamnhe
* Cornilha
* Colòures
* Cujac
* Escoira
* Ligüers
* Maiac
* Negrondes
* Sent Pantali d'Ans
* Sent Vincenç d'Eila
* Sarlhac d'Eila
* Savinhac de las Gleisas
* Sòrges

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1979-1992 | Ginette Rebière | PS |
| 1992-1998 | Georges Delbigot | Divers droite |
| 1998- | Jean-Claude Pinault | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.600 | 6.455 | 6.679 | 7.157 | 8.083 | 8.362 | 9.128 |
# Cal Fernando

Cal Fernando és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia que correspon a l'esquema 1.I de Danés i Torras, amb l'afegit de dos cossos laterals. Té la façana orientada a mar i paral·lela a l'eix de la teulada a dues vessants, complint la característica majoritària a les masies de la Marina del Prat. Les teulades originals de teula han estat substituïdes per uralites, cosa que demostra l'abandó en que queda la casa i la solució d'urgència emprada pels arrendataris, vorejant el barraquisme. Malgrat tot es segueixen conreant els camps propers, a dos passos d'una urbanització industrial.

## Referències

* ↑ «Cal Fernando». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Cantó de Vincennes-Oest

El cantó de Vincennes-Oest és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Nogent-sur-Marne. Comptava amb part del municipi de Vincennes.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Vincennes i el cantó de Fontenay-sous-Bois.

## Municipis

* Vincennes (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1970 | Louis Foulon | Divers droite |
| 1970-1982 | Roland Vernaudon | UDR, després RPR |
| 1982-1994 | Louis-Claude Lacam | RPR |
| 1994-2001 | Pierre Le Berre | RPR, després divers droite |
| 2001- | Catherine Procaccia | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 20.588 | 21.538 | 22.476 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saulzais-le-Potier

El cantó de Saulzais-le-Potier és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Saint-Amand-Montrond. Té 11 municipis i el cap és Saulzais-le-Potier.

## Municipis

* Ainay-le-Vieil
* Arcomps
* La Celette
* Épineuil-le-Fleuriel
* Faverdines
* Loye-sur-Arnon
* La Perche
* Saint-Georges-de-Poisieux
* Saint-Vitte
* Saulzais-le-Potier
* Vesdun

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Vallette | Divers droite |
| 19..-1958 | M. Godignon | CNIP |
| 1958-1988 | Maxime Chagnon | divers gauche, després PSU, després PS |
| 1988-2008 | Jean-Marie Dumontet | Divers droite |
| 2008- | Daniel Fourré | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.061 | 4.567 | 3.882 | 3.626 | 3.471 | 3.376 | 3.586 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saussilanjas

El cantó de Saussilanjas és un cantó francès del departament del Puèi Domat, situat al districte de Suire. Té 17 municipis i el cap és Saussilanjas.

## Municipis

* Bansat
* Brenat
* Chaméane
* Égliseneuve-des-Liards
* Parentignat
* Les Pradeaux
* Saint-Étienne-sur-Usson
* Saint-Genès-la-Tourette
* Saint-Jean-en-Val
* Saint-Martin-des-Plains
* Saint-Quentin-sur-Sauxillanges
* Saint-Rémy-de-Chargnat
* Saussilanjas
* Sugères
* Usson
* Varennes-sur-Usson
* Vernet-la-Varenne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1967 | M. Laroche | RI |
| 1967-1973 | Abel Gauthier | SFIO, després PS |
| 1973-1979 | M. Mazet | UDF |
| 1979-1998 | André Brugère | PS |
| 1998- | Bernard Sauvade | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 5.466 | 5.848 | 5.599 | 5.475 | 5.510 | 5.647 | 6.277 |
# Cantó de Sauvatèrra de Guiana

El cantó de Sauvatèrra de Guiana és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de Lengon. Té 17 municipis i el cap és Sauvatèrra de Guiana.

