OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Colonització de l'Ulster

La colonització de l'Ulster (en irlandès: Plandáil Uladh, en anglès: Plantation of Ulster, en escocès de l'Ulster: Plantin o Ulstèr) va ser la colonització organitzada de l'Ulster, una província d'Irlanda, per part d'anglesos i escocesos durant el regnat del Jaume I d'Anglaterra.
En 1590, abans de la Guerra dels Nou Anys, l'Ulster era la província més gaèlica d'Irlanda i l'única completament lliure del control anglès. La guerra va culminar amb la rendició dels O'Neill i O'Donell a la corona anglesa, després d'una guerra costosa i un episodi humiliant per al govern anglès instal·lat a Irlanda. Els termes de rendició oferts als rebels eren molt generosos. No obstant això, quan Hugh O'Neill i altres nobles rebels van abandonar Irlanda en 1607 (en la denominada fugida dels Comtes) amb l'objectiu de demanar ajuda a Espanya per a una nova rebel·lió,els anglesos, van aprofitar l'oportunitat per iniciar el procés colonitzador, declarant que O'Neill, O'Donell i els seus seguidors havien perdut definitivament les seves terres. En 1603, Jaume VI d'Escòcia es va convertir en Rei d'Anglaterra i d'Irlanda. La colonització de l'Ulster li va ser presentada com una empresa conjunta "britànica" (Anglesa i escocesa) amb l'objectiu d'apaivagar i civilitzar Ulster. D'aquesta manera, almenys la meitat dels colons serien escocesos. Sis comtats van estar involucrats en la colonització oficial.
L'esquema per a la colonització va estar determinat per dos factors. El primer establia que s'impedís la destrucció de l'assentament per la rebel·lió com havia ocorregut en la colonització del Munster. Això significava que en comptes de que els colons s'establissin en zones aïllades i escampades, ara tota la terra seria confiscada i redistribuïda creant concentracions de colons britànics al voltant de les noves ciutats i fortificacions.
El segon factor que va influenciar la colonització va ser la negociació entre diversos grups d'interès britànics.
El major beneficiat per les colonitzacions va ser l'església protestant d'Irlanda, a la qual se li va concedir totes les propietats de l'església catòlica.
La colonització va tenir un èxit irregular.
# Connexió afí

En geometria diferencial, una connexió afí és un objecte geomètric en una varietat llisa que connecta espais tangents propers, de manera que permet diferenciar camps vectorials tangents com si fossin funcions de la varietat amb valors en un espai vectorial fix. Les connexions es troben entre els mètodes més simples per definir la diferenciació de les seccions de paquets vectorials.
La noció de connexió afí té les seves arrels en la geometria i el càlcul tensoral del segle xix, però no es va desenvolupar completament fins a principis dels anys vint, per Élie Cartan (com a part de la seva teoria general de les connexions) i Hermann Weyl (que va utilitzar la noció com a una part dels seus fonaments per a la relativitat general). La terminologia es deu a Cartan i té els seus orígens en la identificació d'espais tangents a l'espai euclidià R$^n$ per traducció: la idea és que l'elecció de connexió afí fa que una varietat sembli infinitesimament a l'espai euclidià no només amb suavitat, sinó com un espai afí.
En qualsevol varietat de dimensió positiva hi ha infinites connexions afins. Si la varietat està més dotada d'un tensor mètric, hi ha una opció natural de connexió afí, anomenada connexió Levi-Civita. L'elecció d'una connexió afí equival a prescriure una manera de diferenciar camps vectorials que satisfà diverses propietats raonables (linearitat i regla de Leibniz). Això produeix una possible definició d'una connexió afí com a derivada covariant o connexió (lineal) al paquet tangent. Una elecció de connexió afí també és equivalent a una noció de transport paral·lel, que és un mètode per transportar vectors tangents al llarg de corbes. Això també defineix un transport paral·lel al paquet de trama. El transport paral·lel infinitesimal al paquet de trama produeix una altra descripció d'una connexió afí, ja sigui com a connexió Cartan per al grup afí o com a connexió principal al paquet de trama.
Els principals invariants d'una connexió afí són la seva torsió i la seva curvatura. La torsió mesura fins a quin punt es pot recuperar el suport de Lie dels camps vectorials de la connexió afí. Les connexions afins també es poden utilitzar per definir geodèsiques (afins) en una varietat, generalitzant les rectes de l'espai euclidià, encara que la geometria d'aquestes rectes pot ser molt diferent de la geometria euclidiana habitual; les principals diferències es troben encapsulades en la curvatura de la connexió.

