OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bantanges

Bantanges és un municipi francès, situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 561 habitants. És regat pel Seille i el Sâne Morte.

## Demografia

El 2007 tenia 561 personesi 244 famílies, 305 habitatges (243 habitatges principals, 41 segones residències i 21 desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 330 persones de les quals 241 eren actives. Hi havia 23 establiments: cinc empreses de fabricació de productes industrials, dues de construcció, set de comerç i reparació d'automòbils, dues de transport, una empresa d'hostatgeria i restauració, duesfinanceres, una immobiliària…
L'any 2000 a Bantanges hi havia 20 explotacions agrícoles que conreaven un total de 804 hectàrees. Hi ha una escola maternal integrada dins d'un grup escolar.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Cora (coet)

Cora va ser un coet experimental desenvolupat durant els anys 1960 per provar la segona i tercera etapes del llançador Europa, precursor dels llançadors Ariane.
L'organització encarregada de dur a terme els llançaments va ser la ELDO, antecessora de l'actual ESA.
La versió Cora 1 va usar una etapa francesa Coralie, mentre que la versió Cora 2 (que mai va arribar ser provada) hauria afegit una etapa Astris alemanya. També es va provar una còfia de manufactura italiana. Per a les proves es van escurçar les toveres (el motor n'usava quatre) per tal de poder treballar amb el coet a la pressió atmosfèrica del nivell del mar. També es van afegir aletes per millorar l'estabilitat. Els propulsants del coet eren tetraòxid de nitrogen i UDMH.
Només va arribar a provar la versió Cora 1, que va fallar en dos dels tres llançaments. En no dur a terme totes les proves no es van poder descobrir els errors que més tard van afectar les etapes superiors de llançador Europa, el programa finalment va haver de ser cancel·lat.

## Llançaments
### 27 de novembre de 1966

Llançat des del complex de llançament de Beatrice, a Hammaguira, va fallar en perdre el control 62 s després del llançament.

### 18 de desembre de 1966

Llançat des del complex de llançament de Beatrice, a Hammaguira, va aconseguir 55 km d'altura i va ser declarada com una prova reeixida.

### 25 d'octubre de 1967

Llançat des Biscarosse, el vehicle va fallar a causa d'un problema de cablejat.

## Dades tècniques

* Apogeu: 55 km
* Empenyiment en enlairament: 220 kN
* ISP (en el buit): 280 s
* Massa total: 16.500 kg
* Diàmetre del cos principal: 2,01 m
* Longitud total: 11,5 m

## Referències

* Wade, Mark. «Cora» (en anglès), 2008. [Consulta: 18 juny].
* http://fuseurop.univ-perp.fr/cora_e.htm Arxivat 2012-11-14 a Wayback Machine.
Viccionari
# Fissicrambus

Fissicrambus és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Fissicrambus adonis Bleszynski, 1963
* Fissicrambus albilineellus (Fernald, 1893)
* Fissicrambus alexanor Bleszynski, 1963
* Fissicrambus artos Bleszynski, 1963
* Fissicrambus briseis Bleszynski, 1963
* Fissicrambus fissiradiellus (Walker, 1863)
* Fissicrambus haytiellus (Zincken, 1821)
* Fissicrambus hemiochrellus (Zeller, 1877)
* Fissicrambus hirundellus Bleszynski, 1967
* Fissicrambus intermedius (Kearfott, 1908)
* Fissicrambus minuellus (Walker, 1863)
* Fissicrambus mutabilis (Clemens, 1860)
* Fissicrambus orion Bleszynski, 1963
* Fissicrambus porcellus Bleszynski, 1967
* Fissicrambus profanellus (Walker, 1866)
* Fissicrambus quadrinotellus (Zeller, 1877)
* Fissicrambus verselias Bleszynski, 1963

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 2 febrer 2019].
# Joan Teodor de Baviera

