OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'Assegador

L'Assegador (en castellà i oficialment, El Azagador) és una pedania al municipi valencià de Requena, a la comarca de la Plana d'Utiel-Requena. Comptava el 2015 amb 51 habitants.

## Geografia

Situat a l'oest del riu Magre, es troba a 3,5 quilòmetres en línia recta de Requena. Al nord trobem la pedania del Derramador i al sud la del Pontón. S'arriba per la CV-450 que surt de la N-322.

## Història

El nom de la pedania té el seu origen en la conversió en regadiu de les riberes del riu Oleana (avui Riu Magre) pels àrabs, ja que el reg s'organitzava per tandes i per torns, corresponent aquesta tanda al diumenge, l'última, (per als àrabs zaga) i per derivació Azagador"

## Economia

L'economia d'aquesta pedania majoritàriament és l'agricultura en la qual es cultiva principalment la vinya, l'ametller i l'olivera. Com indústria hi ha ubicada en el terme un celler cooperativa amb el nom de Cooperativa Agrícola San Miguel que és compartida amb els viticultors del Derramador. També compta amb una important empresa bodeguera, Bodegas Torroja.

## Casa de postes

L'antiga casa de postes és anterior al segle xvii i totalment recuperada. Es creu que fou l'origen del nucli de població, ja que existeix una inscripció de 1217 a un mur de fang. Hi ha tots els elements mínims que ha tingut sempre una casa de conreu, com Habitatge, corrals, quadres, paller, terrats amb els seus graners o cambres (per conservar els diferents cereals per separat), porxo, forn, llenyer, xemeneies i llar per encendre foc, celler i l'era per batre el cereal, etc.

## Festes

Les festes patronals se celebren en honor de Sant Jaume el Major, el cap de setmana més proper al 25 de juliol.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor de la Comunitat Valenciana, 2009 (IVE)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 abril 2010].

## Enllaços externs

* Informació a la web de Requena
# Juan Espín

Juan Espín (Uztarroze) va ser un ciclista navarrès que fou professional entre 1949 i 1955. Destacava com a escalador. El seu any més important va ser el 1950 on, entre altres fites, va aconseguir el Campionat d'Espanya de Persecució i una tercera posició a la Pujada a Arrate.

## Palmarès

* 1950
** Campió d'Espanya de Persecució
** 1r al Gran Premi de Catalunya i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Se disputó en Mataró en Campeonato de España de persecución» (en castellà). la Vanguardia, 13-06-1950.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gaig terrestre escatós

El gaig terrestre escatós (Geobiastes squamiger) és una espècie d'ocell de la família dels braquipteràcids (Brachypteraciidae) i única espècie del gènere Geobiastes. Habita el pis inferior de la selva humida de Madagascar.
# El funàmbul

El funàmbul és una revista trimestral de cultura. El primer número va aparèixer al març de 2014.
Es tracta d'una publicació que pretén desmuntar tòpics sobre què interessa o no als lectors en català i apropar el màxim nombre de gent possible a mons poc o gens explorats en la nostra llengua. Cada número conté un monogràfic i unes seccions fixes. Els principis de El funàmbul són el seu contingut.
Defuig tot el que tingui a veure amb el concepte d'actualitat, entès com a sinònim de moda. Bruno Schulz, Ramon Esquerra, Robert Walser, W. G. Sebald, Danilo Kiš, Éric Rohmer, Joan Sales, Paul Celan, Charles Baudelaire, Franz Kafka, Isaac Babel, Jorge Luis Borges i Béla Tarr sempre seran actuals perquè mai no ho han deixat de ser.
Els primers set números es van publicar en paper:
* El funàmbul 1. Primavera de 2014. Monogràfic: Bruno Schulz.
* El funàmbul 2. Estiu de 2014. Monogràfic: Per què escrivim?
* El funàmbul 3. Tardor de 2014. Monogràfic: Walter Benjamin.
* El funàmbul 4. Hivern de 2014. Monogràfic: Aproximacions a la Xoà.
* El funàmbul 5. Primavera de 2015. Monogràfic: Weltliteratur.
* El funàmbul 6. Estiu de 2015. Monogràfic: W. G. Sebald.
* El funàmbul 7. Tardor de 2015. Monogràfic: Viatges.