## Referències

* ↑ Lee, 2018, p. 88, Connections.
* ↑ «differential geometry - What is the affine connection, and what is the intuition behind/for affine connection?» (en anglès). https://math.stackexchange.com.+[Consulta: 21 novembre 2022].
* ↑ «[https://hal.inria.fr/hal-02342137/document Beyond Riemannian geometry: The affine connection setting for transformation groups]» (en anglès). https://hal.inria.f.+[Consulta: 21 novembre 2022].
* ↑ Steane, Andrew M. «The affine connection» (en anglès). https://academic.oup.com, 02-11-2021. DOI: 10.1093/oso/9780192895646.003.0010.
* ↑ «affine connection in nLab» (en anglès). https://ncatlab.org.+[Consulta: 21 novembre 2022].
# Comtat de Mayenfeld

El comtat de Mayenfeld fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic que va existir entre els segles IX i X, per acabar finalment en mans de l'arquebisbe de Trèveris.
El territori de Mayenfeld (en llatí pagus Magnacensis) estava en la zona on el riu Mosela desaigua al Rin, als dos costats del riu, a l'est del comtat d'Eifel i a l'est-nord-est del comtat de Bidgau, arribant fins al Rin per l'est. En la divisió de territoris del 8 d'agost del 870 el comtat fou assignat a Lluís el Germànic i és esmentat com "comitatum Megenensium". Els seus comtes en general no són coneguts excepte en un parell de casos aïllats als segles IX i començaments del X i sembla que normalment hauria estat governat conjuntament amb altres comtats, probablement amb el comtat de Bidgau (ja que Mayenfeld estava a l'Alta Lorena com Bidgau, mentre que els altres veïns més propers, Eifel -conjunt Zulpich-Eifel- estaven a la Baixa Lorena). Al segle XII el comtat de Virneburg es va formar entorn d'aquest castell, situat a l'antic comtat, però ocupant només una part i la resta estava en mans de Trèveris.
El primer conegut fou Megingoz, possible nebot (per via materna) del rei Odó I de França. Apareix en temps de l'emperador Arnulf de Caríntia com a comte de Mayenfeld. El rei Arnulf va donar propietats situades a Mayenfeld a l'abadia de Sant Maximí a Trèveris el 23 de gener del 888 al comtat governat per Megingoz (in comitatu Megingaudi) i altre cop a l'abadia de Fulda per carta del 21 de juliol del 889. Reginar esmenta que fou assassinat el 28 d'agost del 892 i Zuentibold, fill d'Arnulf, va rebre els honors del difunt. Els Annales Einsidlenses situen la mort de Mengigoz el 891. La seva esposa fou Gisela que a la seva mort es va casar amb Burcard que després fou comte de Mayenfeld. Burcard apareix esmentat per primer cop com a comte el 24 de juny de 903 i hauria estat nomenat després de la mort de Zuentibold. Torna a aparèixer per segon i darrer cop el 28 d'octubre del 905.

## Referències

* ↑ «Franconia Nobility». [Consulta: 18 abril 2019].
* Mayenfeld (anglès)
# Comtat de Meath

El comtat de Meath (gaèlic irlandès An Mhí) és un comtat de la província de Leinster (República d'Irlanda). Endemés de la capital, Navan, la ciutat més important és Trim.

