OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mar López Bermejo

Mar López Bermejo (Madrid, 1964) és una ballarina i coreògrafa espanyola.
Va començar els estudis de dansa a de Karen Taft. L'any 1980 ingressà a l'escola del Ballet Nacional i amplia la seva formació amb Lola de Ávila, Carmina Ocaña i Carl París. L'any 1984 es va incorporar al Ballet Nacional d'Espanya on interpretarà varis papers com a solista. En aquesta època treballà amb Ray Barra, Maia Plisetskaya i Nacho Duato i seguirà vinculada a la institució fins al 2001 El 1994 participà al certàmen de Coreografia de Madrid en on obtiguè una menció d'honor. El 1996 jutament amb Mabel Ribas i Silvia Riutort formà la companyia Ciutat Dansa on dirigirà i ballarà les seves pròpies coreografies entre les que destaquen: Aràcnids (1996) amb musica de Miquel Àngel Aguiló o Dido i Enees, de Henry Purcell, Preludis (2000) amb música de Chopin, Sunt Lacrimae (2001) dirigida per Carles Ponseti i Rafel Lladó sobre música de Haendel col·laboracions amb la Fundació Studium Aureum.
El 2012 crea i dirigeix Imposible Danza una companyia per a àntics membres de la Companyia Nacional.

## Referències

* 1 2 Diccionari del teatre a les Illes Balears. 1. ed. Palma: Lleonard Muntaner, Editor, 2003-. ISBN 84-95360-71-3.
* ↑ Herranz, Julio «Mar López y su Ciutat Dansa traen a Eivissa sus últimas coreografías». Diario de Ibiza, 03-12-2000.
* ↑ Lopez, Mar «Imposible Danza». Edanza, 30-06-2013, pàg. 4-17.
# Mareca

Mareca és un gènere d'ocells de la família dels anàtids (Anatidae), amb una sèrie d'espècies, antany incloses al gènere Anas.

## Taxonomia

Mareca era antany considerat un subgènere dins el gènere Anas. L'any 2009 es va publicar un estudi que comparava seqüències d'ADN mitocondrial, que demostrava que el gènere Anas no era monofilètic i cinc de les espècies que incloïa van ser traslladades al recuperat gènere Mareca, que havia estat introduït en 1824 pel naturalista anglès James Francis Stephens, amb l'ànec xiulador eurasiàtic com espècie tipus. El nom del gènere prové de la paraula portuguesa Marreco. Actualment, dins quest gènere s'incluen 6 espècies, una d'elles extinta:
* ànec xiulador eurasiàtic - Mareca penelope.
* ànec xiulador nord-americà - Mareca americana.
* ànec xiulador sud-americà - Mareca sibilatrix.
* ànec griset - Mareca strepera.
* xarxet falçat - Mareca falcata.
* ànec de l'illa d'Amsterdam - Mareca marecula.

## Referències

* ↑ Gonzalez, Javier; Düttmann, H.; Wink, M. «Phylogenetic relationships based on two mitochondrial genes and hybridization patterns in Anatidae» (PDF) (en anglès). Journal of Zoology, 279, 3, 11 2009, pàg. 310-318.
* ↑ Stephens, James Francis. Printed for G. Kearsley. General zoology, or Systematic natural history, by the late George Shaw. 12 / 2, 1824, p. 130.
# Canyelles, l'Almadrava i Santa Rosa de Puig-rom

Canyelles, l'Almadrava i Santa Rosa de Puig-rom és una entitat de població del municipi de Roses a la comarca de l'Alt Empordà, que està format per aquestes tres urbanitzacions, Canyelles i l'Almadrava a les platges del mateix nom i Santa Rosa de Puig-rom a la muntanya que tanca la badia de Roses. En el cens de 2006 tenia 1061 habitants.

