OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Eulàlia d'Ultramort

Santa Eulàlia d'Ultramort és una església romànica del municipi d'Ultramort inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós.- Església d'una nau, de planta rectangular i capçalera carrada que no destaca de la resta de l'edifici. Les tres capelles laterals, la sagristia i el cor són afegitons tardans. En una mènsula del cor hi ha gravat l'any "1574" i a la porta de la sagristia el "1732". També pertanyen a reformes tardanes les obertures dels frontis: portada barroca classicitzant, amb pilastres, motllures i una fornícula rematada per un frontó on hi figura l'any 1745 i un rosetó. A l'angle SW del temple es dreça el campanar de torre, de planta quadrada i obertures d'arc apuntat. L'església és coberta amb una volta apuntada i seguida, sense arcs torals ni triomfal. El parament és de carreus escairats, força grans; la volta és feta amb pedres sense treballar. A l'interior hi ha una làpida gòtica datada l'any 1340.

## Història

L'any 1046 és citada l'església de Sancte Eulalie de Ultramorte, en l'acte de restitució fet per Bernat de Fonolleres i la seva esposa d'un alou, amb motiu de la dedicació d'aquest temple. Al segle xiv és esmentada com a parròquia. El lloc, des del 1316, fou possessió de la Seu de Girona. Algunes fonts defensen que és el temple més antic del bisbat del qual consta la consagració, ja que la rebé del bisbe Gualaric l'any 816.

## Imatges

* Campanar
* Portal
* Escultura de Santa Eulàlia que presideix l'entrada

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Eulàlia d'Ultramort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Data d'antiguitat de l'església». Arxivat de l'original el 2008-12-05. [Consulta: 20 gener 2008].
# Yansong Ma

Yansong Ma (xinès: 马岩松 ; pinyin: Mǎ Yánsōng) és un arquitecte desconstructivista xinès, nascut el 1975 a Pequín.

## Biografia

El 2002, Ma Yansong completa els seus estudis d'arquitectura a la Yale. De seguida treballa a Londres per a l'arquitecta Zaha Hadid i després a Nova York per a l'arquitecte Peter Eisenman. El 2004, funda el seu propi estudi a Pequín: MAD (per Ma Design). I obre dues sucursals a Tòquio i a Dubai.
El 2006, dirigeix el projecte Hongluo Clubhouse, una casa sobre l'aigua.
El 2009, el projecte Hutong Bubble 32, on integra un disseny futurista en un entorn tradicional, a Pequín.
El 2011 s'inaugura el Museu de la ciutat d'Ordos, a la Mongòlia Interior.

## Enllaços externs

* Web de Ma Yansong
* (anglès) Article al Financial Times

## Referències

* ↑ «L'outsider - Ma Yansong, 32 ans». Le Point, 28-08-2008. [Consulta: 19 juliol 2013].
# Tribunal Suprem de la Nació Navajo

El Tribunal Suprem de la Nació Navajo és l'autoritat judicial ameríndia més alta de la Nació Navajo, la més gran de les tribus reconegudes federalment dels Estats Units. D'acord amb la Harvard Law School, "el sistema judicial de la Nació Navajo és el sistema judicial tribal més actiu als Estats Units, amb la mateixa càrrega de casos i en alguns casos supera que els sistemes judicials municipal, comtal i estatal."
El Tribunal Suprem de la Nació Navajo té la seu a Window Rock. És un cos de tres membres consistent en el Jutge en cap Herb Yazzie, i un jutge associat, Eleanor Shirley. El tercer seient es troba actualment vacant; un jutge de districte ocupa temporalment el seient per designació, quan el tribunal escolta un cas.

## Història

El Tribunal Suprem de la Nació Navajo fou creat originàriament com a Tribunal d'Apel·lacions Tribal Navajo l'1 d'abril de 1959 com a part de la implementació de la plantilla judicial del Consell Tribal Navajo com a branca independent de govern, el "Poder Judicial del govern de la Nació Navajo". Originalment es tractava del tribunal suprem en la Nació Navajo. Des de 1978 a 1985 el "Consell Suprem Judicial", un cos polític més que no pas d'un tribunal, podia conèixer dels recursos, de forma discrecional, del Tribunal Tribal Navajo d'Apel·lacions.
Al desembre de 1985 el Consell Suprem Judicial va ser eliminat i el Tribunal Tribal Navajo d'Apel·lacions esdevingué Tribunal Suprem de la Nació Navajo. Va ser fet expressament com a tribunal suprem.