## Ciutats i viles

* Agher
* Athboy
* Ashbourne
* Ballinabrackey
* Ballivor
* Batterstown
* Bective
* Bellewstown
* Bettystown
* Bohermeen
* Carnaross
* Castletown
* Clonard
* Clonee
* Curragha
* Cushenstown
* Donore
* Drumconrath
* Duleek
* Dunboyne
* Dunderry
* Dunsany
* Dunshaughlin
* Enfield
* Gormanston
* Johnstown
* Julianstown
* Kells
* Kilbride
* Kildalkey
* Kiltale
* Kentstown
* Killeen
* Kilmessan
* Kinnegad
* Laytown
* Lobinstown
* Longwood
* Mornington
* Moynalty
* Mulhussey
* Navan
* Newtown
* Nobber
* Oldcastle
* Rathmolyon
* Rathbran
* Rathkenny
* Ratoath
* Robinstown
* Skryne
* Slane
* Stamullen
* Summerhill
* Trim

## Història

El comtat és conegut col·loquialment com el "comtat reial" degut a la seva història com a casal del Gran Rei d'Irlanda. Formava part de l'est del Regne de Mide, que ocupava tot l'actual comtat, tot el comtat de Westmeath i parts dels comtats de Cavan, Longford, Louth, Offaly, Dublín i Kildare. La seu del Gran Rei estava a Tara. Al nord-est del comtat es troba el complex arqueològic de Brú na Bóinne, d'uns 5000 anys i inclou els jaciments funeraris de Newgrange, Knowth i Dowth. És un Patrimoni de la Humanitat designat per la UNESCO des de 1993.

## Situació de l'irlandès

Al comtat de Meath hi ha les dues úniques àrees Gaeltacht de la província de Leinster, a Ráth Cairn i Baile Ghib. Hi ha un total de 2.603 parlants d'irlandès al comtat, amb 1.299 parlants nadius a la Gaeltacht de Meath. Endemés hi ha uns 1.304 més a les set Gaelscoils fora de la Gaeltacht. L'àrea del Gran Dublín té el major nombre d'escoles en irlandès d'Irlanda.

## Vegeu també

* Regne de Mide
* Alicia Adelaida Needham compositora.

## Galeria d'imatges

* Oldcastle
* Dardistown Castle
* Castell de Fennor

## Referències

* ↑ Meath County Council. «Meath - a rich and royal land». Arxivat de l'original el 2010-06-10. [Consulta: 5 abril 2013].
* ↑ gaelscoileanna.ie. «Oideachas Trí Mheán na Gaeilge in Éirinn sa Ghalltacht 2010-2011» (en (gaèlic irlandès)), 2011.

## Enllaços externs

* Comtat de Meath - Lloc web oficial
# Comtat de Meaux

El comtat de Meaux fou una jurisdicció feudal de França a Xampanya, centrada a la ciutat de Meaux. El seu principal centre religiós era el monestir de Santa Creu fundat el 660 pel bisbe Faró. El comtat fou governat per Lluís el Tartamut abans de ser rei i donat després al nibelúngida Teodebert, germà del bisbe de París Anscaric, del qual va passar a Heribert I que governava també al comtat de Soissons i al de Vexin i que amb Vermandois va formar un districte militar per lluitar contra els normands. Heribert va obrir la dinastia de Vermandois.

## Llista de comtes

* 862-877: Lluís el Tartamut († 879) (rei de França 877-979)
* 877-896: Teodebert, germà d'Anscharic (bisbe de París)
* 896-902: Heribert I de Vermandois († 902), comte de Vermandois
* 902-943: Heribert II de Vermandois († 943), comte de Vermandois, fill
       casat a Adela, fille de Robert I rei de França
* 943-966: Robert de Vermandois († 966), comte de Meaux (943-967) i de Troyes (956-967), fill
       casat à Adelaida Werra, comtessa de Troyes, filla de Gilbert de Chalon, comte de Chalon i principal de Borgonya
* 967-995: Heribert III de Vermandois, comte de Meaux i de Troyes, fill
* 995-1022: Esteve I de Troyes, comte de Meaux i de Troyes, fill
* 1022-1037: Eudes II de Blois (983 † 1037), comte de Blois, de Reims, de Meaux i de Troyes, cosí de l'anterior, descendent d'Heribert II de Vermandois
       casat en primeres noces el 1103 a Matilde de Normandia († 1006)
       casat en segones noces a Ermengearda d'Alvèrnia
* 1037-1047: Esteve II († 1047), comte de Meaux i de Troyes, fill (de la segona dona)
* 1047-1066: Eudes II († 1115), comte de Meaux i de Troyes, fill
       va acompanyar a Guillem el Conqueridor a Anglaterra i s'hi va establir; els seus dominis foren dominats pel seu oncle
* 1066-1089: Tibald I o Teobald I (1019 † 1089), comte de Blois, de Meaux i de Troyes, oncle, fill d'Eudes I i d'Ermengearde d'Alvèrnia
       casat en pimemeres noces a Gersenda del Maine
       casat en segones noces a Adelaida de Valois
* 1089-1102: Esteve Enric, († 1102), comte de Blois i de Meaux, fill de Tibald I i de Garsenda del Maine.
    casat aAdela de Normandia
* 1102-1151: Tibald II o Teobald II, († 1152), comte de Blois i de Meaux, comte de Xampanya el 1125, fill.
    Vegeu: Comtat de Xampanya
# Constant de Niven