## Vegeu també

* Castrum visigòtic del Puig Rom
# Carl Ferdinand Pohl

Carl Ferdinand Pohl (Darmstadt, 6 de setembre de 1819 - Viena, 28 d'abril de 1887) va ser un historiador de la música alemany-austríac, arxiver i compositor.
Pohl va néixer a Darmstadt. Va estudiar a l'escola secundària a la seva ciutat natal i va estudiar com a gravador. Al mateix temps va prendre classes de música amb Christian Heinrich Rinck. El 1841 va anar a Viena i va continuar la seva formació amb Simon Sechter. De 1849 a 1855, va treballar com a organista a l'església protestant de Gumpendorf. Després va viatjar. El 1866 es va fer càrrec d'arxiver de la Gesellschaft der Musikfreunde a Viena.
Com a escriptor musical, va produir llibres sobre Wolfgang Amadeus Mozart i Joseph Haydn. Entre els seus amics hi havia Johannes Brahms, a qui va animar a compondre les Variacions de Haydn (Op. 56).
Va morir a Viena. La seva finca es troba a la Gesellschaft der Musikfreunde.

## Escrits seleccionats

* Mozart und Haydn in London, 2 volums, Viena 1867 (versió digitalitzada)
* Simon Sechter, al "Jahresbericht des Wiener Conservatoriums" 1868
* Die Gesellschaft der Musikfreunde des Österreichischen Kaiserstaates und ihr Conservatorium, Viena 1870 (versió digitalitzada)
* Denkschrift aus Anlass des hundertjährigen Bestehens der Tonkünstler-Societät, Viena 1871 (versió digitalitzada)
* Joseph Haydn, 3 volums, Leipzig 1878–1882 (tercer volum completat per Hugo Botstiber)

## Referències

* ↑ «Pohl, Karl Ferdinand». A: Allgemeine Deutsche Biographie. Vol. 26. Münchener Digitalisierungszentrum, 1888, p. 370–373 [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Unverricht, Hubert. «Pohl, Anton Carl Ferdinand». A: Neue Deutsche Biographie. Vol. 20, 2001, p. 583-584.
# Carlos Edwards

Carlos Edwards (Diego Martin, 24 d'octubre de 1978) és un exfutbolista de Trinitat i Tobago de la dècada de 2000. Fou 90 cops internacional amb la selecció de Trinitat i Tobago. Pel que fa a clubs, destacà a Wrexham, Luton Town FC, Sunderland AFC, i Wolverhampton Wanderers FC.

## Referències

* ↑ «Carlos Akenhaton Edwards». Socawarriors.net. Arxivat 10 October 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-10-10. [Consulta: 22 juny 2019].
* ↑ «Edwards, Carlos». National Football Teams. [Consulta: 15 maig 2017].
* ↑ Carlos Edwards Profile on the Soca Warriors Online website
* ↑ Hugman, Barry J. The PFA Premier & Football League Players' Records 1946–2005. Queen Anne Press, 2005, p. 188. ISBN 1-85291-665-6.
* ↑ «Football- Soca Warriors 2005». St Anthonys. Arxivat 12 de juny 2008 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-06-12. [Consulta: 22 juny 2019].
* ↑ «Carlos Edwards». Lutonfc.com. Arxivat 6 de novembre 2007 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-11-06. [Consulta: 22 juny 2019].
* ↑ «Edwards poised to sign for Luton». BBC Sport, 17-05-2005.
* ↑ «Sunderland sign Edwards for £1.5m». BBC Sport, 02-01-2007.
# Carlos Martín Plasencia

Carlos Martín Plasencia (Lleó, 1946) és un advocat i polític del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) que fou governador civil de les Illes Balears i el seu primer delegat del govern.
Martín era advocat i fou nomenat governador civil de les Illes Balears el desembre de 1982, càrrec que ocupà fins al 1984 quan passà a denominar-se delegat del govern. Fou el primer delegat del govern a les Illes Balears fins al 1989. Posteriorment fou director general d'Aviació Civil fins al 1991. Després fou delegat del Govern a las Societats Concessionàries d'Autopistes Nacional de Peatge fins al 1993.