## Referències

* ↑ «El funàmbul». Arxivat de l'original el 14 de gener 2017. [Consulta: 16 gener 2020].

## Enllaços externs

* El funàmbul
# Resolució 2061 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2061 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 25 de juliol de 2012. El Consell va ampliar el mandat de la Missió d'Assistència de les Nacions Unides per a l'Iraq (UNAMI) durant 12 mesos més.
El Consell assenyala que les relacions entre l'Iraq i Kuwait han millorat, i que la situació interior a l'Iraq s'ha tornat més estable. També insta a totes les comunitats del país a participar en el diàleg, i alhora que lloa el paper de la UNAMI donant suport a la població i al govern, demana al govern iraquià que proporcioni a UNAMI suport logístic i de seguretat.

## Referències

* ↑ «Security Council Adopts Resolution 2061 (2012), Extending Mandate of United Nations Assistance Mission for Iraq by 12 Months». United Nations, 25-07-2012.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Eriopidion strictum

Eriopidion strictum és una espècie de planta angiosperma que pertany a la família de les lamiàcies, l'única del gènere Eriopidion.
És una planta nativa de Veneçuela i el Brasil.

## Referències

* ↑ Kew World Checklist of Selected Plant Families
* ↑ Harley, R. M. 1976. A review of Eriope and Eriopidion (Labiatae). Hooker's Icon. Pl. 38(3):103.
* ↑ Harley, R. M. & J. F. B. Pastore. 2012. A generic revision and new combinations in the Hyptidinae (Lamiaceae), based on molecular and morphological evidence. Phytotaxa 58:1–55.
# La Caseta (Serrateix)

La Caseta és una masia de Serrateix, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada al sud del tipus II segons la classificació de J. Danés, amb coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana principal. Presenta una ordenació simètrica de les obertures, que són allindanades. En una de les façanes laterals hi ha una eixida amb galeria d'arcs de mig punt organitzats en dos trams i sostinguts per un pilar.
El cos de la casa presenta diverses ampliacions a la part dreta de la façana principal i a la banda posterior.

## Història

L'edifici fou construït probablement al llarg del segle xviii. Una altra ampliació degué ser cap al 1892, donat que aquesta data consta a la llinda d'un dels finestrals.

## Referències

* 1 2 3 «La Caseta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# L'Artijuela

L'Artijuela, anomenada també l'Artejuela, és una masia abandonada del terme municipal de Lludient, a l'Alt Millars, dins de la zona de parla castellana del País Valencià. Documentada des del segle xix, el 1934 tenia 28 habitants, xifra que minvà fins al 16 de dret i 15 de fet l'any 1940.
El seu topònim, però, sembla tenir un origen més remot, ja que deriva de la base ibèrica artea, possiblement derivada d'artus, que voldria dir alguna cosa relacionada amb els matolls, els arbustos o les alzines.
El mas està ubicat al marge septentrional de la rambla de santa Anna, per davall de la serra del Cabezo, del Morrón de l'Artijuela i del mas de Benito. Molt pròxim a la Casa Tadeo i a Los Gabites, es pot accedir amb vehicle fins a uns pocs metres abans d'arribar a l'Artijuela, per una llarga i tortuosa pista que arranca des de la carretera CV-198 (Toga - Argeleta), poc després de deixar enrere la primera de les localitats.

## Referències

* 1 2 Dirección General de Estadística. Nomenclátor de las ciudades, villas, lugares, aldeas y demás entidades de población de España (en castellà). Madrid: Barranco, 1940.
* ↑ Instituto Geográfico Nacional. Mapa de Ludiente (en castellà), 1909.
* 1 2 «Vecinos ilustres de Ludiente: Eloy Andreu Mor» (en castellà). Ludiente activo, 31-10-2013. [Consulta: 27 setembre 2016].
* ↑ Alba, Isabel «Toponímia de Ludiente (Alt Millars)». Butlletí de la Societat d'Onomàstica, 1992.
* ↑ Nebot, Natividad «Voces prerromanas en el habla castellano-aragonesa del Alto Mijares y del Alto Palancia (Castellón)». Archivo de filología aragonesa, 1982, pàg. 63-112.
* ↑ «L'Artijuela». Institut Cartogràfic Valencià. Arxivat de l'original el 2016-10-01. [Consulta: 27 setembre 2016].
# Juan Esteban Lozano de Torres

