OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ernst Baumeister

Ernst Baumeister (Viena, 22 de gener de 1957) fou un futbolista austríac de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Àustria.
Pel que fa a clubs, destacà a FK Austria Wien.
També fou entrenador al club Admira Wacker Mödling i a Austria Wien.

## Referències

* ↑ Record at FIFA Tournaments Arxivat 2015-02-13 a Wayback Machine. – FIFA
* ↑ Austria Wien archive (alemany)
* ↑ Ernst Baumeister a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Austria Wien archive (alemany)
# Ernst Bremer

Ernst Bremer, (Öckerö, 16 de febrer de 1886 - Göteborg, 10 de març de 1985), va ser un empresari suec. Tanmateix, anomenat més comunament com el "rei contrabandista".
Bremer gairebé sempre es descriu com un heroi popular malgrat un enorme historial criminal i constants enfrontaments amb els costums de l'època. Durant uns anys de la dècada de 1910, Bremer va viure a Kalvsund. L'any 2004, la vila va declarar monument d'edifici on vivia i s'hi va instal·lar un museu del contraban.
Al voltant de 1920, es va introduir la prohibició de l'alcohol a Noruega i el sistema Bratt de racionament d'alcohol a Suècia, la qual cosa va provocar un important tràfic de contraban a través d'Strömstad, que, entre altres coses, feia transbordaments a les zones marítimes a l'oest de Grisbådarna, que eren aigües poc profundes amb bona oportunitats d'ancoratge i localitzades en aigües internacionals. Bremer va ser un actor important en aquestes operacions de contraban. Entre altres coses, l'any 1923 va perdre, com a propietari, un vell vaixell de vapor alemany, el "Greifswald", que es va enfonsar amb una gran càrrega d'alcohol. Va ser processat el 1929 a Noruega per haver introduït de contraban 330.000 litres de licor a Noruega.
El 1944, també va provocar una conflicte diplomàtic entre Suècia i la Gran Bretanya quan es trobava amb el seu vaixell de pesca davant la costa d'Escòcia. Juntament amb la seva tripulació, havia creuat la barrera de mines de la mar del Nord. Els britànics sospitaven que era un espia alemany a qui li havien donat via lliure sobre les mines. Bremer va ser empresonat a la Gran Bretanya durant un any.
La carrera de contrabandista de Bremer es va representar lliurement a la comèdia cinematogràfica suecodanesa Smugglarkungen ("El rei contrabandista") de 1985 amb, entre d'altres, Janne "Loffe" Carlsson i Björn Skifs en els papers principals. I també apareix com a actor secundari a la sèrie danesa Hotel Voramar.

## Referències

* ↑ Rogsten, Eva «Ökända smugglarkungens villa byggdes av skeppsvrak». Expressen, 27-08-2017 [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Gustavsson, Anders «Alkoholkontakter över den svensk-norska riksgränsen i ett historiskt förändringsperspektiv» (en suec). Communicare Scientias, XXXIX, OCTOBER MMXIIX, pàg. 43 [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «”Bremer hade smugglat in 330 000 liter sprit. Han och hans medhjälpare ställas nu under åtal i Norge.”» (en suec). Svenska Dagbladets, 12-05-1929 [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Wedel, Kristian «En folkkär smugglare» (en suec). Göteborgs-Posten, 12-01-2009 [Consulta: 7 febrer 2023].

## Bibliografia

* Ehnebom, Pär. Bremer - spritsmugglarkungen: En verklighetsskildring. Ewald Elander. 1929. 261 pàgines. ISBN 91-630-0508-5
* Wedel, Kristian. Historiska nyheter. Stockholm: Max Ström. sid. 148-156. 2010. Libris 11824399. ISBN 9789171262028
# Escoles velles (Abrera)

Les Escoles velles és una obra noucentista d'Abrera (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici fet de maó i pedra de planta rectangular molt allargassada, construït en un desnivell. Està cobert a dues aigües amb teula àrab i consta de planta i pis. S'estructura simètricament en tres cossos, el central més alt i sobresortit de la línia de façana. Destaca la presència de moltes obertures;. totes tenen una motllura en la seva part superior, de diferent tipologia. Sota la cornisa hi ha l'escut de la vila.

