OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comandància Daifang

Comandància Daifang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 帶方郡 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | dai4 fang1 jun4 |
| | Wade-Giles: | Tai-fang-chün |
La Comandància Daifang va ser una de les restes de les Quatre Comandàncies de Han de la Xina en els originaris territoris Gojoseon.

## Història

Gongsun Kang, un senyor de la guerra en Liaodong, va separar la part del sud de la Comandància Lelang i va establir la Comandància Daifang en 204 perquè l'administració fóra més eficient. Controlava els nadius del sud amb Daifang en lloc d'amb Lelang.
En el 236 sota l'ordre de l'Emperador Ming de Cao Wei, Sima Yi conquerí a la família Gongsun i va annexionar Liaodong, Lelang i Daifang a Wei. Una disputa pel control entre els nadius del sud va causar una revolta, que els exèrcits de Lelang i Daifang finalment van sufocar.
La comandància Daifang va ser heretada per la Dinastia Jin. Zhang Tong (張統) es va separar de Jin en Lelang i Daifang. Després que Luoyang, la capital de Jin, fóra ocupada pels xiongnu en el 311, ell anà a ajudar a Murong Hui, un senyor de la guerra Xianbei, amb els seus súbdits en el 314. Goguryeo annexionaria Lelang i Daifang poc després d'això.

## Àrea

La comandància Daifang estava localitzada a Hwanghae i el capital es va situar a la prefectura Daifang. Això no obstant, la controvèrsia sobre la seva ubicació no s'ha resolt encara. Segons una crònica oficial xinesa, el Llibre de Jin (晉書), en tenia les següents set prefectures (縣):
* Prefectura Daifang (帶方)
* Prefectura Liekou (列口)
* Prefectura Nanxin (南新)
* Prefectura Changcen (長岑)
* Prefectura Tixi (提奚)
* Prefectura Hanzi (含資)
* Prefectura Haiming (海冥)\

## Referències

* ↑ Injae, Lee; Miller, Owen; Jinhoon, Park; Hyun-Hae, Yi. Korean History in Maps (en anglès). Cambridge University Press, 2014, p. 47. ISBN 1107098467.

## Bibliografia

* Nahm, Andrew C. (1988). Korea: Tradition and Transformation - A History of the Korean People. Elizabeth, NJ: Hollym International.

## Vegeu també

* Comandància Lelang
* Tres Regnes
* Registres dels Tres Regnes
* Comandància
# Ciutat metropolitana de Bolonya

La Ciutat metropolitana de Bolonya (en italià Città metropolitana di Bologna) és una ciutat metropolitana de la regió de l'Emilia-Romagna a Itàlia. La seva capital és Bolonya.
Limita al nord amb la província de Ferrara, a l'est amb la província de Ravenna, al sud amb la ciutat metropolitana de Florència, la província de Prato i la província de Pistoia, i en l'oest amb la província de Mòdena.
Té una àrea de 3.703 km², i una població total de 1.006.988 habitants (2016). Engloba 55 municipis.
Es va crear l'1 gener 2015, i va reemplaçar a la província de Bolonya.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT
* ↑ Città metropolitane, province e unioni di comuni: cosa cambia, governo.it
# Comunitat de comunes de Mauron en Brocéliande

La Comunitat de comunes de Mauron en Brocéliande (en bretó Kumuniezh kumunioù Bro Maoron ha Breselien) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió Bretanya, al País de Ploërmel - Cœur de Bretagne. Té una extensió de 149,76 kilòmetres quadrats i una població de 5.817 habitants (2009).

## Composició

Agrupa 7 comunes :
* Brignac
* Mauron
* Concoret
* Néant-sur-Yvel
* Saint-Brieuc-de-Mauron
* Saint-Léry
* Tréhorenteuc

## Vegeu també

* Intercomunalitats de Morbihan

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes de Mauron en Brocéliande Arxivat 2017-09-16 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Comunitat de comunes de Pornic

La Comunitat de comunes de Pornic (en bretó Kumuniezh-kumunioù Pornizh) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Loira Atlàntic a la regió País del Loira però a la Bretanya històrica. Té una extensió de 236,46 kilòmetres quadrats i una població de 33.783 habitants (2010).