Juan Esteban Lozano de Torres (Cadis, 2 de setembre de 1779 - Madrid, 27 de novembre de 1831) va ser un polític espanyol.
Era francmaçó però home de confiança de Ferran VII d'Espanya, va ser nomenat secretari de Despatx de Gracia i Justícia el 29 de gener de 1817, càrrec que va ocupar durant 2 anys. Va ser bandejat durant el Trienni liberal per ser fortament reaccionari. En 1830 és nomenat President de la Caixa d'Amortització. Apareix en la novel·la de Benito Pérez Galdós “La segunda casaca”.

## Referències

* ↑ Biografia a biografiasyvidas
* ↑ La segunda casaca, de Benito Pérez Galdós
# Germur

Un germur és un compost químic format per la combinació de l'element germani i un o més elements menys electronegatius que ell.
La composició de la majoria de germurs és anàloga a la dels siliciurs corresponents i no segueix les regles de valència formals: KGe, KGe$_4$, BaGe$_2$, Mn$_5$Ge$_3$, UGe$_3$, ...{\textstyle KGe, KGe_{4}, BaGe_{2}, Mn_{5}Ge_{3}, UGe_{3}, ...} Els germurs de metalls alcalins formen fases de Zintl típiques. Així els monogermurs NaGe, KGe, {\textstyle NaGe, KGe, } RbGe, CsGe{\textstyle RbGe, CsGe},... contenen anions Ge$^−${\textstyle Ge^{-}} i es disposen en forma de tetraedres com el fòsfor blanc; els nonagermurs K$_4$Ge$_9$, Rb$_4$Ge$_9$, {\textstyle K_{4}Ge_{9}, Rb_{4}Ge_{9}, } Cs$_4$Ge$_9${\textstyle Cs_{4}Ge_{9}}, contenen anions Ge$_9$$^{4−}${\textstyle Ge_{9}^{4-}}. Excepte l'argent i l'or, tota la resta de metalls de transició formen germurs estables, amb composicions T$_3$Ge, T$_5$Ge$_3$, {\textstyle T_{3}Ge, T_{5}Ge_{3}, } TGe, TGe$_2${\textstyle TGe, TGe_{2}}, on T{\textstyle T} representa un metall de transició.
Els germurs de metalls alcalins i metalls alcalinoterris es descomponen fàcilment per l'aigua i els àcids per donar hidrurs de germani; per contra la majoria de germurs dels metalls de transició es resisteixen a l'acció dels àcids i àlcalis. El principal mètode d'obtenció dels germurs és la fusió o sinterització dels components. Els germurs de metalls alcalins i alcalinoterris són semiconductors; els dels metalls de transició tenen propietats metàl·liques. Els germurs de niobi i vanadi i d'aliatges a base de vanadi, es converteixen en superconductors per sota de temperatures baixes: Nb$_3$Ge{\textstyle Nb_{3}Ge} a 6,3 K; Nb$_3$Sn$_{1−x}$Ge$_x${\textstyle Nb_{3}Sn_{1-x}Ge_{x}} a 17,6-18 K; V$_3$Ge{\textstyle V_{3}Ge} a 6,01 K. Els germurs ternaris presenten superconductivitat, com ara el ZrIrGe{\textstyle ZrIrGe} per sota de 2,75 K.
La marathonita és el primer mineral germur descobert i aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional.

## Aplicacions

Els germurs de metalls de transició tenen alta estabilitat tèrmica i s'empren per a barreres Schottky i per contactes a dispositius electrònics. Els més emprats són els de titani, platí i niquel. Alguns germurs de liti (LiGe, Li$_{12}$Ge$_7${\textstyle LiGe, Li_{12}Ge_{7}}…) tenen aplicacions en bateries de liti. El Mg$_2$Ge{\textstyle Mg_{2}Ge}, s'ha estudiat per emprar-lo com a elèctrode en bateries recarregables de liti.