## Història

Edifici del 1924 que durant molts anys va ser l'única escola del poble, amb només dues aules, una per als nens i l'altra per a les nenes. Va ser sufragat per subscripció popular. Des de 1998, un cop restaurat, està destinat a hotel d'entitats.

## Referències

* 1 2 «Escoles velles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 gener 2019].
# Escorpí (desambiguació)

«Escorpí» té aquests significats:
* Escorpí, ordre d'aràcnids amb uns grans pedipalps en forma de pinça i amb un agulló verinós a l'extrem del cos
* Escorpí (arma) arma derivada de la catapulta
* Escorpió (astrologia) o escorpí és un signe del zodíac
* Horus Escorpí II o senzillament el rei Escorpí, sobirà egipci, que governava vers el 3200 aC
* Horus Escorpí I, sobirà de l'Alt Egipte del Període Protodinàstic
* Escorpió o escorpí és una constel·lació zodiacal situada entre el Serpentari i l'Escaire
# Ernie Blenkinsop

Ernie Blenkinsop (20 d'abril de 1902 - 24 d'abril de 1969) fou un futbolista anglès de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra en 26 ocasions. Passà la major part de la seva carrera a Sheffield Wednesday FC. També jugà a Hull City AFC, Liverpool FC i Cardiff City FC.

## Referències

* ↑ «Fortune smiles on the Arsenal». Sheffield Independent, 08-10-1930, p. 10 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ Player profile at lfchistory.net
* ↑ Player profile at englandfootballonline.com England captains
# Ernie Bot

Ernie Bot (en xinès, wénxīn yīyán), nom complet Enhanced Representation through Knowledge Integration, és un producte de servei de chatbot d'IA de Baidu, en desenvolupament des del 2019. Es basa en un gran model de llenguatge anomenat "Ernie 3.0-Titan". Va ser llançat el 17 de març del 2023.
El 20 de març del 2023, Baidu va anunciar al seu WeChat oficial que el servei al núvol Wenxin Yiyin hauria d'estar disponible el 27 de març, però el llançament es va retardar fins a una data desconeguda. Baidu va llançar Wenxin Qianfan, una plataforma de servei de models de llenguatge gran a nivell empresarial. Wenxin Qianfan inclou no només Wenxin Yiyin, sinó també un conjunt complet de Wenxin Big Model de Baidu i la cadena d'eines de desenvolupament corresponent.

## Referències

* ↑ Yang, Zeyi. «Chinese tech giant Baidu just released its answer to ChatGPT» (en anglès). MIT Technology Review, 16-03-2023.
* ↑ Huang, Karen Hao, Yoko Kubota and Raffaele. «Baidu’s ChatGPT Rival Launches to Mixed Reviews» (en anglès). WSJ.
* ↑ «China's ChatGPT Black Market Is Thriving» (en anglès).
* ↑ «Baidu Soars After Analysts Give Ernie A Thumbs-up After Test-run» (en anglès), 17-03-2023. Arxivat de l'original el 24 de març 2023. [Consulta: 17 d’abril 2023].
* ↑ «Ernie Bot, China’s answer to ChatGPT, is delayed – again». , 28-03-2023.
* ↑ «百度：文心一言云服务将于3月27日上线 | 界面新闻» (en xinès). m.jiemian.com. [Consulta: 28 març 2023].
* ↑ «页面没有找到» (en xinès). finance.sina.com.cn. [Consulta: 28 març 2023].
# Ernie Pieterse

Ernie Pieterse (4 de juliol del 1938 a Parow, Bellville, Sud-àfrica) és un pilot de curses automobilístiques retirat que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Ernie Pieterse va debutar a la novena i última cursa de la temporada 1962 (la tretzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 29 de desembre del 1962 el GP de Sud-àfrica al circuit de East London. Va participar en un total de tres proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades diferents (1962-1963 i 1965) aconseguint una desena posició com a millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1962 | Ernest Pieterse | Lotus | Climax | HOL | MON | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA | SUD 10 | | - | 0 |
| 1963 | Lawson Organisation | Lotus | Climax | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA | MEX | SUD Ret | - | 0 |
| 1965 | Lawson Organisation | Lotus | Climax | SUD NVQ | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Espina (zoologia)