## Composició

Agrupa 8 comunes :
* Pornic
* Arthon-en-Retz
* La Bernerie-en-Retz
* Chauvé
* Les Moutiers-en-Retz
* La Plaine-sur-Mer
* Préfailles
* Saint-Michel-Chef-Chef

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Loira Atlàntic

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes de Pornic Arxivat 2013-07-14 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Comunitat de comunes de Val Briard

La Comunitat de comunes de Val Briard (oficialment: Communauté de communes du Val Briard) és una Comunitat de comunes del departament de Sena i Marne, a la regió de l'Illa de França.
Creada al 2017, està formada 23 municipis i la seu es troba a La Houssaye-en-Brie.

## Municipis

* Bernay-Vilbert
* La Chapelle-Iger
* Les Chapelles-Bourbon
* Châtres
* Courpalay
* Courtomer
* Crèvecœur-en-Brie
* Favières
* Fontenay-Trésigny
* La Houssaye-en-Brie
* Liverdy-en-Brie
* Lumigny-Nesles-Ormeaux
* Marles-en-Brie
* Mortcerf
* Neufmoutiers-en-Brie
* Pécy
* Le Plessis-Feu-Aussoux
* Presles-en-Brie
* Rozay-en-Brie
* Vaudoy-en-Brie
* Villeneuve-le-Comte
* Villeneuve-Saint-Denis
* Voinsles

## Referències

* ↑ CC Val Briard

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2018-02-15 a Wayback Machine.
# Notació d'escacs

La notació d'escacs es refereix als diversos sistemes que s'han desenvolupat per apuntar o enregistrar els moviments fets durant una partida d'escacs, o bé la posició de les peces a l'escaquer. Els sistemes més antics de notació empraven llargs fragments de narrativa per descriure cada moviment (com per exemple, a Scachs d'amor); això va evolucionar gradualment cap a sistemes específics de notació. Actualment, la notació algebraica és l'estàndard acceptat universalment, i el sistema és usat, amb algunes variants. La notació descriptiva fou usada durant la primera part del segle xx sobretot en la literatura escaquística en anglès i castellà, però ha quedat actualment obsoleta. Hi ha també alguns sistemes especials de notació per als escacs per correspondència. El sistema PGN és l'emprat en cas de programes d'escacs. També existeixen sistemes de transmissió que fan servir el codi Morse, per telègraf o ràdio.

## Vegeu també

* Valoració (escacs)
# Ferruccio Novo

Ferruccio Novo (Torí, 22 de març de 1897 - Laigueglia, 8 d'abril de 1974) fou un futbolista italià de la dècada de 1920, entrenador i dirigent esportiu.
Destacà com a president (1939-1953) del Grande Torino de la dècada de 1940. De jove havia estat futbolista del mateix club, Torino FC. També fou el seleccionador italià a la Copa del Món de 1950.

## Referències

* 1 2 3 «NOVO, Ferruccio» (en italian). Treccani: Enciclopedia dello Sport (2002). [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ «Hall of fame, 10 new entry: con Vialli e Mancini anche Facchetti e Ronaldo» (en italian). La Gazzetta dello Sport, 27-10-2015. [Consulta: 27 octubre 2015].
# Jeanine Baganier

Jeanine Baganier va ser una pianista i compositora de nacionalitat francesa que va néixer el 1832 i va morir el 1876. Va ser la primera dona que va obtenir un premi per a piano al Conservatori de París. Va compondre més de 60 obres per a piano. Es va casar amb Freddy Anoka i va haver d'adaptar el nom del seu marit com a pseudònim per poder donar-se a conèixer en el món de la música.

## Referències

* ↑ «TimeRime.com - las mujeres en la musica Linea de tiempo». timerime.com. [Consulta: 8 octubre 2016].
* ↑ «TimeRime.com - Mujeres en la música timeline». timerime.com. [Consulta: 8 octubre 2016].
* ↑ «TimeRime.com - las mujeres en la musica Linea de tiempo». timerime.com. [Consulta: 8 octubre 2016].
# Notació de Hermann-Mauguin

