OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa COMEN

La Copa COMEN, va ser una competició de waterpolo, organitzada per la Confederació Mediterrània de Natació entre el 1984 i el 2007. Hi participaven clubs mediterranis com Espanya, França, Itàlia, Malta, Grècia, Xipre, Egipte, Iugoslàvia i posteriorment Croàcia, Montenegro i Sèrbia.

## Guanyadors

| 1984 POŠK 1985 POŠK 1986 POŠK 1987 Mladost 1988 No disputada 1989 Partizan | 1990 Mladost 1991 Jadran Split 1992 Volturno 1993 No disputada 1994 Como 1995 Jadran Split | 1996 Primorje Rijeka 1997 No disputada 1998 Jug Dubrovnik 1999 No disputada 2000 Ortigia 2001 Ortigia | 2002 Camogli 2003-06 No disputada 2007 Sori |

## Referències

* ↑ «COMEN STATUTE». https://www.finsicilia.it/.
# Castell de Vadstena

El Castell de Vadstena (en suec Vadstena slott) és un antic castell reial situat a Vadstena, al comtat d'Östergötland, Suècia.

## Història

El castell de Vadstena va ser construït originàriament pel rei Gustau Vasa el 1545 com una fortalesa per protegri Estocolm dels enemics del sud. La fortalesa consistia en un primer moment amb un conjunt de tres edificis de pedra davant del llac Vättern, amb una muralla de 31 metres de llarg, un pati d'armes, un fossat i quatre torres de canó circulars. Les muralles originals van ser enderrocades durant el segle xix i reconstruïts el 1999. Els edificis de pedra originals són ara la planta baixa del castell.
El 22 d'agost de 1552 el rei Gustau Vasa es va casar amb Katarina Stenbock a Vadstena i es va convertir així en la seva tercera esposa. Una de les sales importants del castell s'anomena la Sala del Casament (Bröllopssalen), encara que la construcció d'aquesta no estava acabada en el moment d'aquest casament.
La reconstrucció de fortalesa a palau va començar el 1550 quan el príncep Magnus Vasa va esdevenir duc d'Östergötland. El duc tenia una malaltia mental i fou l'únic fill de Gustau Vasa que no va esdevenir rei de Suècia. Magnus va morir el 1595 i fou sepultat a la propera Abadia de Vadstena.
El 1620 la construcció estava completa i tots els reis de la casa Vasa havien tingut interès en les obres. Des de 1620 el castell ha estat ben conservat i ha esdevingut un dels millors exemples de l'arquitectura renaixentista de Suècia. Fins al 1716 fou un palau reial, quan va perdre l'interès i es va convertir en un magatzem de gra.

## Actualitat

Des de 1899 el castell és la seu dels Arxius Provincials i també compta amb un museu de mobles dels segles xvi i xvii, retrats i pintures. Durant l'estiu, el pati d'armes serveix per a actes com concerts de música clàssica i moderna.

## Galeria

* Imatge d'hivern
* Torres circulars amb el fossat
* La torre principal guarda una capella
* Canó del segle XVII

## Vegeu també

* Web oficial (Suec)
* El castell al web de Nationalmuseum
* El castell a la National Property Board
* Street view
# Castell de Vall-de-reig

El Castell de Vall-de-reig és un edifici de Juncosa (Garrigues) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És un castell que es troba fora del nucli urbà, a la serralada que porta el seu nom. Avui tan sols en queden unes poques restes de parament murari, cobertes en bona part per la vegetació, situades a un penyal sobre la petita vall i despoblat de Vall-de reig.

## Història

En un primer moment el terme depenia de Castelldans. Es documenta el 1152, quan Guillem de Cervera en dona un alou. Al segle xiii passa a dependre de Poblet. També tenim constància d'una carta de poblament datada vers 1225. Poblet anirà adquirint cada cop més territoris de Juncosa fins que al segle xiv, acaba per adquirir tots els drets jurisdiccionals. Tenim constància que la fortalesa es trobava deshabitada ja a començaments del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Castell de Vall-de-reig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].

