OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malta al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

La televisió pública maltesa torna a utilitzar un format de preselecció oberta per escollir el seu representant per a l'edició de 2012.

## Organització

La PBS Malta va obrir un període de recepció de propostes els dies 20 i 21 d'octubre de 2011. En total, es van rebre 161 propostes, que es van reduir a 62 per a la segona fase de càstings presencials. D'entre aquests 62 aspirants, el comitè organitzador de la cadena triarà 24 semifinalistes que competiran el dia 4 de febrer de 2012 per una de les 16 places de la final, que tindrà lloc l'endemà.

## Candidats

Els 24 semifinalistes anunciats el 25 de novembre de 2011 pel jurat de la PBS Malta són:
* Amber - Answers with your eyes
* Anna Azzopardi - Still waiting
* Annalise Ellul - Whoop it up!
* Claudia Faniello - Pure
* Corazon Mizzi - Mystifying eyes
* Danica Muscat - 7 days
* Deborah C feat. Leila James - You make me go UH UH
* Dorothy Bezzina - Autobiography
* Eleanor Cassar - I want to run away
* Fabrizio Faniello (representant maltès als Festivals de 2001 i 2006) - I will fight for you (Papa's song)
* Francesca Borg - Take me far
* Gianni Zammit - Petals on a rose
* Isabelle Zammit - Walk on water
* Janice Mangion - While her eyes still glow
* J. Anvil - You are my life
* Jessica Muscat - Dance romance
* Kaya - First time
* Klinsmann - No way back
* Kurt Calleja - This is the night
* Lawrence Gray - In your eyes
* Nadine Bartolo - Can't get away
* Richard Edwards - Look at me now
* Romina Mamo - DNA
* Wayne Micallef - Time

## Referències

* ↑ Alexandru Busa:Malta confirms Eurovision participation for Baku www.esctoday.com (anglès)
* ↑ Calleja Bayliss, Marc. «Còpia arxivada». ESCflashmalta.com, 11-11-2011. Arxivat de l'original el 8 de març 2016. [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ Pozzi, Renee. «Còpia arxivada». EscDaily.com, 27-08-2011. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2012. [Consulta: 30 desembre 2011].

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012
# Guy Fréquelin

Guy Fréquelin (Langres, 2 de març de 1945) és un expilot francès de ral·li i altres disciplines de motor. Va ser subcampió del Campionat Mundial de Ral·lis l'any 1981, subcampió del Campionat d'Europa de Ral·lis l'any 1983 i guanyador en tres ocasions del Campionat de França de Ral·lis els anys 1977, 1983 i 1985. Va ser director esportiu del Citroën World Rally Team entre 2001 i 2007.

## Trajectòria

Fréquelin començà a disputar proves de ral·li a França a finals dels anys seixanta, disputant algunes proves franceses del Campionat d'Europa de Ral·lis, debutant el 1973 en una prova del Campionat Mundial de Ral·lis: el Tour de Còrsega. L'any 1977, com a pilot de Renault, guanya el Campionat de França de Ral·lis amb un Alpine-Renault A310 V6. Aquell mateix any, Fréquelin també forma part d'un fallit assalt de quatre cotxes Renault a les 24 Hores de Le Mans.
La temporada 1980, amb Jean Todt de copilot, s'incorpora a l'equip Talbot Sport del Campionat Mundial de Ral·lis, finalitzant el campionat en vuitena posició. A la següent temporada, guanya el Ral·li de l'Argentina i finalitza segon tant al Ral·li de Monte-Carlo com al Tour de Còrsega, finalitzant el campionat en segona posició amb el seu Talbot Sunbeam Lotus, tan sols superat per Ari Vatanen.
L'any 1983, després de la retirada de Talbot de la competició, Fréquelin fitxa per Opel. Aquell any finalitza segon del Campionat d'Europa de Ral·lis, per darrere de Miki Biasion, i guanya per segona vegada el Campionat de França amb un Opel Manta 400, títol que guanyaria amb aquest mateix vehicle per tercera vegada al 1985. L'any 1987 abandona l'equip Opel i l'any 1988, després d'una sèrie de ral·lis amb Peugeot, es retira de la competició.
L'any 1989 es converteix en el cap de Citroën Sport a diferents disciplines com ral·lis i raids, convertint-se en el director esportiu de Citroën World Rally Team entre 2001 i 2007, guanyant tres títols mundials de constructors i tres títols mundials de pilots amb Sébastien Loeb. L'any 2008 el substituí Olivier Quesnel al capdavant de l'equip.