Joan Teodor de Baviera (3 de setembre de 1703 a Múnic – 27 de gener de 1763 a Lieja) era príncep-bisbe de Ratisbona, de Freising, i del principat de Lieja.
Joan Teodor era el fill de Maximilià II Manuel de Baviera i de la seva segona esposa Teresa Cunegonda de Polònia.
Des de 1746 va ser nominat cardenal, tot i continuar encapçalar una cort dedicada als plaers de la vida: música, caça, amistançades…
A la guerra de successió austríaca (1740-1748), el casal de Wittelsbach van conduir una guerra econòmica contra Àustria i els Habsburg durant la qual Lieja va tenir un paper important en bescanviar les monedes austríaques d'argent per monedes de coure de valor menor. L'11 d'octubre de 1746, la batalla de Rocourt va tenir lloc a aquest petit poble al camp de Lieja. L'exèrcit francès va vèncer les forces aliades austríaques, anglesos, neerlandesos i de Hannover. Això va significar la fi del control austríac dels Països Baixos austríacs. Lieja va quedar independent. El 1756 després d'un plet al tribunal imperial, els prínceps-bisbes de Lieja va perdre el dret d'encunyar monedes.
Durant el seu regne a Lieja, les idees de la Il·lustració van propagar-se a la revista Journal encyclopédique d'en Pierre Rousseau que va ser prohibit el 1759 després d'una intervenció de la Universitat de Lovaina. Un any més tard va prohibir les reunions dels francmaçons.
Amb ell, la dinastia dels prínceps-bisbes de Wittelsbach va extingir-se com que no hi havia prou descendents a la generació següent.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Joan Teodor de Baviera
* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
* Retrat de Joan Teodor de Baviera Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine.
# Resolució 1377 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1377 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat en la trobada ministerial del 12 de novembre de 2001. El Consell va adoptar una declaració sobre els esforços per eliminar el terrorisme internacional.
El Consell de Seguretat, que comprèn els ministres d'afers exteriors, va recordar les resolucions 1269 (1999), 1368 (2001) i 1373 i va declarar que el terrorisme internacional constitueix una greu amenaça per a la pau i la seguretat internacionals en el segle XXI i un repte per a tots els Estats i per a tota la humanitat. Va condemnar tots els actes terroristes com a criminals i injustificables.
La declaració va subratllar que el terrorisme era contrari als principis consagrats a la Carta de les Nacions Unides, posava en perill vides i amenaçava el desenvolupament social i econòmic de tots els països i l'estabilitat global en el seu conjunt. A més, afirmava que era necessari un enfocament sostingut i global per combatre el terrorisme. Per a això es requerien esforços per ampliar l'entesa entre civilitzacions i abordar conflictes i qüestions globals.
Acollint amb beneplàcit el compromís dels estats membres de lluitar contra el terrorisme internacional, el Consell convidava a tots els països a aplicar la Resolució 1373 i ajudar els altres a fer-ho. El Consell de Seguretat també va reconèixer els progressos realitzats pel Comitè contra el Terrorisme i va assenyalar que alguns països demanaven assistència en l'aplicació de totes les disposicions de la Resolució 1373. Va convidar al Comitè contra el Terrorisme a explorar formes d'ajudar els estats, promoure la millor pràctica, identificar programes tècnics, financers, regulatoris, legislatius o d'altres tipus d'assistència i examinar les sinergies dels enllaços entre els programes.
Finalment, la declaració va demanar a tots els estats que intensifiquessin els esforços per eliminar el terrorisme internacional.

## Referències

* ↑ «Security Council calls on all states to intensify efforts to eliminate international terrorism». United Nations, 12-11-2001.
* ↑ «UN renews anti-terror drive». BBC News, 12-11-2001.
* ↑ Boulden, Jane; Weiss, Thomas George. Terrorism and the UN: before and after September 11. Indiana University Press, 2004, p. 58. ISBN 978-0-253-21662-5.
* ↑ van Krieken, Peter J. Terrorism and the international legal order: with special reference to the UN, the EU and cross-border aspects. Cambridge University Press, 2002, p. 142. ISBN 978-90-6704-148-5.
* ↑ Biersteker, Thomas J.; Eckert, Sue E. Countering the financing of terrorism. Taylor & Francis, 2008, p. 238. ISBN 978-0-415-39643-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Fislis

Fislis (en alsacià Feeslis) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2004 tenia 388 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 307 | 322 | 365 | 376 | 380 | 386 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Clément Libis | |
# KV48

KV48, acrònim de l'anglès King's Valley, és una tomba egípcia de l'anomenada Vall dels Reis, situada a la riba oest del riu Nil, a l'altura de la moderna ciutat de Luxor. És un dels enterraments destinats als nobles que van ser construïts, com a mostra d'un favor especial, al costat de les tombes reals. Pertany al visir Amenemopet, contemporani al rei Amenofis II, de la dinastia XVIII d'Egipte.