* Per a altres significats, vegeu «os».
Una espina és una estructura dura i rígida en forma d'agulla que presenten algunes espècies, i que sovint està formada de ceratina. Animals com el porc espí i l'eriçó de mar tenen espines com a mecanisme d'autodefensa. Els eriçons, els ratolins del gènere Acomys i, com a mínim, dos dinosaures de l'ordre dels ornitisquis, tenen espines.
En el context de la neurociència, es fa servir per referir-se a les dendrites, unes protuberàncies diminutes de la superfície de les cèl·lules nervioses que estan en connectades amb els terminals presinàptics.
# Eufranta

Eufranta (grec antic: Εὐφράντας πύρλος, llatí: Euphranta Turris) fou una fortalesa i potser també una petita ciutat prop del final del Gran Sirtis que segons Estrabó constituïa la frontera entre Cartago i els Ptolemeus (i abans els diferents poders egipcis). El límit fou establert entre Cartago i una de les ciutats gregues. Una torre en ruïnes existent a l'actual Kasr Safran ha estat identificada com a probable emplaçament.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Euphranta Turris». Dictionary of Greek and Roman Geography, 1854. [Consulta: 23 agost 2020].
# Euforió

Euforió és el nom dels següents personatges:
* Euforió (Euphorion, Εὐφορίων) fou el pare del poeta Èsquil
* Euforió (Euphorion, Εὐφορίων) fou el fill del poeta Èsquil i ell mateix un poeta tràgic.
* Euforió de Calcis, escriptor i poeta grec.
* Euforió del Quersonès, poeta grec.
* Euforió (metge), metge grec.
* Euforió (escultor), escultor grec.
# Estació de Les Sablons

Les Sablons (Jardin d'Acclimatation) és una estació de la línia 1 del metro de París situada a la localitat de Neuilly-sur-Seine. Deu el seu nom a la Plaine des Sablons, anomenada així perquè se n'extreia sorra per utilitzar-la en la construcció. Els panells que indiquen el nom de l'estació mostren Jardin d'acclimatation com a subtítol, en referència al jardí proper.
# Estatut d'Autonomia de Catalunya

«Estatut d'Autonomia de Catalunya» té aquests significats:
* Projecte d'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1919
* Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1932
* Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1979
* Estatut d'Autonomia de Catalunya de 2006
# Estatut d'Autonomia de Castella - la Manxa

El Estatut d'Autonomia de Castella-la Manxa és la norma institucional bàsica de la Comunitat Autònoma de Castella-la Manxa. L'Estatut d'Autonomia regula els òrgans d'autogovern d'aquesta regió, anomenats de forma genèrica com a Junta de Comunitats de Castella-la Manxa.
La Llei Orgànica 9/1982 de 10 d'agost de l'Estatut d'Autonomia de Castella-la Manxa va ser aprovada per les Corts Generals i sancionada pel rei Joan Carles I i el president del Govern Leopoldo Calvo-Sotelo al Palau de Marivent (Palma) el 10 d'agost de 1982.

## Reformes

Ha estat reformat tres cops: en 1991, 19942019 i 1997 per a augmentar les competències autonòmiques i les atribucions del President de la Junta i comprèn 54 articles, organitzats en 6 títols, a més de les disposicions addicionals, transitòries, derogatòries i final.

### Reforma de 2007

El 29 de gener de 2007, el Ple de les Corts regionals de Castella-la Manxa va aprovar per unanimitat la reforma de l'Estatut d'Autonomia de Castella-la Manxa. El text està compost per 170 articles amb els quals la Comunitat Autònoma expressa les seves ànsies d'autogovern i que inclou un nou model de finançament i la caducitat, en 2015, del transvasament Tajo-Segura.
L'1 de febrer va ser dut a tràmit al Congrés dels Diputats, on va ser defensat pel portaveu del Grup Socialista a les Corts regionals, José Molina, i el diputat autonòmic del PP Leandro Esteban.