En teoria dels nombres, la constant de Niven, que rep el nom del matemàtic nord-americà Ivan Niven, és la mitjana del valor del màxim exponent en la factorització dels enters de tot nombre natural n. Més precisament, si definim H(1)=1 i H(n)= el màxim exponent de l'única factorització en nombres primers de cada nombre natural n>1, llavors la constant de Niven ve donada per l'expressió:
    $\lim _{n\to \infty }{\frac {1}{n}}\sum _{j=1}^{n}H(j)=1+\sum _{k=2}^{\infty }\left(1-{\frac {1}{\zeta (k)}}\right)=1.705211\dots \,$
on ζ(k) és el valor de la funció zeta de Riemann en el punt k, (Niven, 1969). En el mateix document, Niven també va demostrar que:
    $\sum _{j=1}^{n}h(j)=n+c{\sqrt {n}}+o({\sqrt {n}})\,$
on h(1)=1 i h(n)= el mínim exponent de l'única factorització en primers de cada nombre natural n>1, o és la cota superior asimptòtica i c és una constant donada per:
    $c={\frac {\zeta ({\frac {3}{2}})}{\zeta (3)}},\,$
i, en conseqüència:
    $\lim _{n\to \infty }{\frac {1}{n}}\sum _{j=1}^{n}h(j)=1.$

## Referències

* Niven, Ivan M. «Averages of Exponents in Factoring Integers». Proceedings of the American Mathematical Society, 22, 2, 01-08-1969, pàg. 356–360. DOI: 10.2307/2037055. JSTOR: 2037055.
* Steven R. Finch, Mathematical Constants (Encyclopedia of Mathematics and its Applications), Cambridge University Press, 2003

## Notes

* ↑ (successió A033150 a l'OEIS)

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Niven's Constant» a MathWorld (en anglès).
# Cosas que hacen que la vida valga la pena

Cosas que hacen que la vida valga la pena és una pel·lícula de comèdia espanyola del 2004 dirigida per Manuel Gómez Pereira.

## Sinopsi

Hortensia Ocaña Yebra (Ana Belén) és una dona de quaranta anys que treballa a l'INEM, divorciada i amb dos fills (un petit que comparteix amb el seu ex i un gran que viu fora de casa ja). Jorge (Eduard Fernández) és un altre quarantí que ha perdut la il·lusió. També divorciat, amb una nena i en atur. Abans era professor d'autoescola. El pare de Jorge (José Sacristán) és un tipus rondinaire i que pensa que el seu fill no val per a res. Odia el xicot de la ex del seu fill: un xinès. L'exdona de Jorge (María Pujalte) té la custòdia de la nena i viu amb un xinès. És perruquera.
Jorge i Hortensia es coneixen quan ell buscarà treball a l'oficina de l'INEM, on ella treballa. A partir d'aquí tot s'embulla i es complica per casualitats que tant Hortensia com Jorge s'obstinen a buscar.

## Repartiment

* Ana Belén - Hortensia
* Eduard Fernández - Jorge
* José Sacristán - Juan
* María Pujalte - Ángeles
* Rosario Pardo - América

## Comentaris

La pel·lícula es va rodar entre el 9 de juny i l'1 d'agost de 2003 a Madrid i es va estrenar al Festival de Cinema de Màlaga de 2004. En la resta de les sales es va estrenar el 26 de novembre d'aquest mateix any. Els exteriors de la capella de la Comunió es van rodar a l'interior del Col·legi Fundació Santa Rita de Carabanchel, Madrid.