La notació de Hermann-Mauguin o símbols de Hermann-Mauguin (o bé, notació internacional perquè va ser adoptada com a estàndard per la International Tables For Crystallography des de la seva primera edició de 1935.) prové dels cognoms de Carl Hermann i de Charles Victor Mauguin i proporciona els elements de les operacions de simetria d'un grup puntual o d'un grup d'espai la llargada de cada direcció de simetria d'un sistema reticular. La llargada d'una direcció de simetria es troba sempre de les operacions de simetria dins un grup holohedre, però no sempre en un grup meriedre. Les direccions de simetria són característiques de cada sistema reticular.
La notació de Hermann–Mauguin, comparada amb la notació de Schoenflies, és la preferida en la cristal·lografia.
Una direcció de simetria de l'espai tridimensionnel s'indica per [u$\,$v$\,$w], on els tres índexs u, v, w són les coordenades del primer node de la xarxa la llargada de la direcció donada.
| Sistema reticular | primera direcció de simetria | segona direcció de simetria | tercera direcció de simetria |
| triclínic | --- | --- | --- |
| monoclínic | [0$\,$1$\,$0] | --- | --- |
| ortoròmbic | [1$\,$0$\,$0] | [0$\,$1$\,$0] | [0$\,$0$\,$1] |
| tétragonal | [0$\,$0$\,$1] | [1$\,$0$\,$0], [0$\,$1$\,$0] | [1$\,$1$\,$0], [1$\,$1$\,$0] |
| rombohèdric (eixos rombohèdrics) | [1$\,$1$\,$1] | [1$\,$1$\,$0], [0$\,$1$\,$1], [1$\,$0$\,$1] | --- |
| rhomboédrique (eixos hexagonals) | [0$\,$0$\,$1] | [1$\,$0$\,$0], [0$xo\,$1$\,$0], [1$\,$1$\,$0] | --- |
| hexagonal | [0$\,$0$\,$1] | [1$\,$0$\,$0], [0$\,$1$\,$0], [1$\,$1$\,$0] | [2$\,$1$\,$0], [1$\,$2$\,$0], [1$\,$1$\,$0] |
| cúbic | [0$\,$0$\,$1], [1$\,$0$\,$0], [0$\,$1$\,$0] | [1$\,$1$\,$1], [1$\,$1$\,$1], [1$\,$1$\,$1], [1$\,$1$\,$1] | [1$\,$1$\,$0], [1$\,$1$\,$0], [1$\,$0$\,$1], [1$\,$0$\,$1], [0$\,$1$\,$1], [0$\,$1$\,$1] |

## Referències

* ↑ Sands, Donald E. «Crystal Systems and Geometry». A: Introduction to Crystallography. Mineola, New York: Dover Publications, Inc., 1993, p. 165. ISBN 0-486-67839-3.

## Bibliografia

Tables internationales de cristallographie. Volume A : Symétrie de groupes d'espace ISBN 0-7923-6590-9
# Émile Carrara

Émile Carrara (Argenteuil, 11 de gener de 1925 - Copenhaguen, 14 de maig de 1992) fou un ciclista francès, professional des del 1946 fins al 1959. Es va especialitzar en el ciclisme en pista concretament en curses de sis dies. També té alguns èxits en el ciclisme en ruta com el Gran Premi de les Nacions quan tenia dinou anys.

## Palmarès en ruta

* 1944
** 1r al Gran Premi de les Nacions
* 1945
** 1r a la París-Mantes
** 1r a la París-Évreux
* 1946
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
* 1948
** Vencedor de 2 etapes al Circuit dels quatre Grans Premis
* 1947
** 1r al Critérium des As

## Palmarès en pista

* 1947
** Campió de França de Persecució
* 1948
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Raymond Goussot)
* 1949
** 1r als Sis dies de Saint-Étienne (amb Raymond Goussot)
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Raymond Goussot)
* 1951
** 1r als Sis dies de Hannover (amb Guy Lapébie)
** 1r als Sis dies de Múnic (amb Guy Lapébie)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Guy Lapébie)
* 1952
** 1r als Sis dies de Saint-Étienne (amb Georges Senfftleben)
** 1r als Sis dies de Hannover (amb Georges Senfftleben)
** 1r als Sis dies de Berlín 1 (amb Guy Lapébie)
** 1r als Sis dies de Berlín 2 (amb Heinz Zoll)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Guy Lapébie)
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Georges Senfftleben)
* 1954
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Dominique Forlini)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Ferruccita

La ferruccita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom del mineralogista italià Ferruccio Zambonini (1880-1932).