## Referències

* ↑ Shacki. «Guy Fréquelin - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 2 juny 2023].
* ↑ «Guy Frequelin anuncia su retiro» (en castellà), -001-11-30T00:00:00+00:00. [Consulta: 2 juny 2023].
# Albertville

* Per a altres significats, vegeu «Albertville (desambiguació)».
Albertville és un municipi francès del departament de la Savoia, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Fou la seu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1992.

## Fills il·lustres

* Gérard Mourou (1944 -) físic, Premi Nobel de Física de l'any 2018.
# Alborge

Alborge és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarcar del Ribera Baixa de l'Ebre.
# Aller Retour New York

Aller Retour New York és una novel·la de l'escriptor nord-americà Henry Miller, publicada el 1935 per Obelisk Press a París, França. Publicat després del seu llibre Tropic of Cancer, Aller Retour New York pren la forma d'una llarga carta de Miller al seu amic Alfred Perlès a París. Al llibre, Miller descriu les seves experiències en un viatge de tornada a la ciutat de Nova York, el seu lloc de naixement, a la recerca de la seva amant, Anaïs Nin, que havia marxat de París per anar a Nova York en companyia del psicoanalista Otto Rank. Quan Nin va tornar a París al cap d'uns mesos, Miller també ho va fer, amb aquest llibre com a registre de la visita.
El crític literari Shaun O'Connell descriu el llibre com "una lletania del desencant [de Miller] amb Amèrica", i la visió de Miller de Nova York com "el centre simbòlic de la corrupció nord-americana". Miller pinta una imatge desagradable d'una Nova York que, als ulls de Miller, és clarament inferior a París. El llibre conté molts comentaris negatius sobre les dones i els nombrosos grups ètnics de Nova York, especialment els jueus, la qual cosa porta a la preocupació que el llibre era antisemita. En el seu prefaci a una traducció francesa posterior, Miller va assenyalar que havia modificat algunes de les "referències dures i aparentment injustificades als jueus" del llibre, que va explicar com a funció de la seva prosa juvenil "extravagant i temerària". D'altra banda, en una carta de 1971 a la seva editorial, Miller va rebutjar qualsevol acusació de contingut antisemita, tot i que també va suggerir retardar qualsevol reedició del llibre mentre "podria crear una mala impressió, amb raó o equivocadament".
El llibre es va esgotar després de 1945, però va ser reimprès per New Directions Publishing el 1991 (i en una edició de butxaca de 1993). Un crític del diari britànic The Independent va comentar la "misogínia fanfarrona" del llibre i "els cops racials del tipus comú a molta literatura nord-americana d'abans de la guerra", però també va observar que va tenir "alguns moments fascinants". Escrivint per a Entertainment Weekly, la crítica Margot Mifflin va descriure el llibre com un "trampolí" per a la novel·la de 1939 de Miller Tròpic de Capricorn, "una crítica ruïnosa d'Amèrica" que presagia el llibre de Miller de 1945 The Air-Conditioned Nightmare i "un document central de la vida picaresca de Miller." El crític Gerald Stern va trobar que el llibre, i el seu fanatisme, era "un atac a qualsevol mena d'acció social, fins i tot a l'esperança", en què Miller "sembla que en realitat odia tot, o realment no estima res", excepte algunes persones que es reuneix.