## Enllaços externs

* «Castell de Vall-de-reig». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Crisoberges

Crisoberges és el nom dels següents personatges:
* Lluc Crisoberges, escriptor canonista i religiós romà d'Orient
* Màxim Crisoberges, escriptor romà d'Orient
# Crash

«Crash» té aquests significats:
* Música: Crash (bateria)
* Cinema:
** Crash (pel·lícula de 1978)
** Crash (pel·lícula de 1996)
** Crash (pel·lícula de 2004)
* Televisió: Crash (sèrie de televisió)

## Vegeu també

* Crash Bandicoot
* Crash Bandicoot 2: Cortex Contraataca
* Crash of the Titans
* Crash! Boom! Bang! (àlbum)
# Castiglion Fibocchi

Castiglion Fibocchi és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Arezzo, Capolona, Laterina, Loro Ciuffenna, Talla i Terranuova Bracciolini.
La frazione de Gello Biscardo pertany al municipi de Castiglion Fibocchi.

## Galeria fotogràfica

* Ajuntament
* Església de S. Pere
# Cruces (Padrón)

Santa María de Cruces és una parròquia del municipi gallec de Padrón, a la província de la Corunya.
L'any 2013 tenia 1.144 habitants distribuïts entre 17 entitats de població: A Abelina, A Angueira de Suso, O Areal, A Baiuca, Bascuas, Cruces, A Escravitude, O Loureiro, Os Muíños, O Pedroso do Norte, O Pedroso do Vendaval, A Picaraña, Prada, Queiruga, Tarrío, Vigo i O Vilar.
Entre els seus monuments destaca l'església de Nosa Señora da Escravitude (Nostra Senyora de l'Esclavitud). Se celebren les festes de la Verge del Roser.

## Referències

* ↑ «Parròquies». Arxivat de l'original el 2015-04-07. [Consulta: 2 juny 2015].

## Vegeu també

Viccionari
# Caçadors d'huracans

Els Caçadors d'huracans, (en anglès Hurricane Hunters), és el nom amb què es coneix als esquadrons de reconeixement aeri, la missió dels quals és esbrinar i analitzar in situ dades meteorològiques dels ciclons tropicals. Operen a l'Oceà Atlàntic Nord i a l'Oceà pacífic oriental. A l'oceà Índic i l'Oceà Pacífic occidental reben el nom de «caçadors» o «rastrejadors de tifons». Als Estats Units, aquests esquadrons han agafat la forma d'aeronaus i la tripulació de la Marina dels Estats Units, a la Força aèria i a l'Administració Nacional Oceànica i Atmosfèrica (NOAA, per les seves sigles en anglès).
Abans de l'arribada dels satèl·lits meteorològics, aquestes unitats militars realitzaven vols i recollien dades sobre les tempestes en formació. Malgrat tot els satèl·lits encara no poden fer tasques com la de determinar la pressió baromètrica en l'interior de l'huracà o donar dades precises sobre la velocitat del vent, que sí que poden fer les aeronaus.
* Una aeronau WP-3D Orion de la NOAA en vol de reconeixement meteorològic.
* Fotografia de la paret de l'ull de l'huracà Katrina.
* Rita, encara com tempesta tropical.

## Enllaços externs

* «Navy Hurricane Hunters» (en anglès).
* «Hurricane Hunters Associations». Pàgina del 53° Esquadró de Reconeixement meteorològic]
* «403th Wing» (en anglès).
* «Air Weather Reconnaissance Association» (en anglès).
* «National Hurricane Center & Pacific Hurricane Center» (en anglès). Pàgina del Centre d'Operacions Aèries de la Administració Nacional dels Oceans i de l'Atmosfera (NOAA)]
# Catalina Fernández de Agüero

Catalina Fernández de Agüero (Lambayeque, segle xviii-XIX), també anomenada Catalina Agüero de Muñecas, va ser una prohom de la independència del Perú.
Membre d'una família ben situada, era filla d'Higinio Fernández de Agüero i Juana López Vidaurre. Amb Narcisa Iturregui va ser una de les dues dones distingides en la lluita per la independència peruana de la regió de Lambayeque. Actuà com a missatgera avisant dels moviments que feien les tropes reialistes, a més d'obtenir finançament i vitualles per a les tropes independentistes. Casa seva també fou seu de conspiracions i una de les primeres on va haver-hi activitat de la maçoneria. Per la seva tasca, fou condecorada amb la banda de la llibertat i l'orde del Sol per José de San Martín. Va estar casada amb Pedro José de Muñecas, i en va esdevenir vídua.