## Característiques

La ferruccita és un halur de fórmula química Na[BF₄]. És un mineral isostructural amb l'anhidrita, amb NaClO₄ i KMnO₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, formant diminuts cristalls tabulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferruccita pertany a «03.CA: Halurs complexos, borofluorurs» juntament amb l'avogadrita i la barberiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1933 a les fumaroles volcàniques actives del Vesuvi, a la Província de Nàpols (Campània, Itàlia), associada a malladrita, sassolita, avogadrita i hieratita. És l'únic indret on se n'ha trobat aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferruccite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2016].
# Ferruccio Parri

Ferruccioo Parri (19 de gener de 1890 a Pinerolo, Piamont - 8 de desembre, 1981 a Roma) va ser un polític partidista, antifeixista italià que va ocupar el càrrec de Primer Ministre d'Itàlia diversos mesos durant l'any 1945. Va estudiar literatura.

## Biografia

Parri va néixer a Pinerolo, Piemont. Va ser soldat durant la Primera Guerra Mundial, estant ferit en quatre ocasions i condecorat quatre vegades. Durant la resistència, va ser conegut com a «Maurizio». Va estudiar literatura ocupant el càrrec de professor al Liceo Parini a Milà, i després de la fi de la guerra, va treballar com a periodista del diari Corriere della Sera.
Va morir a la ciutat de Roma a l'edat de 91 anys. Parri està enterrat al Cementiri monumental de Staglieno a Gènova.

## Vegeu també

* Llista de primers ministres d'Itàlia

## Referències

* ↑ Outside Party Lines, by Alexander Stille, The New York Times, 19 de desembre de 1999
* ↑ «Ferruccio Parri. Biografia» (en italià). Museo Interdisciplinare dell'Europa Unita. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 20 desembre 2014].
* «Carlo Piola Caselli Notebook Ferruccio Parri en Europa (1948-1954)» (en italià). Museo Europeo. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 20 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Biography on Antifascismo (italià)
* Biography (italià)
# Fernando de Liñán y Zofio

Fernando de Liñán y Zofio (Madrid, 19 d'abril de 1930 - 27 d'abril de 2011) fou un polític espanyol, ministre durant els darrers anys del franquisme.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Exactes i en Ciències Econòmiques. El 1959 treballà com a professor a l'Escola Nacional d'Administració Pública i en la secretaria general tècnic de la Presidència del Govern. Posteriorment fou subsecretari general de la Comissaria del Plan de Desarrollo, i el 1965 en fou nomenat director general. El 1967 fou nomenat procurador en Corts com a Consejero Nacional. Fou nomenat Director general de Política Interior i Assistència Social en 1969. En juny de 1973 Luis Carrero Blanco el va incorporar al seu gabinet com a ministre d'Informació i Turisme, tot i que d'antuvi tenia pensat donar-li la cartera de Governació. Després de la mort de Carrero Blanco és destituït i passaria a ocupar la presidència d'Aviaco. Després va exercir la seva activitat a l'empresa privada.
Havia estat nomenat Orde del Sant Sepulcre de Jerusalem i havia rebut la Creu de Carles III.

## Referències

* ↑ Biografías de altos cargos extret de l'ABC, 08/11/1969, dins l'Arxiu Linz de la Transició Espanyola
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ 35 años sin Franco Arxivat 2017-09-22 a Wayback Machine. a elsiglodeeuropa.es
* ↑ Fernando Liñán Zofio a El País, 1976
* ↑ Necrològica a l'ABC
# Falciot de Bates

El falciot de Bates (Apus batesi) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que viu sobre zones de selva humida de Libèria, Ghana, Nigèria, sud de Camerun, nord de Gabon, República Centreafricana i nord-est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Falciot d'Assam

El falciot d'Assam (Apus acuticauda) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que viu en camp obert, cria en penyasegats als Himàlaies de l'est de l'Índia. Se l'ha citat a Nepal, Tailàndia i les illes Andaman.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Falciot de Cap Verd

El falciot de Cap Verd (Apus alexandri) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que vola sobre camp obert, criant sobre penya-segats de les Illes de Cap Verd.