## Referències

* 1 2 O'Connell, Shaun. Remarkable, Unspeakable New York (en anglès). Beacon Press, 1997-08-31. ISBN 978-0-8070-5003-3.
* ↑ «Paperbacks: Sea Stories: New Writing from the National Maritime» (en anglès), 13-10-2007. [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ Margot Mifflin, Book Review: Aller Retour New York Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine., Entertainment Weekly, gener 17, 1992.
# Albert Alís

Albert Alís (Mataró, 1961) és un pintor català.
La seva trajectòria com a aquarel·lista ha estat mereixedora del premi J. Martínez Lozano a la V Biennal de Pintura Jove de la galeria Anquin's (Reus 1991), la qual cosa ha comportat l'ingrés d'una de les seves obres al Museu de l'Aquarel·la de Llançà, i també del Primer Premi d'Aquarel·la Vila de Palamós (1994). Ha estat deixeble de mestres insignes com Pablo Mañé i Josep Martínez Lozano Els seus darrers treballs l'han portat a ser finalista als XVI, XVII i XXII Premis BMW de Pintura (Madrid 2001, 2002 i 2007), al XXV Salón de Otoño de Pintura (Plasencia 2003), al IV Certamen Nacional de Pintura Parlamento de la Rioja (Logroño 2004) i al Premi Ricard Camí (Terrassa 2005 i 2007) i als XIII i XIV Premio Ciudad de Tudela (2005 i 2006). Ha exposat a Espanya, Alemanya, Bèlgica, França i els Països Baixos.
Com a artista mataroní, el 2015 és escollit com l'encarregat del disseny del cartell de Les Santes. La seva obra ha estat present en diverses exposicions, com a la Galeria Arcada de Blanes el 2013, o a l'Espai Caixa Laietana i a l'espai cultural La Destil·leria del seu Mataró natal, o a la Galeria Anquins a Reus, a casa nostra, però també més enllà com la seva participació a la Sala d'Exposicions de Barrena Kultur Etxea d'Ordizia al País Basc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Albert Alís és l'autor del cartell de Les Santes 2015», 04-05-2015. Arxivat de l'original el 27 d'octubre 2017. [Consulta: 2 gener 2016].
* 1 2 «S'inaugura “Procés” d'Albert Alís a l'Ateneu de Caixa Laietana L'artista mataroní dedica l'exposició a dos dels seus mestres: Pablo Mañé i Josep Martínez Lozano». Capgròs.com. El Diari Digital de Mataró i el Maresme, 03-11-2006 [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «Sempre el mar, pintura de Marisa Blasco». La Vanguardia, 2014.
* ↑ «Albert Alís inaugura a la galeria l'Arcada». Bonart Revista, 23-02-2013 [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «Les «evocacions urbanes» d'Albert Alís ocupen l'Arcada de Blanes». Diari de Girona, 01-03-2013 [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «Albert Alís exposa “Íntim”, inspirada en les vivències i els records, a La Destil·leria». Bonart Revista, 03-12-2015 [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «La galeria Anquins de Reus exposa una trentena d'obres d'Albert Alís». Capgròs Comunicació, SL, 27-02-2008. [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ «Sala de Exposiciones de Barrena Kultur Etxea». El Diario vasco, 16-05-2013 [Consulta: 2 gener 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Alexia Rivas Serrano

Alexia Rivas Serrano (Ponferrada, Lleó; 20 gener de 1993) és una periodista espanyola que ha participat com a presentadora i reportera en diferents mitjans de comunicació com Marca, 13TV, La Sexta o Telecinco. Va saltar a la popularitat a Espanya pel conegut «Merlos Place», durant la pandèmia pel COVID-19, quan la reportera va aparèixer de fons en una videoconferència d'Alfonso Merlos a casa, destapant així una infidelitat a la parella d'aquest.

## Biografia

Nascuda a Ponferrada (Lleó) el 1993, va estudiar a l'Escola Superior d'Art Dramàtic de Galícia entre 2011 i 2013. Més tard, es va mudar a Madrid, on es graduar en periodisme per la Universitat Rei Joan Carles en 2016. Va començar la seva experiència a Marca Plus , secció de diari esportiu Marca, com a reportera, redactora i presentadora. Més tard va presentar de manera eventual un magazine d'actualitat en Castella i Lleó Televisió. Després, va ser redactora i reportera a l'informatiu esportiu de 13TV i en els informatius de la mateixa cadena.
En 2017 s'uneix a l'equip de reporters de Més val tard a La Sexta, en el qual es manté fins al 2018. Aquest mateix any s'incorpora com a reportera, redactora i col·laboradora en el programa de Telecinco socialité , presentat per María Patiño. En aquest programa es manté fins a l'escàndol «Merlos Place» en 2020. al març de 2021 es confirma el seu fitxatge com a concursant de Supervivents a Telecinco. Després de 35 dies en el concurs, Alexia, es va convertir en la 3.ª expulsada de l'edició. Després seva participació a Supervivientes, fitxa com a col·laboradora de Sobreviuré a Mitele, presentat per Nagore Robles i de divendres Deluxe a Telecinco.