## Referències

* 1 2 «Catalina Agüero de Muñecas» (en anglès). Women and Independence in Latin America. The University of Nottingham. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ Zevallos Quiñones, Jorge «Lambayeque en el siglo XVIII». Revista del Instituto Peruano de Investigaciones Genealógicas, 1946, pàg. 96.
* ↑ Suárez, José Bernardo. Rasgos biográficos de mujeres célebres de América (en castellà). París i Mèxic: Librería de C. Bouret, 1878, p. 63.
* ↑ García García, Elvira. La mujer peruana a través de los siglos (en castellà). Lima: Imprenta Americana, 1924, p. 256.
* ↑ Fuente, Nícanor. Nixa: el hombre que derrotó al tiempo (en castellà). Lima: Universidad Alas Peruanas, 2008, p. 142.
* ↑ Portal, Ismael. La independencia del Perú (en castellà). Lima: Librería e Imprenta Gil, 1917, p. 102 [Consulta: 27 juny 2021]. Arxivat 2021-06-27 a Wayback Machine.
* ↑ Paz-Soldán, José G. Anales de la Universidad Mayor de San Marcos de Lima (en castellà). Lima: Universidad de San Marcos, 1862, p. 204.
# Catalina Fuentes y Jácome

Catalina Fuentes y Jácome (Madrid, ?–Alcalá de Henares, 9 d'abril de 1698), de nom religiós Catalina de Santa Inés, va ser una religiosa carmelita descalça, diverses vegades priora del convent de la Imagen d'Alcalá de Henares.
Nascuda a la vila de Madrid, era filla de Mateo Fuentes i de María Jácome. Va ingressar i prendre l'hàbit de l'orde del Carmel al convent de la Imagen d'Alcalá de Henares el 2 de febrer de 1655, on va fer professió el 5 de febrer de l'any següent. Gràcies a les seves virtuts i bones habilitats, el 1671 la priora María Bárbara la va elegir per encarregar-se de la fundació del convent carmelita a Boadilla del Monte, on va ser nomenada sagristana i sotspriora, romanent fins a 1679, de tornada a Alcalá.
Al convent d'Alcalá va assolir el rang de priora en tres ocasions (1680, 1688, 1694), governant amb encert. El darrer any va perdre la vista i, poc després es va veure obligada a romandre al llit a causa d'un càncer a la zona abdominal. Va morir a causa de la malaltia, el 9 d'abril de 1698.

## Referències

* 1 2 3 AADD. Biografía eclesiástica completa (en castellà). vol. 7. Madrid i Barcelona: D. Eusebio Aguado i J. M. de Grau i Compañía, 1854, p. 981.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes. Diccionario histórico (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 256-257.
* 1 2 3 Portilla y Esquivel, Miguel de. Historia de la ciudad de Compluto (en castellà). Alcalá de Henares: Joseph Espartosa, 1728, p. 184-185.
* ↑ Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 227.
# Catalonia Sacra

Catalonia Sacra és una iniciativa dels deu bisbats catalans, que té com a objectiu donar a conèixer el patrimoni arquitectònic i artístic vinculat a l'Església Catòlica de Catalunya per tal d'incrementar-ne les visites. És gestionat per l'Albergueria-Centre de Difusió Cultural del Bisbat de Vic i el 2015 va promoure una quarantena d'activitats adreçades a difondre l'accés al patrimoni eclesiàstic de Catalunya.
El 2015 Catalonia Sacra i el Govern de la Generalitat van signar un acord relacionat el Pla de Màrqueting Turístic de Catalunya, que preveu la promoció del turisme religiós com una línia de producte d'interès especial, i en el Pla Estratègic de Turisme de Catalunya, que estableix la posada en marxa d'un Pla Director del Turisme Cultural que compti amb el Projecte Catalonia Sacra per fomentar el coneixement del patrimoni eclesiàstic de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «La Generalitat promocionarà el turisme religiós donant suport al projecte Catalonia Sacra». premsa.gencat. Gencat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Dipòsit de l'aigua (Almenar)

El Dipòsit de l'aigua és una obra modernista d'Almenar (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció d'un sol nivell que presenta dos cossos diferenciats, amb obertures gairebé ovalades al centre. Als extrems i entre els dos cossos s'alcen una mena de pilars curts i de secció quadrada que presenten decoració vegetal. A ambdós costats del pilar central hi ha uns medallons envoltats de motius vegetals. La coberta té forma de volta.