## Situació

La KV48 es troba en el triangle que formen les tombes KV35 a l'oest, KV36 al sud i KV57 a l'est. la seva situació exacta ara mateix es desconeix per la quantitat d'enderrocs que han cobert tots els sepulcres petits d'aquella zona de la Vall dels Reis, el branc oest del wadi central.
La forma de la tomba de Amenemopet respon al comú dels sepulcres destinats als nobles recompensats amb la vida eterna al costat dels faraons: un pou d'entrada (A, de gairebé cinc metres d'altura) i una única habitació, freturosa de decoració (B). Les notables dimensions d'aquesta sala sepulcral són grans per a una tomba de noble, encara que no tant com per rivalizar amb l'àrea ocupada pels sepulcres de la família real.

## Excavació

La KV48 va ser trobada en la temporada de 1905-1906 per l'equip de Theodore David, dirigit per Edward Russell Ayrton. La neteja i la datació del lloc es va realitzar en molt poc temps, i va anar de forma precipitada i poc acurada, però suficient com per determinar qui era el propietari de la tomba –alguna cosa realment difícil venint de tombes de nobles sense pintures que identifiquin al seu amo– i treure a la llum alguns objectes. Fins i tot es va arribar a trobar una mòmia humana, de més d'un metre vuitanta d'altura, que estava desembolicada i desvalisada i que és possible que arribés a pertànyer a l'enterrament original.

## Referències

* Todo sobre el Valle de los Reyes: tumbas y tesoros de los principales faraones de Egipto. 2a. Barcelona: Destino, 1998. ISBN 8423329585.

## Enllaços externs

* Theban Mapping Project: KV48 Arxivat 2008-11-01 a Wayback Machine.: Inclou descripcions, imatges i plànols de la tomba
# Josep Romagosa i Gotzens

Josep Romagosa i Gotzens (Olesa de Montserrat, 10 de març de 1812 - València, 2 de maig de 1868). Degà de la Facultat de Medicina de València, fou metge-cirurgià amb una gran formació humanística i científica, i profundes conviccions religioses.
Estudià medicina al Real Colegio de Medicina y Cirugía de San Carlos, de Madrid, on es graduà l'any 1842. Fou metge del capítol catedralici de Sigüenza i catedràtic de les universitats de Saragossa, Barcelona i València. Des del 1856 fou degà de la Facultat de Medicina de València. Fou membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona i d'altres societats mèdiques. El doctor Romagosa va ser un clar representant de la mentalitat anatomoclínica, destacà en anatomia patològica microscòpica i fou un prestigiós cirurgià, que va aconseguir millores en les tècniques operatòries, com en el cas de l'amputació de la cama a nivell del terç superior, modificant la línia d'incisió de manera que es reduïa notablement la possibilitat de necrosi.

## Referències

* 1 2 Hernández i Cardona, Àngel Manuel «El Dr. Josep Romagosa (1812-1868), membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya». Gimbernat: revista catalana d'història de la medicina i de la ciència [en línia], vol.54, 2010, p.85-98 [Consulta: 25 novembre 2014].
* ↑ «Josep Romagosa i Gotzens». Galeria de Metges Catalans. Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. [Consulta: 25 novembre 2014].
* ↑ «Josep Romagosa i Gotzens». Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 25 novembre 2014].

## Bibliografia

* "Metges, cirurgians i apotecaris d'Olesa de Montserrat", Àngel Manuel Hernández i Cardona. Publicacions del Seminari Pere Mata de la Universitat de Barcelona. Any 2013

## Enllaços externs

* Josep Romagosa i Gotzems - Galeria de Metges Catalans
# Gens Curiàcia

La gens Curiàcia (en llatí Curiatia gens, plural Curiatii) va ser una gens romana d'origen patrici, mencionada expressament per Titus Livi com a originaris d'Alba Longa, i que es van traslladar a Roma després de la destrucció de la seva ciutat i van ser admesos entre els patres, o patricis. La incorporació a aquesta classe social no es contradiu amb el fet que des de l'any 401 aC fins al 138 aC trobem membres plebeus de la família que van exercir com a tribuns de la plebs, perquè aquí com en altres casos, podrien ser descendents d'algun llibert dels Curiatii o bé que alguns membres patricis haguessin passat als plebeus per voluntat o per matrimoni. No consta cap magistratura rellevant per part de la branca patrícia.
El seu origen albà és també mencionat a la llegenda d'un dels mites fundacionals de la ciutat de Roma, el Combat dels Horacis i Curiacis sota el rei Tul·li Hostili: tres Curiacis (Curiatii, d'Alba) es van enfrontar a tres Horacis (dels Horatii, romans) i van ser derrotats.
L'únic cognom que van fer servir en temps de la República era Fistus. Com a exemple, vegeu Publi Curiaci Fist Trigemí.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/916?rgn=full+text;view=image;q1=CuriatiaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 901. ]
El dos tribuns de la família foren:
* Publi Curiaci, tribú de la plebs el 401 aC.
* Gai Curiaci, tribú de la plebs el 138 aC.
# Barbourula