### Escàndol del «Merlos Place»

A l'abril de 2020, coincidint en ple confinament domiciliari per la pandèmia de l'COVID-19, Alexia va protagonitzar l'escàndol conegut com «Merlos Place» juntament amb Alfons Merlos i Marta López. Cal destacar que Alexia Rivas, com graduada en periodisme, ja era coneguda pel seu treball en Socialite.) Aquest fet és degut al fet que, durant una emissió de el programa Estat d'Alarma -emès en YouTube i gravat en el seu habitatge habitual, a causa del confinament- es descobreix una infidelitat per part de Merlos a López amb Alexia, que apareixia per un descuit en bikini de fons. Primerament, l'escàndol es va convertir en trending topic en xarxes socials. Dies després, salt a la premsa rosa, on es va estar comentant el tema en diversos mitjans de comunicació, revistes i programes de televisió el tema també va ser tractat per la premsa internacional, arribant a ser comentat per Whoopi Goldberg en el programa The View.
# Almirall (desambiguació)

«Almirall» té aquests significats:
* Almirall: graduació militar de la marina
* Laboratoris Almirall: empresa farmacèutica
* Valentí Almirall i Llozer: republicà federalista i catalanista
* Maria Rosa Almirall i Oliver: ginecòloga i obstetra catalana
# Ambaixada romana (Macedònia, 203 aC)

El Llegat romà va enviar una ambaixada romana a Macedònia el 203 aC.
Les ambaixades estaven formades per un grup d'ambaixadors i tenien per missió portar missatges del Senat a estats estrangers. El seu nomenament era considerat un gran honor i només es concedia a homes il·lustres.
El senat romà va enviar tres ambaixadors romans a Filip V de Macedònia el 203 aC i encarregats de protegir els aliats romans amenaçats pel rei macedoni:
* Marc Aureli Cotta
* Gai Mamili Vítul
* Gai Terenci Varró

## Referències

* ↑ Livi 30, 26. (llatí)
# Alfred

«Alfred» té aquests significats:
* Alfred (Maine), població dels Estats Units a l'estat de Maine.
* Alfred (Nova York), població dels Estats Units a l'estat de Nova York.
* Lake Alfred, població dels Estats Units a l'estat de Florida.
Viccionari
# Alfred Loewenguth

Alfred Loewenguth (18è districte de París, 15 de juny de 1911 - Orsay, 11 de novembre de 1983) va ser un violinista clàssic francès del segle xx.
Loewenguth va començar a aprendre el violí als 8 anys i va tenir el seu primer estudiant als 12 anys. Als 16 anys, va ingressar al Conservatori de París i va començar l'estudi del violí als 17 anys. Va guanyar el primer premi al Conservatori de París i les primeres medalles de música de cambra i solfeig. Allà va ser alumne d'André Tourret i Roger-Ducasse per a música de cambra.
El 1929 va crear el Quartet de Loewenguth, al qual també pertanyia el seu germà, el violoncelista Roger Loewenguth. Però el "grand format" del Quartet de Loewenguth estava compost per Alfred Loewenguth (1er violí), Maurice Fueri (2n violí), Roger Roche (viola) i Pierre Basseux (violoncel). Aquest quartet de corda va tenir una reputació internacional i va gravar nombrosos discos de Johann Sebastian Bach a Darius Milhaud, amb preferència per Joseph Haydn, Mozart, Beethoven i la música francesa. Va guanyar un "Grand Prix du disquet" per als quartets de Claude Debussy i Maurice Ravel (Deutsche Grammophon).
El 1959 va fundar les "Orchestres de jeunes Alfred Loewenguth" (OJAL) i va crear el festival de música Sceaux Orangerie el 1969.
També va fundar i dirigir el conservatori del "9è arrondissement" (barri) de París, professor al conservatori de Stuttgart, la "Schola Cantorum" de París i l'Acadèmia Internacional de Niça.
Tot i que va dedicar la major part de la seva activitat musical a la pedagogia i la música de cambra, amb el seu quartet o com a duo (durant més de cinquanta anys amb la pianista Françoise Doreau (1910-2011), també va tenir una carrera com a solista. El director de cinema Benoît Jacquot li va dedicar un documental "Enfance Musique" el 1979.