## Referències

* ↑ «Dipòsit de l'aigua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Boris Fitinhof-Schell

Boris Fitinhof-Schell (Morshansk, 26 d'agost de 1829 - Sant Petersburg, 26 de setembre de 1901) Compositor rus d'ascendència alemanya bàltica.
El seu pare era noble baró bàltic alemany, baró Alexander Otto von Vietinghoff, genannt Scheel i Yelisevet Pavlovna Yazykova. La família "Vietinghoff", es considera part de la Uradel (o noblesa), la família era de Westfàlia origen, originaris d'Essen. La sucursal bàltica s'havia traslladat als països bàltics des del segle xiv. Fins i tot va pensar que el pare de Boris era luterà, el van batejar com a ortodox, perquè la seva mare era russa.
Fitinhoff-Schell es va formar al Conservatori de Moscou a John Field i Adolf von Henselt, i va ser un company de classe de Txaikovski. La seva obra més destacada són els ballets The Haarlem Tulip (1887) i Cinderella (1893), que va compondre per al Ballet Imperial de Sant Petersburg. També va enregistrar quatre òperes per a l'Òpera Imperial de Sant Petersburg, que van ser encarregades per Ivan Vsevolozhsky, director dels teatres imperials. La seva Boda de març, puntuada especialment per a les noces del tsar Nicolau II i l'emperadriu Alexandra encara se sent de tant en tant.
Fitinhoff-Schell també destaca per la seva Obertura fantàstica a la seva òpera Mazeppa (1859, llibret del príncep Grigory Kugushev), en la qual es feien servir profusament escales de to sencer. Franz Liszt va apreciar molt aquesta obra, descrivint el seu efecte com "... terrorífic per a totes les orelles llargues i sobresortint". El mateix Liszt va fer ús de l'escala de to sencer en la seva Divina Commedia, que il·lustrava l'Infern, i la va utilitzar de forma sistemàtica en les seves peces d'orgue i piano tardà publicades pòstumament.

## Obra
### Òperes

* Mazeppa (1859)
* Tamara (1886)
* Don Juan de Tenorio (1888)
* Mary Stuart (mai realitzada)
* Heliodora (mai realitzada)

## Ballets

* The Haarlem Tulip (1885)
* Ventafocs (1893)

## Referències

* ↑ Regarding personal names: Freiherr is a former title (translated as Baron). In Germany since 1919, it forms part of family names. The feminine forms are Freifrau and Freiin.
* ↑ Opera Glass
# Boldú

Boldú és una entitat de població del municipi de la Fuliola, a la comarca de l'Urgell.
El poble se situa al centre del terme municipal, a tocar del cap de municipi. La carretera C-53, de Tàrrega a Balaguer, travessa el nucli urbà i és la principal via de comunicació.

## Història

Etimològicament, hi ha dues teories sobre l'origen del topònim de Boldú. La primera el relaciona amb el nom germànic Bisulurum i la segona amb l'arrel del celtes dunum, en el sentit de "turó", que evolucionaria més tard a "fortificació elevada i castell".
Les primeres referències escrites trobades parlen de Boldú com a atorgament d'Ermengol IV a Ponç Dalmau l'any 1080. Hi ha documentats una sèrie de drets sobre el poble de Ramon de Montcada, el monestir de Santes Creus, el de Vallbona de les Monges, o Pere de Boldú, però la senyoria passà dels Dalmau a Arnau Cortit d'Agramunt, qui la vengué a Berenguer d'Almenara.
Fins al 1949 va pertànyer a Tornabous, quan l'alcalde Blai Cots que va separar el poble de Boldú per ajuntar-lo amb el de la Fuliola per raons de proximitat.