Barbourula és un gènere d'amfibis anurs de la família Bombinatoridae que es troba a les Filipines i Borneo.

## Taxonomia

El gènere Barbourula conté dues espècies:
* Barbourula busuangensis (Taylor i Noble, 1924)
* Barbourula kalimantanensis (Iskandar, 1978)

## Referències

* ↑ Amphibian Species of the World, Barbourula
# Eduardo Belza Franco

Eduardo Belza Franco, nascut a Montevideo (Uruguai) el 5 de setembre de 1956, és un exfutbolista uruguaià.
El seu primer contacte amb el futbol espanyol va tenir lloc a la campanya 80/81, on va militar a les files de l'Atlètic de Madrid. Retornaria a l'Uruguai, on va defensar els colors de Cerro Porteño i Nacional de Montevideo, no repetiria experiència a Espanya fins a l'any 1985. Després d'un any en el Rayo Vallecano i un altre al Reial Mallorca, el porter sud-americà va arribar al CD Tenerife en el curs 1988-1989.
Benito Joanet dipositar tota la seva confiança en ell i el va convertir en el guardià de la porteria blanca en la campanya de l'ascens a primera divisió. Després, un cop aconseguida l'elit, encara que va començar de titular seria relegat parcialment a la banqueta en detriment del seu compatriota Zeoli, que va arribar a l'illa amb l'etiqueta d'haver estat mundialista a Itàlia 90.
No obstant això, Belza va recuperar el seu lloc en els últims sis partits de Lliga i va defensar la meta insular en la promoció davant el Deportivo de la Corunya. Va ser una eliminatòria d'infart. Després de l'empat sense gols a l'estadi Heliodoro Rodríguez López, el CD Tenerife s'avançaria a Riazor en el minut 13 de joc per mediació d'Eduardo Ramos.
D'aquí al final del partit Belza i la defensa blanc van ser un mur infranquejable. Aquesta va ser la seva última campanya a l'Illa, encara que abans de retirar-se jugaria amb la UD Las Palmas a Segona Divisió.
# Resolució 1371 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1371 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 26 de setembre de 2001. Després de reafirmar les resolucions 1244 (1999) i 1345 (2001) sobre la situació a l'antiga Iugoslàvia, inclosa la República de Macedònia, el Consell va demanar la plena aplicació de la seva Resolució 1345 sobre violència i activitats terroristes a Macedònia i el sud de Sèrbia.
El Consell de Seguretat va donar la benvinguda a les mesures adoptades pel govern de Macedònia per consolidar una societat multiètnica dins de les seves fronteres. D'altra banda, també va apreciar l'acord d'Ohrid signat a la capital macedònia Skopje l'agost de 2001 entre quatre partits polítics i el president Boris Traikovski. Foren benvinguts els esforços del govern macedoni, la Unió Europea, l'OTAN i l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE) per prevenir l'escalada de les tensions ètniques i gestionar la situació de seguretat a la regió.
En convocar la plena aplicació de la resolució 1345, el Consell va reafirmar la integritat territorial i la sobirania de Macedònia i d'altres estats de la regió. Va rebutjar l'ús de la violència per assolir els objectius polítics i va subratllar que només les solucions polítiques pacífiques podrien portar l'estabilitat i la democràcia a Macedònia. Es va instar la plena aplicació de l'Acord Marc i es van acollir els esforços internacionals a aquest efecte. La resolució també va donar suport a la creació d'una presència de seguretat multinacional a Macedònia, sol·licitada pel seu govern, per donar seguretat als observadors. Es va establir una força el 2003.
Finalment, foren benvinguts els esforços de la Força Internacional per Kosovo (KFOR) i la Missió d'Administració Provisional de les Nacions Unides a Kosovo (UNMIK) per implementar la Resolució 1244, especialment pel que fa al tràfic d'armes il·legals a través de les fronteres i la confiscació d'armament.