## Referències

* ↑ "Navajo Supreme Court" on the occasion of the Supreme Court of the Navajo Nation Oral Arguments Perry v. Navajo Nation Labor Commission April 12, 2006, Harvard Law School
* ↑ "Courts of the Navajo Nation in the Navajo Nation Government: A Public Guide to the Courts of the Navajo Nation" revised January 2010, archived 3 November 2010 at FreezePage
* ↑ «"Judges of the Navajo Nation Supreme Court"». Arxivat de l'original el 2016-04-20. [Consulta: 9 juliol 2014].
* ↑ Navajo Tribal Council Resolution No. CO-69-58 (16 October 1958)
* ↑ Navajo Tribal Council Resolution No. CMY-39-78 (4 May 1978)
* 1 2 Navajo Tribal Council Resolution No. CD-94-85 Arxivat 2013-04-12 a Wayback Machine. (4 December 1985)
* ↑ Austin, Raymond Darrel (2009) "The Navajo Nation court system" pp. 1&ndash36, page 31 In Austin, Raymond Darrel (2009) Navajo Courts and Navajo Common Law: A Tradition of Tribal Self-Governance University of Minnesota Press, Minneapolis, Minnesota, ISBN 978-0-8166-6535-8

## Enllaços externs

* Branca Judicial de la Nació Navajo Arxivat 2010-01-27 a Wayback Machine.
* Districtes judicials de la Nació Navajo Arxivat 2014-04-26 a Wayback Machine.
* Història jurídica de la Nació Navajo Arxivat 2010-11-03 at www.freezepage.com Error: unknown archive URL
# Ramila

Ramila és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Ramila acciusalis (Walker, 1859)
* Ramila angustifimbrialis (Warren in Swinhoe, 1890)
* Ramila marginella Moore, [1868]
* Ramila minima Chen & Wu, 2014
* Ramila ruficostalis Hampson, 1893
* Ramila thectopetina (West, 1931)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search» (en anglès). Global Information System on Pyraloidea.
* ↑ Hampson, G. F. (1896). The Fauna of British India, Including Ceylon and Burma. Moths Volume IV. Taylor and Francis – via Biodiversity Heritage Library.
# Evantes

Evantes és el nom dels següents personatges:
* Evantes de Cízic, historiador grec
* Evantes de Samos, historiador grec
* Evantes, poeta èpic grec
* Evantes, pintor grec
# Àgora (desambiguació)

«Àgora o Agora» té aquests significats:
* Àgora, la plaça pública grega
* Àgora (València), edifici del conjunt de la Ciutat de les Arts i les Ciències de València
* Àgora (programa de televisió), programa de televisió d'anàlisi i debat polític, de Televisió de Catalunya
* Agora (pel·lícula), pel·lícula de drama històric de 2009 dirigit per Alejandro Amenábar i protagonitzat per Rachel Weisz
# Molinis

Molinis és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Plessur.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Evantes (pintor)

Evantes (en llatí Evanthes, en grec antic Εὐανθής) fou un pintor grec de data desconeguda.
Dues de les seves pintures eren al temple del Zeus Casi a Pelúsion i són descrites amb molta cura per Aquil·les Taci. Aquestes pintures mostraven l'alliberament d'Andròmeda per Perseu i l'alliberament de Prometeu per Hèrcules.

## Referències

* ↑ Evanthes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 59-60
# Arthur Lee Dixon

Arthur Lee Dixon (Pickering, 27 de novembre de 1867 - Sandgate, 20 de febrer de 1955) va ser un matemàtic anglès.

## Vida i obra

Dixon, fill d'un pastor metodista i germà del també matemàtic Alfred Cardew Dixon, va ser educat a l'escola metodista Kingswood School de Bath i va fer els estudis universitaris en matemàtiques al Worcester College de la universitat d'Oxford. De 1891 a 1922 va ser fellow del Merton College (Oxford) i el 1922 va ser nomenat catedràtic Waynflete de matemàtiques pures de la universitat d'Oxford substituint Edwin Bailey Elliott en el càrrec.
La obra de Dixon es limita a una quarantena d'articles publicats entre 1893 i 1947 sobre aplicacions de l'àlgebra a la geometria, funcions el·líptiques i hiperel·líptiques, superfícies cúbiques i teoria analítica de nombres.
Dixon va ser una persona amb molt diversos interessos intel·lectuals més enllà de les matemàtiques, i va ser nomenat fellow de la Royal Society el 1912 i president de la Societat Matemàtica de Londres els anys 1924 i 1925.