## Referències

* ↑ Fitxa del falciot de Cap Verd a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev.16/12/2012 (anglès)
# Ferskeytt

Ferskeytt (del nòrdic antic: mètrica quadrada) va ser una forma mètrica de composició, de les més antigues a la poesia escàldica, que es conserven alguns poemes en Skálholtsbók i apareix com la forma més freqüent de composició.
Es compon de quatre estrofes (quartet) en rima abab, sempre la rima 'a' en masculí, i 'b' en femení. La primera i tercera línies té set síl·labes, la segona i la quarta, sis. La primera línia també solia tenir una al·literació en dues paraules i la segona línia, en una paraula.

## Referències

* ↑ Jean-Claude Polet, Patrimoine littéraire européen: Vol. 5 - Premières mutations : de Pétrarque à Chaucer (1304 - 1400), De Boeck Supérieur, 1995, ISBN 2804120775 p. 37.
* ↑ Hildegard L. C. Tristram, Medieval Insular Literature Between the Oral and the Written II: Continuity of Transmission, Gunter Narr Verlag, 1997, ISBN 3823354078 p. 210.
# Football Club Swift Hesperange

El Football Club Swift Hesperange (luxemburguès: Football Club Swift Hesper, alemany: Football Club Swift Hesperingen) és un club de futbol luxemburguès de la ciutat d'Hesperange.

## Història

El club va ser fundat el 1916. Entre 1940 i 1944, durant l'ocupació alemanya, s'anomenà FV Rot-Weiß Hesperingen. La temporada 1989-90 es proclamà campió de la copa luxemburguesa.

## Palmarès

* Copa luxemburguesa de futbol:<
** 1989-90

## Referències

* ↑ «Swift Hesperingen». fussball-lux.lu. [Consulta: 9 abril 2017].
* 1 2 «Luxembourg - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* FC Swift Hesperange web oficial
# Football Club Seoul

El Football Club Seoul és un club de futbol sud-coreà de la ciutat de Seül. És propietat del grup GS Sports.

## Història

El club va ser fundat el desembre de 1983 i ingressà a la lliga el 1984 amb el nom de Lucky-Goldstar Hwangso, propietat del grup LG, amb seu a la ciutat de Chungcheong. L'any 1990 es traslladà a la capital Seül i un any més tard canvià el nom pel de LG Cheetahs, però el 1996 fou forçat per la lliga a traslladar-se a la ciutat d'Anyang, un suburbi de Seül, esdevenint Anyang LG Cheetahs. La construcció de l'estadi de futbol de Seül per a la Copa del Món del 2002 va fer palesa la necessitat de cercar un club per ocupar el nou terreny i finalment, l'any 2004 el club es traslladà de nou a la capital i esdevingué FC Seoul.

## Palmarès

* Lliga sud-coreana de futbol 6
** 1985, 1990, 2000, 2010, 2012, 2016
* Copa sud-coreana de futbol 2
** 1998, 2015
* Copa Lliga 2
** 2006, 2010
* Supercopa sud-coreana de futbol 1
** 2001

## Futbolistes destacats

* Choi Yong-Soo1994-1996, 1999-2000, 2006*
* Valeri Sarychev 2000–2004*
* Kim Dong-Jin 2000–2006
* Lee Jung-Soo 2002-2004
* Lee Eul-Yong 2003-2004, 2006–2008
* Kim Chi-Gon 2002-2009
* Jung Jo-Gook 2003-present
* Kim Eun-Jung 2004-2008
* Lee Chung-Yong 2004-2009
* Lee Ki-Hyung 2005-2006
* Lee Min-Sung 2005-2008
* Park Chu-Young 2005-2008
* Kwak Tae-Hwi 2005-2007
* Baek Ji-Hoon 2005-2006
* Kim Byung-Ji 2006-2008
* Ki Sung-Yong 2006-2009
* Kim Jin-Kyu 2007-present
* Lee Jong-Min 2008-present
* Kim Chi-Woo 2008-present
* Renaldo 2004*
* Ricardo Nascimento 2005-2007
* Ricardo Nascimento 2005-2007
* Dudu 2006-2007
* Adi 2006-present
* Kizito "Kiki" Musampa 2008
* Ceyhun Eriş 2008
* Dejan Damjanović 2008-present

## Entrenadors

| Nom | Inici | Fi |
| Cho Kwang-Rae | 02/02/2004 | 12/15/2004 |
| Lee Jang-Soo | 01/10/2005 | 12/02/2006 |
| Şenol Güneş | 01/08/2007 | present |

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine.
* (coreà) Web oficial
* (coreà) Imatges Arxivat 2019-12-19 a Wayback Machine.
* (coreà) Web de seguidors Suhoshin Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* (coreà) Web de seguidors Thanatos
# Font del Gatell (Sant Quirze Safaja)

La Font del Gatell és una font del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situada a 625 metres d'altitud, a prop i a ponent de la cruïlla de les carreteres C-59 i BV-1341, a migdia del Camí de Puigcastellar i a la dreta del torrent del Favar.