## Referències

* ↑ El nom sistemàtic germanur designa un anió derivat del germà, GeH₃$^-$.
* ↑ Casassas i Simó, E.; Sales i Cabré, J. Nomenclatura de química inorgànica: recomanacions de 1990. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1997. ISBN 9788472833609.
* 1 2 3 Pöttgen, R.; Johrendt, D. Intermetallics: Synthesis, Structure, Function. Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2014. ISBN 9783486856187.
* ↑ «Germanides». The Free Dictionary. [Consulta: 21 octubre 2015].
* ↑ «Marathonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 febrer 2017].
# Danílovka (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Danílovka».
Danílovka (en rus: Даниловка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Eriophyllum lanatum

Eriophyllum lanatum, en anglès: Common Woolly Sunflower o Oregon Sunshine, és una planta perenne asteràcia, amb les fulles cobertes de pilositat cotonosa, que fa de 30 a 60 cm d'alt.
És planta nativa d'Amèrica que creix en llocs secs i oberts a menys de 3.000 m d'altitud.
Les flors són en capítols grocs que semblen les del gira-sol. Floreix de maig a agost.

## Referències

* ↑ Sierra Nevada Wildflowers, Karen Wiese, 2nd Ed. 2013, p. 116
* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.

## Enllaços externs

* Jepson manual Treatment
* Photo gallery
# La Riera (Borredà)

La Riera és un mas al terme municipal Borredà (Berguedà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada dins del terme jurisdiccional dels barons de la Portella i ducs d'Híxar, és documentada des del s. XVIII, quan els seus estadants eren pagesos emfiteutes del senyoriu.
La masia de la Riera és una construcció d'estructura clàssica formada per una planta rectangular coberta a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana, orientada a llevant. A la masia del segle xvii s'hi va afegir un cos perpendicular al segle xviii format per una nau rectangular coberta a dues aigües amb una sortida amb balcons de barana de fusta coberts pel ràfec que de la teulada. Un porxo de pedra tanca l'accés a la masia a la que s'hi entra mitjançant una porta aixoplugada amb una petita teulada. Les finestres conserven les llindes de pedra amb inscripcions i dates al·lusives a les diverses etapes constructives (1687, 1735).

## Referències

* 1 2 «Mas La Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# L'endimoniat de Gèrasa

L'endimoniat de Gèrasa és un dels miracles de Jesús narrat a tres dels evangelis canònics (Mateu 8:28-34, Marc 5:1-20 i Lluc 8:26-39).

## Narració

Un home posseït per esperits malignes es va acostar a Jesús. Ningú abans no havia pogut dominar-lo ni amb cadenes i l'home passejava per coves i rodalia cridant. Llavors Jesús preguntà al dimoni com es deia. "Legió", respongué la veu, ja que molts dimonis estaven dins del cos de l'home. Després aquesta veu li suplicà que els deixés viure dins dels porcs que per allà pasturaven. Jesús accedí, manà sortir els dimonis i just aleshores els porcs es van llençar a l'aigua. Tant els cuidadors dels porcs com l'home posseït van marxar explicant a la gent el que havia passat.

## Anàlisi

Aquest miracle és un dels exorcismes que practica Jesús i, tal com passa amb l'endimoniat a la sinagoga de Cafarnaüm, només amb la veu els esperits malignes abandonen el cos que havien ocupat. La possessió diabòlica es manifesta sempre amb crits i una veu diferent per part de l'afectat.
El passatge mostra que els miracles de Jesús es donaven arreu, ja que Gèrasa era terra on dominaven els pagans i no els jueus. També mostra que, en l'etapa inicial del ministeri, la gent sent por alhora que meravella davant dels fets divins, a diferència del final de la seva predicació, on predominen les lloances i les comitives multitudinàries per seguir-lo.

