# Batalla de Chantonnay (17 març 1793)

Fou una batalla de la revolta de La Vendée.

## Preludi

El 12 de març, 3.000 insurgents de la Vendée, dirigits per Charles Aimé de Royrand, Charles Sapinaud de La Rairie i Louis Sapinaud de la Verrie, van anar a prendre un lloc a Quatre-Chemins, L'Oie, a la cruïlla de les carreteres de Nantes a La Rochelle i des Sables- d'Olonne a Saumur. Dos dies després, en voler disputar el control, la guàrdia nacional de Fontenay-le-Comte va ser atrapada en una emboscada i va fugir sense lluitar. Laparra, secretari del directori del departament de Vendée, és capturat i afusellat.
El 15 de març, els insurgents ataquen Chantonnay i prenen la ciutat després d'una lluita contra els Guàrdies Nacionals de Fontenay. Després cauen una mica més al nord, a Saint-Vincent-Sterlanges.
El 16 de març, des de La Rochelle, el general republicà de Marcé va arribar a Sainte-Hermine. A continuació, va conduir de 1.200 a 1.300 homes amb set canons. Tanmateix, va ocupar la posició ràpidament a Pont-Charron, a Grand Lay, al sud de Chantonnay, per evitar que els insurgents la destruïssin.

## Actuació

El 17 de març, els republicans van anar a Chantonnay. Marcé deixa part de les seves forces en reserva a Pont-Charron i avança amb una avantguarda de 500 homes i dos canons. Els insurgents després ataquen i comença la lluita entre Chantonnay i Saint-Vincent-Sterlanges. Acaba amb una victòria fàcil per als republicans1 i els insurgents tornen a replegar-se al campament de L'Oie.
Marcé es queda a Chantonnay, on rep mil reforços. Després va anunciar la seva intenció de continuar la seva marxa cap a Nantes.

## Pèrdues

L'endemà, el representant en missió Joseph Niou va anunciar la victòria en la Convenció Nacional en elogiar el "valor dels nostres germans en armes i la bona conducta dels caps". Afirma que els rebels van deixar sobre el terreny més de 100 persones, mentre que les víctimes republicanes només van resultar tres ferits: dos oficials i un cavaller. Els insurgents van sofrir més de 40 morts, i tres canons abandonats5, així com 1.200 racions de pa i 1.200 cartutxos.

## Referències

* 1 2 3 Gabory 2009, p. 108
* 1 2 Gras 1994, p. 18.
* 1 2 Dupuy 2005, p. 105.
* 1 2 3 4 Gérard 1999, p. 96.
* 1 2 3 4 5 6 Gabory 2009, p. 108.
* ↑ Savary, t. I, 1824, p. 114.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Martin 2014, p. 41.
* 1 2 Gérard 1999, p. 97.
* ↑ Savary, t. I, 1824, p. 115.
* 1 2 Le Révolution de 92, ou Journal de la Convention nationale, Numéros 151 à 198 [archive], Section 13, p.15.
* ↑ Gabory 2009, p. 119.

## Bibliografia

* Roger Dupuy, Nouvelle histoire de la France contemporaine, t. 2: La République jacobine: Terreur, guerre et gouvernement révolutionnaire, 1792-1794, Paris, Éditions du Seuil, coll. «Points. Histoire» (no 102), 2005, 366 p. (ISBN 2-02-039818-4).
* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Robert Laffont, 1912-1931 (réimpr. 2009), 1476 p.
* Alain Gérard, Par principe d'humanité...: La Terreur et la Vendée, Fayard, 1999, 589 p.
* Yves Gras, La Guerre de Vendée (1793-1796), Economica, 1994, 192 p. .
* Jean-Clément Martin, La guerre de Vendée 1793-1800, Points, 2014, 368 p.
* Jean Julien Michel Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. I, 1824 (lire en ligne [archive]).