## Referències

* ↑ Chaundy, 1955, p. 33.
* ↑ Faubel, Flood i Wilson, 2013, p. xxii.
* ↑ Chaundy, 1955, p. 35-36.
* ↑ Chaundy, 1955, p. 34.
* ↑ Richards i Culp, 2001, p. 120.

## Bibliografia

* Chaundy, T.W. «Arthur Lee Dixon. 1867-1955» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 1, 1955, pàg. 33-36. ISSN: 0080-4606.
* Faubel, John; Flood, Raymond; Wilson, Robin. Oxford Figures: Eight Centuries of the Mathematical Sciences (en anglès). Oxford University Press, 2013. ISBN 9780191504204.
* Ferrar, W.L. «Arthur Lee Dixon» (en anglès). Journal od the London Mathematical Society, Vol. 31, Num. 1, 1956, pàg. 126-128. Arxivat de l'original el 2019-04-22. DOI: 10.1112/jlms/s1-31.1.126. ISSN: 1469-7750 [Consulta: 22 abril 2019]. Arxivat 2019-04-22 a Wayback Machine.
* Richards, Stan; Culp, David. The Peaceable Kingdom (en anglès). John Wiley & Sons, 2001. ISBN 0-471-39116-6.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Arthur Lee Dixon» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Stadlmann, Julia. «Arthur Lee Dixon». Merton College Oxford. [Consulta: 22 abril 2019]. (anglès)
# Schwartzembergita

La schwartzembergita és un mineral de la classe dels òxids. Nom atorgat en honor del "Dr. Schwarzenberg" (Dr. Emilio Adolf Schwarzenberg), (1826-1907), assajador a Copiapó, Xile.

## Classificació

La schwartzembergita es troba classificada en el grup 4.KB.10 segons la classificació de Nickel-Strunz (4 per a Òxids (hidròxids, V [5,6] vanadats, arsenits, antimonurs, bismutits, sulfits, selenits, telurits, iodats); K per a Iodats: trigonal [IO₃] piràmides (majoritàriament) i B per a Iodats sense anions addicionals, sense H₂O; el nombre 10 correspon a la posició del mineral dins del grup). En la classificació de Dana el mineral es troba al grup 22.1.1.1 (22 per a Iodats que contenen hidroxils o halògens i 1 per a diversos; 3 i 1 corresponen a la posició del mineral dins del grup).

## Característiques

La schwartzembergita és un òxid de fórmula química Pb₅H₂(IO₂)O₄Cl₃. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. Color groc a groc marró, marró vermellós; lluïssor adamantina. Soluble en HCl amb despreniment de Cl.

## Formació i jaciments

És un mineral de plom secundari que es troba a les zones oxidades de dipòsits plumbífers (minerals de plom) en les regions àrides i en les zones que alberguen dipòsits de calitx nitrat. Sovint es troba en forma de crostes en galena. S'ha descrit a l'Amèrica del Sud, Amèrica del Nord i a Europa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Schwartzembergite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «General Schwartzembergite Information». WebMineral.

## Bibliografia

* Domeyko (1864) Annales des mines: 5: 453 (as Oxychloroïodure de plomb).
* Dana, J.D. (1868) System of Mineralogy, 5th. Edition, New York: 120.
* Adam, M. (1869) Tableau minéralogique, Paris: 67 (as Plumbiodite).
* Domeyko, I. (1879) Elementos de Mineralogia, 3rd. edition: 319, 705 (as Plomo oxichloro-ioduro).
* Bertrand (1881) Bulletin de la Société française de Minéralogie: 4: 87.
* Smith and Prior (1911) Mineralogical Magazine: 16: 77.
* Larsen, E.S. (1921) The Microscopic Determination of the Nonopaque Minerals, First edition, USGS Bulletin 679: 132.
* Palache, C., Berman, H., & Frondel, C. (1951), The System of Mineralogy of James Dwight Dana and Edward Salisbury Dana, Yale University 1837-1892, Volume II. John Wiley and Sons, Inc., New York, 7th edition, revised and enlarged: 317-318.
* Canadian Mineralogist (1999): 37: 785-795.
* Welch, M. D., Hawthorne, F. C., Cooper, M. A. and Kyser, T. K. (2001): Trivalent iodine in the crystal structure of schwartzembergite, Pb2+5I3+O6H2Cl3. Can. Mineral. 39, 785-795.
# Ángel Bados Iparraguirre

Angel Bados Iparraguirre (Olazagutia, 1945) és un escultor i pedagog d'art navarrès. Figura important del grup d'escultors bascos de la dècada del 1980. quan va ser una de les figures fonamentals en la reinterpretació de la tradició escultòrica basca, que va reprendre com a punt de partida els principis analítics i constructivistes de l'artista Jorge Oteiza.