## Premis

* Premi del públic al Festival de Màlaga.
* Premi al Millor Actor, a la Millor Actriu i a la Millor Música al Festival de Montecarlo.
* Premis Turia al Millor Actor i a la Millor Actriu.
* Nominació al Goya al millor actor i a la Millor Actriu.
* Nominació a la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor actor.
* Nominació al Fotogramas de Plata 2004 a la Millor Actriu.
* Nominació al Premi de la Unión de Actores al millor actor i a la millor actriu.

## Banda sonora

El tema central de la pel·lícula i de la banda sonora és Cosas que hacen que la vida valga la pena d'Antonio Martínez Ares interpretada per Pasión Vega. També es poden sentir cançons de Serrat, Sabina, Miguel Ríos o María Jiménez durant la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Gómez Pereira estrena 'Cosas que hacen que la vida valga la pena', El País, 23 de novembre de 2004
* ↑ Cosas que hacen que la vida valga la pena a Fotogramas
* ↑ Premis Turia 2005
* ↑ Cosas que hacen que la vida valga la pena, al web dels Premis Goya
* ↑ Los Premios Fotograma 2004 ya tienen nominados, formulatv.com, 28 de gener de 2005
* ↑ Banda sonora a ringostrack
# Creu de la Força

La Creu de la Força és una capella en ruïnes del terme de la vila de Cotlliure, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. Està situada a la zona nord del terme de Cotlliure, al nord-oest de la vila i a prop al sud-oest del Fort Carrat i Fort Rodon. Actualment queda a tocar de la carretera D - 114, damunt seu, uns 100 metres a ponent del giratori de la Creu de la Força, en el costat meridional de la carretera i damunt seu: en l'ampliació del giratori i de la carretera, es van menjar bona part del talús damunt del qual és la capella.
Es tracta d'un petit edifici d'una sola nau, orientat de nord-oest a sud-est. Li manca la façana nord-occidental i bona part de l'absis.

## Referències

* ↑ «Les restes de la capella de la Creu de la Força als ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-05-31. [Consulta: 1r maig 2016].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. «Ros 96. La Creu de la Força». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
# Convent de Santa Clara de Gandia

El Convent de Santa Clara és un convent de clausura situat a la ciutat valenciana de Gandia (La Safor). Va ser fundat al segle xv i actualment està habitat per monges de l'Orde de les Clarisses Coletines.
Està situat al centre de Gandia i a escassos metres de la Col·legiata de Santa Maria de Gandia, a la plaça de María Enríquez y de Luna. Com que es tracta d'un convent de clausura només és possible visitar l'església d'estil gòtic situada a la part dreta de l'edificació. Al pati interior del convent hi ha una olivera que segons la tradició va ser plantada per Sant Francesc de Borja. El convent alberga la imatge de la Verge de Baluard, la verge de la pluja.

## Història

El convent fou fundat l'any 1431 per Violant d'Aragó, filla del duc reial Alfons el Vell de Gandia. És una clara mostra de la importància històrica i artística de la ciutat. Destaca en ell l'església gòtica i un retaule de Paolo de San Leocadio.
Van ser moltes les dones de la il·lustre família Borja que van passar la seva vida en aquest convent. Després de la mort de la seua fundadora, Violant d'Aragó, passen uns anys en què el convent queda pràcticament deshabitat. Més tard, serà el noble Lluís Vich i de Corbera va decidir restaurar aquest convent. El convent va ser la llar nou per a deu monges de la mateixa comunitat que van abandonar el seu convent francés de la ciutat de Lézignan-Corbières. Entre aquestes monges es trobava també Maria Escarlata, la germana del príncep francès. Es va refugiar al convent de Gandia per fugir de ser casada per la força.
Maria Enríquez de Luna, duquessa de Gandia, va ingressar al convent amb el nom de sor Gabriela. Es va convertir en abadessa del convent en 1530 i va morir nou anys després. Més tard, seria la seua filla, Elisabet de Borja (Sor Francisca de Jesús) la qual va ser triada abadessa del convent a 1533, i el va governar fins que en 1548, va renunciar al càrrec per poder fer fundacions lluny del seu entorn familiar. Va tenir la satisfacció de veure religioses del seu convent de Gandia a la seua pròpia mare, sor Maria Gabriela i a cinc nebodes, filles del seu germà Joan II Borja, germanes per tant de Sant Francesc de Borja.