## Vegeu també

* Política de Castella-la Manxa
* Junta de Comunitats de Castella-la Manxa

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 393. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ Las Cortes de Castilla-La Mancha aprueban la reforma del Estatuto a El Mundo, 13-2-2008

## Enllaços externs

* L'Estatut d'Autonomia al web oficial de la Junta de Comunitats de Castella-la Manxa Arxivat 2008-10-21 a Wayback Machine.
* L'Estatut d'Autonomia al web de l'Institut Cervantes
# Diplopogon

Diplopogon és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Diplopogon setaceus R. Br. 1810

## Sinònims

Diplogon Poir., orth. var., Dipogonia P. Beauv.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 23.06.08». Arxivat de l'original el 2009-05-08. [Consulta: 23 juny 2008].
# Vuitanta-cinc

El vuitanta-cinc o huitanta-cinc és un nombre natural que segueix el vuitanta-quatre i precedeix el vuitanta-sis. S'escriu 85 o LXXXV segons el sistema de numeració emprat.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic de l'àstat.
* Designa l'any 85 i el 85 aC.
* És el cinquè nombre de Smith.
# Joan Riera Martí

Joan Riera Martí (Montcada i Reixac, 6 de febrer de 1938) va ser un jugador de bàsquet català de la dècada de 1960.
Va ser jugador del CB Aismalíbar de la seva localitat natal, on jugà entre 1953 i 1964. Formà part d'un gran equip, en que coincidí amb homes com els germans Martínez, Alfonso i José Luis, Emiliano Rodríguez o Nino Buscató. A continuació s'incorporà al CB Ripollet com a jugador-entrenador. Amb el Ripollet disputà dues promocions d'ascens a primera divisió. La temporada 1967-68 fitxà pel CE Manresa, amb el que assolí l'esmentat ascens.
Retornà al Ripollet, on fou jugador-entrenador, i més tard, només entrenador. La seva carrera d'entrenador continuà als clubs CE Laietà, CB Santa Coloma, CB Mollet, La Salle, novament Ripollet (1984-90) i CB Elvira Cuyàs.
Amb la selecció espanyola jugà 5 partits. L'any 2001 fou nomenat Històric del Bàsquet Català.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Joan Riera Martí». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dinastias del Basket» (en castellà). Mundo Deportivo, 08-07-1988 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Nuestros Ases» (en castellà). Mundo Deportivo, 13-04-1984 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Pàgines 12 i 16» (en castellà). FEB, 2010 [Consulta: 13 maig 2023].
# Joan de Montecorvino

Joan de Montecorvino (1246-1328) missioner franciscà italià enviat a la Xina pel Papa Nicolau IV. Fundador del primer bisbat catòlic a Pequín.

## Biografia

Segons algunes fonts Joan de Montecorvino va néixer el 1246 a Montecorvino Rovella (actual província de Salern) a Itàlia, però altres indiquen que ho va fer el 1247 a Montecorvino la Daunia, prop de Lucera.
Va dedicar tota la vida a fer tasques de missioner, especialment a l'Orient. L'any 1286 Argun Aga administrador civil de la Pèrsia dominada pels mongols, va enviar mitjançant el bisbe nestorià Rabban Bar Sauma, una carta al Papa Nicolau IV, que era franciscà, demant l'enviament d'un missioner catòlic a la cort de l'emperador de la Xina, Khublai Khan fundador de la Dinastia Yuan.
Acompanyat pel dominic Nicolau de Pistoia, el 1289 va viatjar cap Armènia, Pèrsia, i l'Índia. Després de la mort de Nicolau va seguir cap a la Xina acompanyat de Pietro de Lucalongo.
Va arribar a Cambaluc (actual Pequín) el 1294, on va ser rebut amb grans honors per tractar-se de l'enviat del Papa, per Témur Khan (l'emperador Chengzong,) successor de Khublai Khan.
El 1299 va construir la primera església a Pequín i el 1305 una altra amb dependències annexes per allotjar 200 persones.
Durant la seva estada a la Xina (més de trenta anys) va convertir i batejar milers de xinesos, entre ells a la que va ser la futura emperadriu. Va traduir al xinès el Nou Testament i els Salms.
Durant molts anys va treballar pràcticament sol, fins que el 1307 el Papa Climent V conscient de l'èxit del missioner va enviar set missioners fransciscans més i va nomenar a Joan de Montecorvino arquebisbe de Pequín i Bisbe Suprem de tota la Xina.
Va morir a Pequín el 1328.