## Referències

* ↑ «Real Decreto 3590/1982, de 15 de diciembre, por el que se nombran los Gobernadores civiles de las provincias que se indican.». BOE, 16-12-1982, pàg. 33242.
* ↑ Torresblasco. «El primer contrato (y algunos apuntes de los últimos días del Baleares cuando era un periódico del Estado)», 23-08-2015. [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Real Decreto 1389/1984, de 24 de julio, por el que se nombra Delegado del Gobierno en la Comunidad Autónoma de las Islas Baleares a don Carlos Martín Plasencia». BOE, 177, 25-07-1984, pàg. 21178.
* ↑ «Real Decreto 85/1989, de 20 de enero, por el que se dispone el cese de don Carlos Martín Plasencia como Delegado del Gobierno en la Comunidad Autónoma de las Islas Baleares.». BOE, 21, 25-01-1989, pàg. 1831.
* ↑ BOE, 133, 04-06-1991, pàg. 18120.
* ↑ «Real Decreto 2284/1993, de 22 de diciembre, por el que se dispone el cese de don Carlos Martín Plasencia como Delegado del Gobierno en las Sociedades Concesionarias de Autopistas Nacionales de Peaje.». BOE, 23-12-1993, pàg. 30474.
# Can Bell-lloch

Can Bell-lloch és un edifici civil al municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) catalogat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El carrer Teresa Oller es deia carrer d'Amunt en el segle xviii i diu en Balvey que estava en creixement en aquell segle. El carrer era el més important del poble, i la travessada de l'església fins a la creu de terme. La casa citada no té cap data a la seva llinda, com passa amb moltes altres cases del segle xvii d'aquest carrer. Però segueix el mateix estil de les altres i s'engloba clarament en la línia constructiva de tot el carrer. Es tracta d'una casa de veïns entre mitgeres amb planta baixa i dos pisos. La façana és plana i arrebossada. Té un portal d'accés dovellat amb un gran arc escarser. La majoria de les obertures són finestres balconeres, la resta són petites finestres amb llinda plana voltades de dovelles. A l'interior es troba un gran pati, eix de tota l'habitatge.

## Referències

* 1 2 3 «Can Bell-lloch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Can Bellsolà

Can Bellsolà és una masia del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia d'una considerable extensió amb barri tancat. L'edifici consta d'una part central coberta a quatre vessants amb el carener paral·lel a la façana i dos cossos afegits a cada costat, formats per tres arcs i una torratxa. Té portal de mig punt dovellat, de dovelles en ventall i quatre balcons al primer pis, de llinda plana. El conjunt de l'edifici és molt simètric. A la part central les obertures, excepte la porta central, són de llinda plana, mentre que als laterals les obertures formen arcs. Entre dos balcons, al primer pis, hi ha un gran escut amb dues feres rampants i la data de 1587. A la part baixa de l'escut hi ha la data de la restauració de la casa: 1861. Està orientada a migdia. A l'interior, a la sala del pis principal, es conserven uns magnífics teginats al sostre.

## Història

Aquesta casa i la de la Fleca Vella, amb data de 1550, són els edificis cardedeuencs que porten inscripcions més antigues. Al plànol de 1777 està dissenyada la masia de Can Bellsolà, que apareix amb la mateixa estructura que conserva avui. Davant de la casa, en la carrereta de Vilamajor, apareix també una creu, avui desapareguda, anomenada "Sto. Christo del Bellsolà". Es tracta d'una casa senyorial, tant per les seves dimensions com pel refinament en la tipologia artística de la masia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Bellsolà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Carcinosoma

Carcinosoma † és un gènere extint d'euriptèrides del Silurià superior. Mesuraven fins a 30 cm de llarg. Els seus fòssils s'han trobat a Nova York i en altres estats dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Kjellesvig-Waering, Erik N. «The Silurian Eurypterida of the Welsh Borderland». Journal of Paleontology, 35, 4, 1961, pàg. 789–835. ISSN: 0022-3360.
* ↑ Kjellesvig-Waering, Erik N. «Some Previously Unknown Morphological Structures of Carcinosoma newlini (Claypole)». Journal of Paleontology, 32, 2, 1958, pàg. 295–303. ISSN: 0022-3360.
* ↑ Clarke, John Mason; Ruedemann, Rudolf. The Eurypterida of New York. University of California Libraries, 1912. ISBN 978-1125460221.
# CardDAV

CardDAV (extensions vCard a WebDAV) és un estàndard de la xarxa internet que permet els usuaris d'accedir a informació de contactes en un servidor remot. El protocol CardDAV va ser desenvolupat per l'IEFT i va ser publicat com a recomanació RFC 6352 l'agost del 2011.

## Especificacions

* CrdDAV està basat en WebDAV, el qual es fonamenta en HTTP, i empra vCard com a dades de contacte.