## Referències

* ↑ Fontbona, Jaume, Els miracles: què ens diuen de Jesús?, Emaús, 2007
# Juan Esteban Curuchet

Juan Esteban Curuchet (Buenos Aires, 4 de febrer de 1965) és un ciclista argentí que fou professional durant més de vint anys. És l'esportista argentí amb més participacions en els Jocs Olímpics amb un total de sis.
Especialista en el ciclisme en pista, el seu èxit, més important és la medalla d'or als Jocs Olímpics de 2008 en la prova de Madison, quan ja tenia 43 anys, en la seva última participació olímpica. També ha guanyat nombroses medalles als Campionats dels món de ciclisme en pista.
El seu germà Gabriel, també ha estat ciclista professional.

## Palmarès

* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Argentina
* 1995
** 1r als Sis dies de Mar del Plata (amb Gabriel Curuchet)
* 1997
** 1r a la Doble Bragado
* 1998
** Campionat de l'Argentina en contrarellotge
** 1r a la Doble Bragado
* 1999
** 1r als Jocs Panamericans en Madison (amb Gabriel Curuchet)
** 1r als Sis dies de Buenos Aires (amb Gabriel Curuchet)
* 2000
** 1r als Sis dies de Buenos Aires (amb Gabriel Curuchet)
** 1r a la Doble Bragado
* 2002
** Campionat de l'Argentina en contrarellotge
* 2003
** 1r als Jocs Panamericans en Madison (amb Walter Pérez)
** Campionat de l'Argentina en madison (amb Walter Pérez)
** 1r als Sis dies de Fiorenzuola d'Arda (amb Giovanni Lombardi)
** 1r a la Doble Bragado i vencedor d'una etapa
* 2004
** Campió del Món en Madison amb Walter Pérez
* 2005
** 1r als Campionats Panamericans en puntuació
** 1r als Campionats Panamericans en Madison (amb Walter Pérez)
* 2006
** 1r als Jocs Sud-americans en Madison (amb Walter Pérez)
** 1r als Campionats Panamericans en Madison (amb Walter Pérez)
* 2007
** 1r als Jocs Panamericans en Madison (amb Walter Pérez)
** 1r als Sis dies de Torí (amb Walter Pérez)
* 2008
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Pequín en Madison (amb Walter Pérez)
* 2009
** Campionat de l'Argentina en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Doble Bragado

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 1996
** 1r a Cali i a l'Havana, en Madison
* 1998
** 1r a Cali, en Madison
* 1999
** 1r a Frisco i València, en Madison
** 1r a Cali, en Puntuació
* 2003
** 1r a Aguascalientes i Ciutat del Cap, en Madison
* 2004
** 1r a Moscou i Sydney, en Madison
** 1r a Aguascalientes, en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Germoplasma

El germoplasma és el conjunt de gens que es transmet per la reproducció a la descendència per mitjà de gàmetes o cèl·lules reproductores. El concepte de germoplasma s'utilitza comunament per designar a la diversitat genètica de les espècies vegetals silvestres i conreades d'interès per a l'agricultura i, en aquest cas, s'assimila al concepte de recurs genètic.
Amb la finalitat de conservar-ho en qualsevol de les seves formes reproductives (llavors, esqueixos, tubercles, etc.) s'han establert al món els anomenats bancs de germoplasmes: la seva missió consisteix a situar, recol·lectar, conservar i caracteritzar el plasma germinal de les plantes que, pels seus atributs són considerades d'interès prioritari per a benefici de la humanitat, a més d'aportar coneixement científic orientat a l'optimització de la conservació i ús dels recursos fitogenètics.

## Vegeu també

* Biodiversitat
* Documental El futur del menjar
* Etnobotànica
# Danílovo (Perm)

* Per a altres significats, vegeu «Danílovo».
Danílovo (en rus: Данилово) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que forma part del raion de Gaini. El 2010 tenia 222 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Emilio March García