## Referències

* ↑ Folch, Dolors «The European Discovery of China» (en anglès). http://www.futurelearn.com, 2017 [Consulta: març 2107].
* 1 2 3 4 «Beato Giovanni da Montecorvino» (en italià), 05-03-2012. [Consulta: març 2107].
* 1 2 Odoardi, Giovanni. «Beato Giovanni da Montecorvino Vescovo» (en italià), 22-06-2012. [Consulta: març2017].
* ↑ Paolillo, Maurizio. «La lettera di Giovanni de Montecorvino (1247-1328)» (en italià), gener-juny 2009. [Consulta: abril 2017].
* ↑ di Rienzo, Nunzio. «Padre Giovanni da Montecorvino» (en italià), 17-08-2016. [Consulta: abril 2017].
# Joan Dolç i Balaguer

Joan Dolç i Balaguer (Alboraia, 31 de juliol de 1956) és un escriptor, editor, fotògraf, guionista i director de cinema valencià.
Ha publicat un llibre amb fotografies preses a distintes ciutats (Madrid, Leningrad, Barcelona, Nova York, Lisboa o València) entre 1989 i 1998 amb el títol de Life is Fun! (2002). El 2014 va fundar el segell In Púribus Libros / In Puribus llibres, on exerceix de director editorial. La seva última producció per al circuit museístic és Dalí, un esbozo freudiano, documental que va formar part de l'exposició Dalí-Freud. Una obsesión, organitzada pel Museu Belvedere de Viena el gener de 2022. Es va presentar al museu Thyssen-Bornemisza en desembre de 2021. El gener de 2024 va publicar En el fons, la terra com al primer títol de la col·lecció "País" de la Institució Alfons el Magnànim.

## Obra
### Novel·la

* Puta misèria! (amb Rafael Arnal Torres) (1986)
* Amb la cua encesa (amb Rafael Arnal Torres) (1990)
* Els ulls de l'aranya (1991, Columna Edicions, Barcelona)
* La corbata colombiana (1992)
* L'onanista ambiciós (1994)

### Assaig

* La pura veritat i altres mentides (1996)
* El sentit comú i altres malentesos (1999)
* Batalles perdudes (2004)
* Tres en línia. Converses a la xarxa moderades per Francesc Bayarri (amb Rafa Arnal i Toni Mollà) (2004)
* Nosaltres, exvalencians (amb Toni Mollà, Rafa Arnal, Emili Piera, Francesc Bayarri i Manuel Sánchez Jardí) (2005)
* Balanç d'existències (2015)
* No escapareu (2018)
* En el fons, la terra (2024)

## Fotografia

* Life is fun! (2002)
* El temps absent (2003)

## Filmografia (parcial)

* Cerro Testigo, memoria de Alberto Sánchez (2001)
* La mort de ningú, l'enigma Heinz Ches (2004)
* Paraules i Fets (2006)
* Renau, l'art en guerra (2007)
* Cataluña-Espanya (2009)
* Después de la Alambrada (2009)
* Retrato de un hombre que pinta (2011)
* La caída (2013)
* L'avenir és ara (2018)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «Dolç i Balaguer, Joan». Alboraya.es. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ «"Life is Fun, de Joan Dolç"».
* ↑ «‘La fotografia i el cine han transformat la visió que tenim de nosaltres'».
* ↑ «El surrealismo y el inconsciente se darán la mano en la exposición “Dalí – Freud. Una obsesión“ en el Belvedere Museum de Viena, que podrá visitarse a partir del 28 de enero de 2022.» (en castellà). Embaixada d'Àustria a Madrid, 17-12-2021. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «En el fons, la terra. L'Horta en la memòria és el primer títol de la nova col·lecció «País» - Institució Alfons el Magnànim». [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Qui era Heinz Ches, executat el mateix dia que Salvador Puig Antich». CCMA.cat. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ «L'avenir és ara». [Consulta: 22 gener 2024].