### Millores fetes a Boldú entre 1900 i 1910

| Any | Alcalde | Construccions | Serveis |
| 1900 | Ramon Ardébol i Pinós | | |
| 1901 | Ramon Ardébol i Pinós | Carretera d'entrada i sortida del poble | Repartiment de consums per part de Manel Ardébol |
| 1902 | Manel Ardébol i Esmatjes | Dipòsit Regador a terme | Correus |
| 1903 | Manel Ardébol i Esmatjes | Rentador Reparació de la creu del terme Aplanament de dues basses i plantació d'arbres Séquia per treure per treure l'aigua de la pluja | Nou ordenança |
| 1904 | Ramon Ardébol i Pinós | Auxiliar nou | Adquisició d'una bomba i dues dotzenes de galledes per a l'extinció d'incendis |
| 1905 | Ramon Ardébol i Pinós | Restauració del cementiri Edifici del transformador | Instal·lació de llum elèctric Instal·lació de la bàscula per pesar carros |
| 1906 | Josep Cots | Casa pel poble i mobiliari per a un estudi | Contractació de la Sra. Teresa Amenós per instruir la família del poble |
| 1907 | Josep Cots | Ampliació de 8 metres del dipòsit d'aigües potables | |
| 1908 | Josep Cots | Instal·lació d'una campana fúnebre al campanar per Setmana Santa 8 carretades de pedra i 60 pams de llosa per cobrir un bocí de claveguera | Adquisició de 40 bigues i diferents feixos de canyes per netejar la Cicla Comunal arrasada per les inundacions Manteniment d'oli i pintura a la bàscula pública |
| 1909 | Josep Cots Ramon Ardébol Minguell | Recontrucció de la font pública Plantació de 16 arbres al passeig | Neteja de la Cicla Comunal i l'eixidiu de sanejament |
| 1910 | Ramon Ardébol Minguell | Neteja de la Cicla Comunal Pujada d'un edifici per a la col·locació d'un rellotge pel campanar | Compra d'un rellotge pel campanar |

## Llocs d'interès

* La creu de terme barroca, situada al mig de la plaça amb el mateix nom
* L'antiga església de l'Assumpció de la Mare de Déu que és d'origen romànic.

## Referències

* ↑ «Boldú». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Revista "La Fulla", 1985

## Enllaços externs

* La web de l'Urgell Arxivat 2014-10-10 a Wayback Machine. (Consell Comarcal de l'Urgell)
# Berenguer Durfort

Berenguer Durfort era ciutadà de Barcelona i pertanyia a la Casa del rei d'Aragó. El 1227 fou nomenat lloctinent del batlle de Barcelona i durant la Croada contra Al-Mayûrqa fou un dels dos batlles nomenats per Jaume I d'Aragó per comissionar els territoris musulmans que se li sotmeteren en nom Ben Ahabet. El 1239 va ser nomenat batle general del Regne de Mallorques, càrrec que exercí fins al 1242. Després retornà a Catalunya i el 1249 fou nomenat paher de la recentment creada institució d'autogovern municipal de Barcelona, el Consell de Cent.

## Referències

* ↑ «Berenguer Durfort | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 agost 2023].

## Vegeu també

* Croada contra Al-Mayûrqa
* Consell de Cent
# Berenguer III d'Entença

Berenguer III d'Entença (?-1208), Senyor d'Entença i de Calataiud (1182-85), Saragossa, Borja (Aragó), Aïnsa, Zuera, Alfajarín, Fuentes, Terol, entre altres (1187-1204). Era fill de Berenguer II d'Entença, personatge obscur, i germà de Bernat d'Entença, senyor d'Alcolea de Cinca.
Berenguer fou un dels testimonis del tractat de Cazola l'any 1179. El 1201 Berenguer III formà part de la comissió encarregada de solucionar les diferències entre Pere el Catòlic i la seva mare, Sança de Castella i de Polònia. El 1202 el rei Pere I li atorgà Manzanera per a repoblar el lloc.
Berenguer III morí durant una batalla contra els sarraïns.
Berenguer i el seu germà Bernat foren origen de les dues grans línies de la nissaga dels Entença. Hom sap que tingué un fill, Bernat I d'Entença.

## Referències

* ↑ «Dades dels Països Catalans». Arxivat de l'original el 2010-05-30. [Consulta: 17 juny 2010].

## Enllaços externs

* «Berenguer III d'Entença». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Braguer

El braguer és l'òrgan mamari de les vaques i altres mamífers, com ara les cabres i ovelles.
Les vaques tenen un braguer i quatre mugrons, mentre que les cabres només tenen dos mugrons. El braguer d'una vaca pot contenir fins a 15 litres de llet i pesa aproximadament 50 kg. És important assegurar la higiene del braguer en les vaques, les ovelles i el cabrum, cosa que contribueix a la producció ininterrompuda de llet i evita malalties com ara la mastitis.
En els animals que tenen braguer, els mugrons apareixen a la línia làctia, a prop de l'engonal.