Emilio Augusto March y García Mesa (La Laguna, 9 d'abril de 1844 - Madrid, 16 de març de 1919) fou un militar espanyol, Capità general de les Illes Balears i de les Illes Canàries durant el regnat d'Alfons XIII.
Ingressà a l'Escola d'Estat Major en 1861, i en 1870 fou destinat a Cuba com a capità d'Estat Major i tinent coronel d'infanteria. Participà en la Guerra dels Deu Anys sota les ordres d'Arsenio Martínez-Campos Antón contra els caps cubans Vicente García i Ignacio Mora. El 1876 tornà a la Península com a coronel d'infanteria i comandant d'Estat Major i participà en la tercera guerra carlina. De 1876 a 1878 fou destinat novament a Cuba i en 1878 fou ascendit a brigadier i destinat a la capitania de les Illes Balears. En 1879 tornà a Cuba, on lluità a la Guerra Chiquita i en 1886 fou governador militar de Matanzas. En 1890 tornà a la Península. En 1892 ascendí a general de divisió i fou nomenat governador militar de Girona i després de Mallorca, on fou capità general interí entre 1893 i 1895. En 1895 fou destinat novament a Puerto Rico i en 1896 a Cuba, on seria governador de Puerto Príncipe en 1898. Després de la derrota a la guerra hispano-estatunidenca tornà a la Península i en 1900 ascendí a tinent general. En 1902 fou nomenat capità general d'Aragó, càrrec que deixà el 24 de novembre de 1904 quan fou nomenat membre del Consell Suprem de Guerra i Marina. De 1910 a 1911 fou Capità general de les Illes Balears i de 1911 a 1915 Capità general de Canàries. En 1916 passà a la reserva i es va establir a Madrid, on va morir en 1919.

## Referències

* ↑ Emilio Augusto MARCH Y GARCÍA DE MESA, Tabla de parentescos de don Fernando de Castilla, Regidor de La Palma (s. xvi)
* ↑ Emilio March Garcia, Real Academia de la Historia
* ↑ Juan Tous Meliá Guía histórica del Museo Militar Regional de Canarias p. 57
# La Richardais

La Richardais (en bretó Kerricharzh-an-Arvor) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.247 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1881 | 1911 | 1936 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 946 | 882 | 829 | 950 | 972 | 1222 | 1381 | 1801 | 2120 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Alain Caresmel | PS |
| 2008- | Serge Brindejonc | |
# Karl Lachmann

Karl Konrad Friedrich Wilhelm Lachmann (4 de març de 1793 - 13 març 1851), filòleg alemany i editor de textos clàssics grecollatins, bíblics i germànics, creador del mètode d'ecdòtica i crítica textual.
Lachmann va néixer a Braunschweig. Va estudiar a Leipzig i Göttingen. En 1815 va formar part de l'exèrcit prussià que va arribar a París en el marc de les guerres Napoleòniques. El gener de 1818 va ser nomenat professor extraordinari de filologia clàssica a la Universitat de Königsberg, i va dedicar el seu temps lliure a la germanística i la poesia medieval alemanya. Després va ser professor a la universitat, de Friedrich Wilhelm, Berlín (1825-1851) i, el 1830, membre de l'Acadèmia de Ciències d'aquesta ciutat. Va dedicar la seva vida a la investigació de la llengua i la literatura de l'alt alemany antic i alt alemany mitjà; va delinear els principis fonètics i mètrics de l'alt alemany mitjà en treballs primerencs de 1816-17, la seva obra major en aquest camp és la forma primitiva dels «Nibelungs » (1826), obra que a la seva mort revisà el seu amic i col·laborador Moriz Haupt (1808-1874). Després es va orientar preferentment a l'estudi de la crítica textual de la literatura grecollatina. Entre altres, va editar a Properci (1816, 2a ed. 1829, amb Catul i Tibul), Genesius (1834); Terentianus Maurus (1836); Babrio (1845); Aviano (1845); Gai (1841-1842); els Agrimensores Romani (1848-1852); els Des Minnesangs Frühling de Reinmar de Haguenau i Lucili (editat després de la seva mort per Vahlen, 1876). També va traduir els Sonets de Shakespeare i Macbeth (1829). Va dedicar els últims anys de la seva vida, des de 1845, a editar el De rerum natura de Lucreci (1850), que es considera la seva obra mestra. Va morir a Berlín.
# Bazar

«Bazar» té aquests significats:
* Bazaar o Basar paraula persa que designa un mercat.
* Vall de Bazar al Pakistan
* Bazar, vila d'Ucraïna.
Viccionari