## Programaris que empren CardDAV
### Client

* Apple Contacts, Apple iOS, Atmail, Blackberry devices, DAVdroid, KDE Software Compilation 4.5, Kerio Connect, Outlook CalDav Synchronizer, Sailfish OS, Thunderbird.

### Servidor

* Apple Contacts Server., Atmail, CommuniGate Pro, DAViCal, fruux, GMail i Google Contacts, Group-Office, Horde Groupware, Meishi, Nextcloud, ownCloud, SabreDAV, SOGo, Zimbra 6, SYNOLOGY DSM, Xandikos.

## Referències

* ↑ <cyrus@daboo.name>, Cyrus Daboo. «CardDAV: vCard Extensions to Web Distributed Authoring and Versioning (WebDAV)» (en anglès). https://tools.ietf.org.+[Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «RFC 6352 - CardDAV: vCard Extensions to Web Distributed Authoring and Versioning (WebDAV)» (en anglès). http://www.rfc-base.org. Arxivat de l'original el 2016-08-22. [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «RFC 6352 - CardDAV: vCard Extensions to Web Distributed Authoring and Versioning (WebDAV)» (en anglès). https://datatracker.ietf.org.+[Consulta: 26 setembre 2017].

## Vegeu també

* CalDAV
# Casa d'Antoni Rosell Fortuny

La Casa d'Antoni Rosell Fortuny és una obra noucentista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb planta baixa, tres plantes i torre. Es de destacar l'ús de pedra amb tota la façana, així com les successives línies de balconades amb balustrades i ferro forjat. La tribuna, els balcons, la cúpula de ceràmica vidriada i elements decoratius i formals són de característiques neoclàssiques. El seu emplaçament constitueix un punt important a la tipologia de Tarragona.

## Història

El projecte data de 1929 i l'obra es va acabar el 1930.

## Referències

* 1 2 «Casa d'Antoni Rosell Fortuny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].

## Enllaços externs

* «Casa d'Antoni Rosell Fortuny». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Caròfits

Els caròfits (Charophyta) són una divisió de les algues verdes, inclou les plantes relacionades dels embriofitins. És un grup parafilètic (de vegades restringides a les Charales, que és un grup monofilètic). En alguns grups com el de les algues verdes conjugades, no hi ha cèl·lules flagel·lades. El darrer grup té reproducció sexual però la seva mobilitat no implica tenir flagels que en són totalment absents. Les cèl·lules flagel·lades en la forma d'espermis es troben en les Charales i en el grup Coleochaetales.

## Classificació

El grup Charophyta amb els embriòfits fan el grup monofilètic Streptophyta.

## Imatges

* Caròfit arrelat a poca fondària.
* Nitella hyalina. Sud-àfrica.
* Òrgans reproductors d'un caròfit.

## Referències

* ↑ Lewis, Louise A.; Richard M. McCourt «Green algae and the origin of land plants» (abstract). American Journal of Botany, 91, 10, 2004, pàg. 1535–1556. Arxivat de l'original el 2011-02-21. DOI: 10.3732/ajb.91.10.1535 [Consulta: 30 desembre 2009]. Arxivat 2011-02-21 a Wayback Machine.
* ↑ Karol KG, McCourt RM, Cimino MT, Delwiche CF «The closest living relatives of land plants». Science (journal), 294, 5550, desembre 2001, pàg. 2351–3. DOI: 10.1126/science.1065156. PMID: 11743201.
* ↑ «Green plants». [Consulta: 27 desembre 2017].
# Cascades Lone Creek

Les cascades Lone Creek són unes cascades del riu Blyde, situades a 9 km de Sabie, a Mpumalanga (Sud-àfrica). Les cascades tenen 70 m d'altura i es troben en un bosc i, per tant, només són visible un cop s'arriba al lloc. Hi ha un camí d'uns 200 metres des de la carretera asfaltada fins a les cascades.