## Municipis

* Blasimont
* Castèth Vièlh
* Clairac
* Coirac
* Daubesa
* Gornac
* Mauriac
* Merinhàs
* Morens
* Ruish
* Sent Bríci
* Sent Feliç de Font Cauda
* Sent Ilari deu Bòsc
* Sent Martin de l'Èrm
* Sent Martin deu Pot
* Sent Sulpici de Pomèirs
* Sauvatèrra de Guiana

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Armand Birolet | SFIO |
| 1955-1975 | Robert Barrière | CNI |
| 1975-1985 | Volny Favory | PS |
| 1985-2004 | Francis Naboulet | CNI |
| 2004- | Yves d'Amécourt | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.271 | 6.513 | 5.881 | 5.798 | 5.964 | 6.109 | 6.269 |
# Camaroptera

Camaroptera és un gènere d'ocells de la família dels cisticòlids (Cisticolidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) aquest gènere conté 5 espècies:
* Camaroptera brachyura - camaròptera verdosa.
* Camaroptera brevicaudata - camaròptera dorsigrisa.
* Camaroptera harterti - camaròptera de Hartert.
* Camaroptera superciliaris - camaròptera cellagroga.
* Camaroptera chloronota - camaròptera olivàcia.

## Enllaços externs

* IOC World Bird List - Multilingual Version (v13.1, Excel file XLSX, 7.8Mb)
# Carlos Díaz Hernández

Carlos Díaz Hernández (Conca (Castella - la Manxa), 1 de novembre de 1944) és un filòsof espanyol de tendència anarquista i cristiana. Conferenciant per tot Espanya i per la majoria de països d'Amèrica Llatina, és el principal investigador i difusor del pensament personalista comunitari en llengua espanyola. En els seus escrits defensa l'anarquisme i el personalisme d'Emmanuel Mounier. És el President de la Fundació Emmanuel Mounier, membre del Consell de Redacció de la revista Acontecimiento i de la Col·lecció "Persona".
Llicenciat i doctor en filosofia (Universitat Complutense de Madrid), Llicenciat en Dret (UNED, Madrid), Diplomat en Sociologia Política (Centre d'Estudis Constitucionals, Madrid). És Professor Titular a la Universitat Complutense de Madrid i Professor Visitant Permanent de la Universitat Pontifícia de Mèxic. Fundador de l'Institut Mounier d'Espanya, Mèxic, Argentina i Paraguai. Va ser traductor i editor de molts escrits anarquistes clàssics en els anys 70. Ha estat amic de vells militants anarquistes com Diego Abad de Santillán, Vìctor Garcia i Angel Cappelletti.

## Obres

Ha escrit més de 250 llibres. La seva principal obra és el Manual de historia de las religiones, així com "Religiones personalistas, religiones transpersonalistas" i petites obres publicades per la seva pròpia editorial com "el hinduismo", "el budismo", "el islamismo". Les seves obres han estat traduïdes al nombrosos idiomes: anglès, francès, portuguès, italià, alemany, romanès, polonès, turc, català, gallec, basc. És director de la Revista Catòlica Internacional Communio.
* El anarquismo como fenómeno politico-moral. Editores Mexicanos Unidos: México, 1975
* Pró y contra Stirner. Zero, Bilbao, 1975.
* El Anarquismo como fenómeno politico-moral. México, 1975.
* La Buena Aventura de Comunicarse. Madrid, 1980.
* De la razón dialógica a la razón profética. Móstoles, 1991.
* Cuando la razón se hace palabra. Móstoles, 1992.
* La política como justicia y pudor. Móstoles, 1992.
* Victor Garcia, el Marco Polo del anarquismo. Móstoles, 1993.
* Valores del futuro que viene. Móstoles, 1995.
* Diez Palabras para educar en valores, Fundación Enmanuel Mounier, 1998
* Guillermo Rovirosa, Fundación Emmanuel Mounier, 2002
* El Nuevo Pensamiento de Franz Rosenzwei. Fundacion Emmanuel Mounier, Madrid, 2008.
* Razón cálida. La relación como lógica de los sentimientos. Escolar y Mayo, Madrid, 2009.
* Logoterapia centrada en la persona. Escolar y Mayo, Madrid, 2011.