## Referències

* ↑ «Unanimously adopting Resolution 1371 on former Yugoslav Republic of Macedonia, Security Council again rejects violence in pursuit of political aims». United Nations, 26-09-2001.
* ↑ Ayton-Shenker, Diana. A Global Agenda: Issues Before the 57th General Assembly of the United Nations. Rowman & Littlefield, 2002, p. 87. ISBN 978-0-7425-2355-5.
* ↑ Kronenberger, Vincent; Wouters, Jan. The European Union and conflict prevention: policy and legal aspects. Cambridge University Press, 2004, p. 300. ISBN 978-90-6704-171-3.
* ↑ «Security Council endorses efforts to enact peace agreement in FYR of Macedonia». United Nations News Centre, 26-09-2001.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Guerra de Kosovo
* EUFOR Concordia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Faisà de Latham

El faisà de Latham (Lophura leucomelanos) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita al pis inferior dels boscos, garrigues, matolls densos i boscos de bambú de la zona indomalaia, des del nord del Pakistan i Caixmir, cap a l'est, fins a Bhutan i tot el nord de l'Índia, sud de Tibet, Myanmar i Tailàndia.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 64. ISBN 978-84-16728-37-4.
# KV45

KV45, acrònim de l'anglès King's Valley, és una tomba egípcia de l'anomenada Vall dels Reis, situada a la riba oest del riu Nil, a l'altura de la moderna ciutat de Luxor. la tomba va ser utilitzada per l'enterrament de Userhet, un noble que va viure durant la dinastia XVIII, pel que sembla supervisor del temple d'Amon durant el regnat de Tuthmosis IV. Va ser reutilitzada durant la dinastia XXII.
Està situada a la riba esquerra del uadi principal, tocant a la KV44. Perfectament excavada, consisteix en un passadís i un petit compartiment. No s'ha trobat en ella cap mena de decoració.
Va ser descoberta per Theodore M. Davis que treballava per Howard Carter. Quan es va trobar la tomba, gairebé la meitat estava plena de runa, producte dels esfondraments causats per diferents inundacions. Carter va escriure la impossibilitat de treure les dues mòmies que es veien, només va aconseguir rescatar una part de la màscara d'una d'elles (un home), un escarabeu i fragments dels vasos canopis d'Userhet.

## Bibliografia

* Reeves, N. & Wilkinson, R. Todo sobre el Valle de los Reyes. Edicions Destino, Barcelona, 1998. ISBN 84-233-2958-5.

## Enllaços externs

* Theban Mapping Project: KV45 Arxivat 2008-11-01 a Wayback Machine.: Inclou descripcions, imatges i plànols de la tomba.
# Joseba Andoni Agirretxea Urresti

Joseba Andoni Agirretxea Urresti (Ondarroa, Biscaia, 6 d'agost de 1966) és un polític espanyol, membre del Èuscar. Va ser regidor a Ondarroa i és diputat en el Congrés dels Diputats des de la IX legislatura d'Espanya.

## Trajectòria

Nascut a Ondarroa, als 17 anys es va afiliar a EGI, les joventuts del PNV i dos anys més tard va ocupar una regidoria a l'Ajuntament, càrrec que va mantenir fins a 1990. Va cursar estudis de Filologia Basca en la Universitat de Deusto però va dirigir la seva carrera professional al món de la comunicació, on va treballar durant dotze anys a ETB i Ràdio Euskadi.
Després d'iniciativa de Joseba Egibar Artola, va començar com a assessor en les Juntes Generals de Guipúscoa i posteriorment nomenat per l'Assemblea General del PNV portaveu del partit. Més tard ha treballat com a assessor de Comunicació en la Secretaria General d'Acció Exterior del Govern Basc. Membre de l'Assemblea Nacional del PNV, ha estat diputat durant la IX, X, XI i XII legislatures en el Congrés dels Diputats.

## Referències

* ↑ «Agirretxea Urresti, Joseba Andoni» (en castellà). Congreso de los Diputados.
* 1 2 «Joseba Andoni Agirretxea Urresti». Diariocrítico [Consulta: 10 juliol 2017].
* 1 2 «Nuestro Equipo JOSEBA AGIRRETXEA URRESTI» (en castellà). Congreso EAJ-PNV. Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 10 juliol 2017].