## Enllaços externs

* Balanç d'Existències (blog de l'autor)
* Fitxa d'autor Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Perfil de l'autor a eldiario.es
# Jorge Santini Padilla

Jorge Santini Padilla (San Juan, 11 de març de 1960) és un advocat i polític porto-riqueny, alcalde de San Juan durant tres mandats consecutius, de 2001 a 2014, i senador de 1997 fins a 2001.
El 1982 va obtenir la seva llicenciatura amb honors de la Universitat de Puerto Rico, Recinte de Río Piedras. Santini es va casar amb Irma Garriga el 23 d'agost de 1986 i tenen tres fills. El 1987 es va graduar a la Facultat de Dret de la Universitat Interamericana. Va presidir l'Associació de Fiscals de la Facultat de Dret de la Universitat Interamericana de Puerto Rico. Santini es va convertir en soci de la firma d'advocats de Miranda Cárdenas i Córdova on es va especialitzar en judicis per mala praxi mèdica.
Va iniciar el seu servei públic el 1993, durant el mandat del governador Pedro Rosselló, Santini va ser designat com el seu ajudant en les àrees de Salut, Benestar Social i Contractació, a més de servir com a assistent legal del Governador.

## Senador i alcalde de San Juan

El 1996, Santini va començar una carrera política amb el Partit Nou Progressista (PNP). Va ser elegit al Senat de Puerto Rico a les eleccions generals de 1996, representant el districte de San Juan.
Santini va entrar a la cursa per alcalde de Sant Joan el 1999 contra el President del Senat Charlie Rodriguez a qui va guanyar en les primàries del PNP. Es va enfrontar al candidat de Partit Popular Democràtic Eduardo Bhatia en les eleccions del 2000 i també a les de 2004 derrotant Bhatia per segona vegada.
El 2007, Jorge Santini va ser elegit per un tercer termini Alcalde de San Juan però va ser derrotat en les següents eleccions de 2012 per Carmen Yulin Cruz del Partit Popular Democràtic, deixant el càrrec el 14 de gener de 2013.

## Referències

* ↑ «Perfil del candidato: Jorge Santini». Puerto Rico Herald, 26-10-2000 [Consulta: 28 agost 2015].
* 1 2 «Jorge A. Santini Padilla: Candidato a Alcalde de San Juan por el PNP» (en castellà). WAPA-TV, Decisión 2012 [San Juan, Puerto Rico], 2012 [Consulta: 28 agost 2015].
# Jorge Sapelli

Jorge Sapelli (Montevideo, 1926 — ibídem. 13 de gener de 1996) fou un polític uruguaià, vicepresident de la República en el període 1972-1973; pertanyent al Partit Colorado.
Va néixer a Montevideo el 1926. Empresari, va ser dirigent gremial dins de l'esmentat sector. Entre 1969 i 1972 va ser ministre de Treball del govern de Jorge Pacheco Areco, destacant-se per la seva moderació i obertura al diàleg dins del context autoritari de l'esmentada administració. El 1971 va ser designat integrant de la fórmula presidencial del Partit Colorado encapçalada per Juan María Bordaberry Arocena, resultant electe vicepresident de la República i assumint el càrrec l'1 de març de 1972.
Quan el president Bordaberry va dissoldre el Parlament junt amb les Forces Armades, durant el cop d'estat del 27 de juny de 1973, Sapelli es va mantenir en defensa de la legalitat. El desembre d'aquell mateix any, en formar-se el Consell d'Estat, li van oferir presidir-lo el que no va acceptar, demostrant així la seva adhesió a la democràcia.

## Referències

* 1 2 Homenaje al ex vicepresidente Jorge Sapelli (castellà)