## Distincions

Ha rebut diferents guardons:
* Premi d'Ètica Social (Madrid, 1991).
* Premio Pensament Social. (Valladolid, 1996).
* Premi Internacional Emmanuel Mounier. (París, 2002).
* Premi d'Humanitats. Acadèmia Mundial de Ciències, Tecnologia, Educació i Humanitats (València, 2004).
* Premi Gegant de l'Esperit (Inauco –Institut Internacional per a l'autogestió i l'acció social-, València, 2009).

## Vegeu també

* Anarquisme cristià

## Enllaços externs

* Instituto Emmanuel Mounier de Madrid
* Instituto Mexicano de Doctrina Social Cristiana
* Base para uma ética de ação anarquista Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine.
# Pericoma kugleri

Pericoma kugleri és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: Israel.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Check-List of Israel Insects (anglès)
* ↑ R. Wagner, 1984. On Some Psychodidae (Diptera) from Israel. Israel Journal of Entomology. Vol. XVIII, pàgs. 3-10. Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine.
* ↑ Global Species (anglès)
# Falciot de Berlioz

El falciot de Berlioz (Apus berliozi) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita camp obert a les terres baixes de Somàlia, incloent Socotra i dixtrictes fins a la costa de Kenya.
# Lidrezing

Lidrezing és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lidrezing era de 95 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 13 eren unipersonals (13 homes vivint sols), 9 parelles sense fills, 13 parelles amb fills i 9 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 45 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 42 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 11 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 28 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lidrezing el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 60 persones, 45 eren actives i 15 eren inactives. De les 45 persones actives 40 estaven ocupades (27 homes i 13 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 15 persones inactives 7 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Lidrezing hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola maternal integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lidrezing a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lidrezing a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Lipocosmodes

Lipocosmodes és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Lipocosmodes fuliginosalis, que es troba a Amèrica del Nord, on ha estat registrada des de Quebec fins a Florida i des d'Illinois fins a Texas.
L'envergadura alar és de 13 a 15 mm.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ mothphotographersgroup
* ↑ Bug Guide
# Llinars de Móra

Llinars de Móra (en castellà i oficialment, Linares de Mora; en aragonés, Linars de Mora) és un municipi de l'Aragó, situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de Gúdar-Javalambre.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic Valencià. «Serie CV300: Mapa comarcal de la Comunitat Valenciana. Escala 1:300.000». Generalitat Valenciana, 05-04-2016. [Consulta: 16 febrer 2021].
# Llinatge

* Per a altres significats, vegeu «llinatge (biologia)».
Llinatge és el vincle existent entre parents per consanguinitat, afinitat o adopció. A les Illes Balears la paraula llinatge és sinònima de cognom. El conjunt d'ascendents i descendents d'una determinada persona s'anomena nissaga.
La veu “llinatge” ve de la llatina linea que significa la descendència o sèrie de descendents en qualsevol família o persona considerada com primer progenitor o tronc comú. D'ella es deriva la paraula “llinagista”, que és qui sap o escriu de llinatges. El terme general, però, és genealogista.
En la genealogia la idea principal és la de progenitor. En la idea complexa expressada per la paraula llinatge la idea principal és la de descendents. S'escriu la genealogia d'una persona quan es vol aclarir quins van ser els seus progenitors. Es parla de llinatge quan el que importa és esbrinar la seva descendència.

## Referències

* ↑ «Llinatge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Denominacions dels parentius» (Word). Noms, cognoms i parentius. Societat Catalana de Genealogia. Arxivat de l'original el 11 de maig 2009. [Consulta: 15 abril 2009].

## Vegeu també

* Arbre genealògic
* Arxiu patrimonial
* Clan
* Dinastia
* Escut d'armes
* Família
* Grau de parentiu
* Heràldica
* Parentiu