## Col·lecció pictòrica

El convent conserva una destacada col·lecció artística llegada pels Borja entre els quals hi ha obres de Joan de Ribera, Joan de Joanes, Paolo de San Leocadio, Francisco Salzillo o pintors de l'escola de Francesc Ribalta.
L'any 2010 el convent va signar un conveni de col·laboració que cedeix les obres a l'Ajuntament de Gandia i actualment estan exposades en el Museu de Santa Clara, a l'antic Hospital de Sant Marc.

## Referències

* ↑ Las clarisas ceden a Gandia las obras de arte que han atesorado durante 550 años. Levante-EMV

## Vegeu també

* Ruta dels Borja

## Enllaços externs

* Museu de Santa Clara de Gandia
* Article sobre el convent de Santa Clara
# Creòfil

Creòfil (en llatí Creophylus, en grec antic Κρεώφυλος "Kreóphilos") va ser un dels primers poetes èpics de Grècia, que la tradició feia contemporani d'Homer, amic seu i fins i tot el feia el seu gendre, segons Plató, Estrabó, Sext Empíric i Suides.
Es diu que Creòfil va allotjar a Homer a casa seva i que era nascut a Quios, encara que altres relats el fan nascut a Samos o a Ios. Se li atribueix el poema èpic titulat Οἰχαλία o Οἰχαλίας ἅλωσις (Ecàlia o La conquesta d'Ecàlia), que algunes fonts diuen que va rebre d'Homer com a regal o com a dot en casar-se amb la seva filla. La tradició el fa doncs un dels divulgadors d'Homer més antics, que va conservar els poemes homèrics i els va lliurar als seus descendents, i es diu (Plutarc) que Licurg, el legislador espartà, els va rebre.
El poema Οἰχαλία parlava del concurs en què va participar Hèracles per amor a Íole contra Èurit. Segons Climent d'Alexandria, el poeta Paniasis d'Halicarnàs el va copiar. Pausànias menciona un poema anomenat Ἡρακλεία, que li atribueix, però podria ser el mateix que Οἰχαλία.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ 1.Creophylus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 889
# Convent de la Trinitat

El convent de la Trinitat és un antic cenobi dels trinitaris localitzat a la plaça del mateix nom, de la localitat de Xàtiva, a la comarca de la Costera. És la seu de l'Arxiu Municipal de Xàtiva.

## Història

Data del segle XV, encara que en l'actualitat només es conserva la portada d'estil gòtic flamíger de l'església, que alberga l'Arxiu Municipal. Davant aquesta porta se situa la font de la Trinitat, del segle XIV, la copa del qual està conformada per un prisma octogonal en el qual alternen, gairebé esborrats, els escuts de Xàtiva i del Regne de València.
L'Orde dels Trinitaris va fundar el convent de Xàtiva en 1259 i aquests van desaparèixer en les etapes de 1821 i 1835, en les desamortitzacions eclesiàstiques, destinant-se l'edifici a altres usos. En 1845 l'edifici estava destinat a magatzem i en ell vivien diverses famílies en règim de lloguer. Posteriorment, l'edifici va ser utilitzat per a Casino Republicà, destinació que va tenir fins a 1939, en què va estar confiscat per a altres activitats. Redescoberta la portalada de l'Església en 1979, l'Ajuntament de Xàtiva decideix, per acord de 17 de novembre de 1986, destinar l'edifici a Arxiu Municipal.
* Porta del Convent de la Trinitat
* Tauler informatiu

## Referències

* ↑ «L'Arxiu | Ajuntament de Xàtiva». www.xativa.es, 03-02-2014. [Consulta: 17 desembre 2016].
# Court-Saint-Étienne

Court-Saint-Étienne (en való Coû-Sint-Stiene) és un municipi belga del Brabant Való a la regió valona. Està formada per les localitats de Wisterzée, Sart-Messire-Guillaume, La Roche, Mérivaux, Suzeril, Faux, Limauges, Beaurieux, Franquenies, Le Chenoy i Tangissart. El poble es troba a la confluència de l'Orne, del Thyle i del Dijle.

## Agermanaments

* Vaujours
* Fregona