## Enllaços externs

* La Font del Gatell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Faldellí

Un faldellí és una faldilla curta que hom sobreposa a una altra de més llarga o a uns pantalons. El faldellí pot ser d'un o dos pams de llarg i arriba, com a màxim, uns dits per sobre els genolls. És una peça emprada en alguns balls i danses tradicionals per a marcar certs moviments i donar espectacularitat. De vegades porten picarols cosits a les vores, que sonen quan el ballarí es mou. Poden tenir bandes rectes o ondulades d'un altre color a la vora. Cal no confondre'ls amb davantals.
Als Països Catalans sol formar part del vestuari dels bastoners i bastoneres als balls de bastons. Sol ser d'un color viu, com vermell o blau, i de vegades tenen una, dues o tres bandes rectes i blanques a la vora, a manera d'ornamentació. Antigament el faldellí era una mica més llarg i acampanat que els actuals, amb més els plecs verticals més marcats. D'aquesta manera, en voltar el bastoner, el faldellí s'inflava augmentant el seu volum i produint un efecte estètic més marcat. Actualment però, els faldellins dels bastoners són més arrapats i no tenen vol. En el cas dels bastoners, es tracta d'una peça en principi masculina, ja que aquesta dansa només la ballaven els homes. Les dones que s'han introduït en aquesta dansa al segle xx porten la roba tradicional dels homes.
El faldellí també és típic al ball de Valencians, que, malgrat el seu nom, és una dansa tradicional del seguici popular del Camp de Tarragona i altres zones de Catalunya. Els faldellins són més curts i amb més plecs que els dels balls de bastons. També solen ser d'un color viu, i també es porten sobre pantalons blancs, però la veta decorativa sol ser de color negre, igual que la faixa.
També el porten, per exemple, els homes (les dones porten faldilla) al ball de les Gitanes de Vilafranca del Penedès. Aquesta peça de roba la porten també els homes de danses tradicionals d'altres cultures de la Mediterrània, com per exemple a Grècia i a l'Orient Mitjà. Les dones que ballen danses gregues porten faldilles amples i més llargues. Al Magreb i a l'Orient, les dones que ballen, per exemple, balls de bastons, ho fan amb un mocador al maluc o amb roba femenina, no amb faldellins.

## Referències

* ↑ El ball de Valencians Arxivat 2017-12-21 a Wayback Machine. Ajuntament de Reus
# Filemó d'Atenes

Filemó (en llatí Philemon, en grec antic Φιλήμων) fou un gramàtic i lingüista grec nadiu d'Atenes, autor d'una obra o obres sobre el dialecte àtic, citada sota els títols de Αττικαὶ λέξεις ("Atticai Lexeis" la forma àtica de parlar), ̓Αττικαὶ φωναί ("Attica Phonai" la forma àtica de dir), ̓Αττικὰ ὀνόματα ἢ γλω̂σσαι (Attica onómata é glossai" la pronúncia àtica i les paraules), περὶ ̓Αττικω̂ν ὀνομάτων ("Peri atticon onomaton" sobre les paraules àtiques).
Ateneu de Naucratis esmenta un llibre amb el títol de παντοδαπω̂ν χρηστηρίων ("Pantodapon Chresterion" Préstecs de totes les procedències) que podria ser part de la mateixa obra. Ateneu també cita altres passatges que demostren el coneixement que tenia Filemó del dialecte àtic, i diu que també coneixia la llengua llatina. En queden alguns fragments, però l'Etymologicum Magnum el cita amb freqüència.

## Referències

* ↑ 5.Philemon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 265
# Formigine

Formigine és un municipi italià, situat a la regió d'Emília-Romanya i a la província de Mòdena. L'any 2006 tenia 31.837 habitants.

## Referències

* ↑ «Formigine». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.