## Referències

* ↑ «Braguer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bettendorf (Luxemburg)

Bettendorf (luxemburguès Bettenduerf, alemany Bettendorf) és una comuna i vila al nord-est de Luxemburg, que forma part del cantó de Diekirch. Comprèn les viles de Bettendorf, Bleesbruck, Gilsdorf i Moestroff.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| Luxemburguesos | 1.529 | 66,08% |
| Forasters | 785 | 33,92% |
| - Portuguesos | 555 | 23,98% |
| - Francesos | 34 | 1,47% |
| - Italians | 40 | 1,73% |
| - Belgues | 21 | 0,91% |
| - Alemanys | 32 | 1,38% |
| - Iugoslaus | 40 | 1,73% |
| - Altres | 63 | 2,72% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 2.314 |
| 01/01/2002 | 2.300 |
| 01/01/2003 | 2.313 |
| 01/01/2004 | 2.301 |
| 01/01/2005 | 2.384 |
# Braye

«Braye» té aquests significats:
* Braye-sous-Clamecy, comú francès a l'arrondissement de Soissons (departament de l'Aisne, regió dels Alts de França)
* Braye-sous-Faye, municipi al departament d'Indre i Loira (regió de Centre-Vall del Loira, França)
* Braye-en-Laonnois, municipi al departament de l'Aisne (Alts de França)
* Braye-sur-Maulne, municipi al departament d'Indre i Loira (Centre-Vall del Loira)
* Braye-en-Thiérache, municipi al departament de l'Aisne (Alts de França)
* Saint-Jean-de-Braye, municipi al departament del Loiret
# Bilemot

Bilemot és un cràter de l'asteroide de la família Coronis del cinturó principal, (243) Ida, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -27.8 ° de latitud nord i 29.2 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 1.8 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 1997 i fa referència a un tub de lava a Corea del Sud.

## Referències

* ↑ "Bilemot". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Courbon, P.; Chabert, Claude; Bosted, P.; Lindsley, K. Atlas of the Great Caves of the World. St. Louis: Cave Books, 1989.
# Bildmakarna

Bildmakarna és un telefilm suec dirigit per Ingmar Bergman, el qual fou emès el 2000.

## Argument

A finals del 1920, a l'estudi del director de cinema Víctor Sjöström arriba l'escriptora, Premi Nobel, Selma Lagerlöf, amb una història amb la qual el director ha fet la pel·lícula La carreta fantasma. A l'estudi Lagerlöf coneix Tora, jove actriu debutant i amant del director, que s'enfurisma perquè va ser exclosa de la filmació de la culpa de la gelosa dona del director. Les dues dones, l'escriptora i la jove actriu, trobem més punts en comú entre elles que divisions, i enriquiran les seves experiències.

## Repartiment

* Anita Björk: Selma Lagerlöf
* Carl Magnus Dellow: Julius Jaenzon
* Lennart Hjulström: Victor Sjöström
* Elin Klinga: Tora Teje
# Bilecik

Bilecik (Bilejik o Biledjik) és una ciutat de Turquia, capital de la província de Bilecik i del districte del seu nom, dins de la regió de la Màrmara. Té una població de 34.105 habitants (2000)

## Història

En època clàssica fou coneguda com a Agrilion que els romans van convertir en Agrillum que apareix a la Taula de Peutinger. Fou després la romana d'Orient Βηλόχωμα (Belokeme). Està situada a la vora del Kara Su afluent del Sangari. Conquerida pels otomans segurament el 1302, va formar part més tard de l'eyalat d'Anadolu i encara més tard va esdevenir capital d'un sandjak anomenat Ertoghul al wilayat de Khudawendigar (Brusa). La seva economia es basava en seda i la seva economia va patir greument durant la I Guerra Mundial; va ser ocupada pels grecs el 1921 i reconquerida pels turcs la tardor del 1922. La seva població el 1950 era de 4900 habitants. Modernament la seva economia està en part basada en el turisme per les nombroses cases d'època otomana que hi ha a la ciutat; la ciutat és membre de la European Association of Historic Towns and Regions (EAHTR). i inclou els mausoleus del xeic Edebali, que va tenir un paper destacat en la fundació de l'Imperi Otomà, i del ghazi Orhan. A uns 30 km hi ha la vila de Sogut que fou el primer lloc de Bitínia on Osman I i els seus turcmans es van establir enfront dels romans d'Orient.

## Referències

* ↑ «HistoricTowns.org - Turkey». Arxivat de l'original el 2008-09-10. [Consulta: 29 novembre 2008].