## Referències

* ↑ Mapstudio TouristGuide. Mpumalanga/Lowveld 2003 ISBN 1-86809-653-X

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Carl Bildt

Carl Bildt (Halmstad, Suècia, 15 de juliol de 1949) és un polític suec, primer ministre de Suècia des de 1991 fins a 1994.Va dirigir el Partit Moderat de 1986 a 1999, i va presentar-se al seu principal candidat en quatre eleccions generals, abans del seu nomenament com a ministre d'Afers Exteriors sota el primer ministre Fredrik Reinfeldt de 2006 a 2014. Bildt va entrar per primera vegada al Riksdag el 1979, ocupant un escó fins a 2001. Membre de la família Bildt, és besnét del baró Gillis Bildt, qui va ser primer ministre de Suècia de 1888 a 1889.
Bildt és conegut internacionalment com a mediador en les guerres de Iugoslàvia, servint com a enviat especial de la Unió Europea a l'antiga Iugoslàvia des de juny de 1995, co-president de la Conferència de Pau de Dayton el novembre de 1995 i alt representant per a Bòsnia i Hercegovina des de desembre de 1995 fins a Juny de 1997, immediatament després de la guerra de Bòsnia. De 1999 a 2001, va exercir com a enviat especial del secretari general de les Nacions Unides per als Balcans. Des del 2021, Bildt també és l'Enviat Especial de l'Organització Mundial de la Salut per a l'Accés a l'Accelerador d'eines COVID-19 (ACT Accelerator).

## Referències

* ↑ Palmowski, Jan. Historia Universal del siglo XX (en castellà). Madrid: Complutense, 1998, p. 86. ISBN 9788489784574.
* ↑ Elgán, Elisabeth; Scobbie, Irene. Historical Dictionary Of Sweden. Rowman & Littlefield Publishers, 2015. ISBN 9781442250710. p. 42
* ↑ «Carl Bildt, former Prime Minister of Sweden, appointed WHO Special Envoy for the ACT-Accelerator» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2024].
# Carl Björkman

Carl Björkman (1873 - 1948) fou un polític de les Illes Åland, Finlàndia. Fou el primer cap del Govern d'Åland.
Un cop es produí la declaració d'independència de Finlàndia el 1917, Björkman fou un dels primers a reclamar el retorn de les illes Åland a Suècia, cosa que provocà la Crisi d'Åland. Un cop va esclatar la crisi, Björkman, amb Julius Sundblom, fou arrestat per la policia finlandesa i passà uns dies a la presó, acusat d'alta traïció.
El 1922, Björkman esdedvingué el primer cap de govern (suec: Lantråd) del Landskapsstyrelsen (més tard dit Landskapsregeringen), branca executiva del govern d'Åland, constituïda d'acord amb la Llei d'Autonomia finlandesa del 1920 com a part de la solució de la crisi. Ocupà el càrrec de lantråd fins al 1938.
# Casa Siqués

La Casa Siqués és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici construït per Joan Rubió i Ballver resol la cantonada d'enllaç entre el carrer Progrés i el carrer de l'Estació. De planta paral·lelepipèdica, utilitza els balcons i la glorieta de testa com a elements de continuïtat entre façanes. La composició de buits, galeries i textura dels paraments exempts de notorietat, arriben a un grau de correcció considerable.

## Referències

* ↑ «Casa Siqués». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Caseta de Vilacendra

La Caseta de Vilacendra és una masia moderna situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada a l'oest del nucli urbà de la vila de Moià, al nord de Vila-rasa.
# Caseta Petita

La Caseta Petita és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia d'estructura complexa, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a llevant. Consta de planta baixa i un pis. A la part dreta de la façana sobresurt un cos formant L amb un portal d'arc rebaixat a la planta i diverses finestres. El portal principal, en el sector més reculat, és de forma rectangular de pedra, situat a l'angle Sud-est. La façana sud presenta un esglaonament, amb dos portals i dues finestres a la planta baixa, uns porxos sostinguts per pilars (pallissa) i dues finestres. La façana oest presenta també un esglaonament i petites espieres. La part nord es troba adossada al terraplè de la carretera i presenta tres finestretes al primer pis. La casa està deshabitada, però s'utilitza per a funcions agrícoles.