## Referències

* ↑ Pierre Basseux on data.bnf.fr
* ↑ «Historique». festival-orangerie.fr. Arxivat de l'original el 12 de juny 2018. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ Enfance Musique
# Anacroneuria loreto

Anacroneuria loreto és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Stark & Zúñiga, 2001. A: Stark, Zúñiga & Sivec. Descriptions of Anacroneuria spp. (Plecoptera: Perlidae) from the upper Rio Amazonas drainage, Colombia and Peru. Acta Entomol. Sloven. 9(2):120.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):160.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 21 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anacroneuria lupaca

Anacroneuria lupaca és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Etimologia

El seu nom científic honora l'ètnia lupaca del sud-est del Perú.

## Descripció

* Els adults presenten el cap de color groc clar, el pronot marró clar amb una franja groga, el segment de la tíbia groc clar i les membranes alars transparents amb la nervadura marró clar.
* Les ales anteriors dels mascles fan 9 mm de llargària i són hialines i iridescents.
* Ni la femella ni la nimfa no han estat encara descrites.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:35. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Stark, B.P. & R.W. Baumann, 2011. Records of Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae) from Bolivia and Paraguay with descriptions of three new species. Illiesia, 7(19):182-191. «PDF».

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):160.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 21 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Aliya Garayeva

Aliya Garayeva (en àzeri: Aliyə Qarayeva; n. 1 de gener de 1988 a Ekaterimburg, Rússia) és una exgimnasta russa que va representar l'Azerbaidjan. Ha estat medallista de bronze en la final de l'All-Around en dues ocasions (2010 i 2012).

## Carrera

Garayeva es va convertir en campiona de l'Azerbaidjan dues vegades en 2006 per les seves actuacions individuals. Va guanyar el bronze en el Grand Prix a Moscou 2007 en la competició versàtil i dues actuacions individuals. Garayeva es va col·locar sisena en la competència All-Around en el Campionat d'Europa celebrat a Moscou en 2006. Ella es va col·locar primera en la cinta i es va convertir en la medallista de tot bronze. Garayeva va acabar en tercer lloc en els tornejos internacionals que es van celebrar a Rússia, Grècia i Itàlia.
En 2006, Garayeva va acabar quarta en el campionat mundial de clubs celebrat al Japó. Al febrer de 2007, el seu equip va guanyar una etapa del campionat del club italià. Competir en els seus primers Jocs Olímpics de 2008 a Pequín, Xina, Garayeva va acabar sisena en l'esdeveniment final All-Around.
Garayeva va guanyar el bronze en el Campionat Mundial de 2010 en les finals d'aparells individuals en pilota, cinta i cèrcol. També va guanyar l'All-Around medalla de bronze en el Campionat Europeu 2010. L'any següent, Garayeva va guanyar l'All-Around medalla de bronze en el Campionat Mundial de 2011 a Montpeller, França. Després va competir en la final del Grand Prix i va quedar tercera en All-Around, així com el bronze en cèrcol, pilota, maces i cinta final.
Garayeva va començar la temporada 2012 en guanyar la medalla de bronze en l'All-Around en el Mundial de Penza i la medalla de plata en el Mundial de Taixkent. Posteriorment, va guanyar el seu segon All-Around medalla de bronze en el Campionat d'Europa de 2012. En els Jocs Olímpics de 2012 a Londres, Garayeva va ser tercera en les qualificacions. Va acabar quarta en la final All-around per sota de la belarussa Lioubov Charkasyna.
Després dels Jocs Olímpics de 2012, Garayeva va anunciar el seu retir de la gimnàstica.

## Referències

* ↑ Timur Hajiyev's birth certificate.

## Enllaços externs

* Aliya Garaeva with her mother
* Aliya Garaeva in childhood