## Història

Masia situada a peu de la carretera de Vic a Sant Hilari, prop del límit del terme de Vilanova de Sau, en el collet de Collsesplanes, a 1000 m d'altitud.
Malgrat que no tenim cap data constructiva, és possible que sigui de l'època d'expansió demogràfica del municipi, entre els segles XVII i xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Caseta Petita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Caseta de Ca la Miquela

La Caseta de Ca la Miquela és una obra del Vendrell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat de planta quadrangular situat al camí del Tomoví, sobre la Plaça Ramona Macipe. La construcció presenta una sola planta. La façana principal, situada de cara a la Plaça, es diferencia per l'escalinata d'accés i la porta d'arc de ferradura. Les façanes laterals presenten una finestra, cada una, en forma d'arc de ferradura; mentre que la posterior és totalment cega. Tota la construcció és rematada per una barana de balustres amb pinacles de ceràmica vidriada verda i en un dels extrems sobresurt una torre amb coberta de ceràmica vidriada de diferents colors.

## Referències

* ↑ «Caseta de Ca la Miquela». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Caseta de Ca la Miquela». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Carlo de Marchis

Carlo de Marchis (Roma, 28 de juliol de 1939) és un maquetista i cineasta italià, guanyador de dos Goya als millors efectes especials.
Va estudiar arquitectura a la Universitat La Sapienza de Roma alhora que es guanyava la vida fent maquetes i miniatures per a diversos estudis d'arquitectura. El 1963 va deixar la carrera i va començar a treballar com a maquetista per a diversos estudis de cinema, i col·laborà amb Carlo Rambaldi a pel·lícules com La Bíblia (1966), Barbarella (1968), Fins que li va arribar l'hora (1968) i Les aventures de Pinotxo (1972). Després es va incorporar a l'equip de Carlo Rambaldi amb Giuseppe Tortora i Isidro Raponi i el 1974 va crear la seva pròpia línia de kits de models i soldats de llauna sota el nom "models Siderea". Treballà aleshores a Ludwig (1973), El pas de Cassandra (1976), Encontres a la tercera fase (1977) i The Hand (1980).
El 1978 fou enviat per Rambaldi vuit mesos a Londres per encarregar-se dels efectes animatrònics de la pel·lícula Alien. A partir de 1980 va treballar pel seu compte, i assolí reconeixement per la construcció de la serp animatrònica de Conan el bàrbar (1982). Després es va instal·lar a Espanya, on també va col·laborar amb The Cannon Group. Va guanyar el Goya als millors efectes especials el 1988 per Slugs, muerte viscosa i el 1989 per La grieta. i el 1991 fou nominat per Capità Escalaborns.
Després va participar en la sèrie de televisió espanyola Réquiem por Granada (1991-1992) i l'estatunidenca Dark Justice (1991-1993), i va treballar amb Joan Piquer i Simón a La isla del diablo (1994) i Manoa, la ciudad de oro (1999). Després va deixar el cinema i s'ha dedicat a l'ensenyament de les seves tècniques.

## Referències

* ↑ Slugs, muerte viscosa al web dels Premis Goya
* ↑ La grieta al web dels Premis Goya
* ↑ Capità Escalaborns al web dels Premis Goya
* ↑ Carlo de Marchis. Maquetas, látex, monstruos y aviones. a bigerboat.com

## Enllaços externs

* Carlo De Marchis a la base de dades de la BNE
* Carlo de Marchis a Internet Movie Database
# Castellana Grotte

Castellana Grotte és un municipi al territori de la Ciutat metropolitana de Bari (regió de la Pulla, Itàlia). Té una població de 19.045 habitants i limita amb els municipis d'Alberobello (12 km), Conversano (9 km), Monopoli (14 km), Noci (10 km), Polignano a Mare (14 km) i Putignano (3 km).

## Vegeu també

* Maciste a l'infern

## Galeria

* Vista de la cova de Castellana
* Estalactita central

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2009». Arxivat de l'original el 2010-02-19. [Consulta: 24 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial de Castellana Grotte (italià)
* Les coves de Castellana (italià) (anglès)
# Catedral de Saint John (Belize City)

La Catedral de Saint John (en anglès: St. John's Cathedral), és una catedral anglicana a la ciutat de Belize City, Belize.
La catedral fou la primera església que es va bastir a la colònia de British Honduras. Fou construïda el 1812, tot i que ha patit nombroses alteracions i renovacions més recents. L'exterior de l'edifici és de maons; l'interior està revestit de caoba i sapodella. És un lloc històric de Belize des de la influència colonial del passat del país. Al costat de l'església hi ha el més antic cementiri del país, el cementiri de Yarborough.