## Biografia i trajectòria

Estudia a l'Escola de Belles Arts de Madrid entre els anys 1969 i 1973. Torna a Navarra, on s'empra com a professor a l'Escola d'Arts i Oficis, per exercir com a professor a la facultat de Belles Arts de Bilbao. Realitza la seva primera exposició el 1975 a Pamplona, en la qual examina i censura el context cultural dominant. Aquest mateix any és becat per la Diputació de Navarra per traslladar el 1976 i 1977 a Itàlia i Anglaterra. Els muntatges i instal·lacions de tipus conceptual ocupen la seva activitat artística durant els anys setanta.
En la següent dècada, ja instal·lat a Bilbao, s'integra en el grup d'escultors bascos, influïts per les teories estètica i l'obra de Jorge Oteiza. En els 90 integra la seva tasca pedagògica a la facultat de Belles Arts de Leioa amb la impartició, compartida amb Txomin Badiola, d'uns tallers a Arteleku els anys 1995 i 1997 que aconsegueixen dirigir i potenciar l'obra de nombrosos artistes joves del país Basc.
L'any 2008 va publicar Oteiza. Laboratori experimental. un treball que va servir per organitzar i catalogar el treball de laboratori de l'escultor Jorge Oteiza, al costat del citat llibre va comissariar una exposició a la Fundació Museu Oteiza.
Cal destacar els seminaris sobre art i representació que el Dr Bados Iparraguirre va impartir durant anys a la Universitat del País Basc, és una part fonamental del seu treball, ja que amb aquests seminaris una generació d'artistes joves potencien la creativitat i actitud crítica, analítica i constructiva de les arts.

## Referències

* ↑ Biografia a Euskomedia
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
* ↑ «Museu Oteiza». Arxivat de l'original el 2012-02-03. [Consulta: 24 març 2013].
* ↑ «Fitxa al web del Museo Patio Herreriano». Arxivat de l'original el 2013-04-24. [Consulta: 24 març 2013].
# Toubkal

El Toubkal o Djebel Toubkal, també anomenat massís del Toubkal (amazic: ⵜⵓⴳⴳ ⴽⴰⵍ, Tugg kal; àrab: توبقال, Tūbqāl), és el cim més alt del Marroc i de la serralada de l'Atles, amb 4.167 m.
Està situat a l'Alt Atles, 60 km al sud de Marràqueix, a la província d'Al Haouz, a 180 km de la costa i a 170 km de la frontera amb Algèria. Representa la zona axial topogràfica de la província d'Alhaouz i és un dels llocs del Marroc on es pot gaudir de la neu durant la major part de l'any.
Els massissos més grans del Marroc :
* Toubkal: 4.167 m,
* M'goun: 4.068 m (Alt Atles central),
* Jbel Sirwa: 3.305 m (entre l'Alt Atles i l'Anti-Atles),
* Jbel Saghro: 2.712 m,
* Jbel Ayachi,
* Bou Iblane.

## Vegeu també

* Toubkal UNESCO World Heritage Centre (francès).
* Refugi del Tubkal

## Referències

* ↑ «Toubkal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mont Steller

El mont Steller és un estratovolcà que es troba a la península d'Alaska, a l'estat d'Alaska, Estats Units. El cim s'eleva fins als 2.272 msnm. Es troba a l'extrem d'una cadena volcànica, entre el mont Denison i el mont Kukak, en un sector completament cobert per glaceres i molt remot del Parc Nacional de Katmai.
Es desconeix quan fou la darrera erupció, però es creu que va tenir lloc durant l'Holocè. Duu el nom en record del botànic, zoòleg, metge i explorador alemany Georg Wilhelm Steller, que viatjà junt a Vitus Bering per la zona el 1741.

## Referències

* 1 2 «Global Volcanism Program | Steller» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 3 novembre 2022].
# Attia Ashour

Attia Ashour (àrab: عطية عبد السلام عاشور) (Damiata, 13 de setembre de 1924 - Dokki, 17 d'abril de 2017) va ser un matemàtic egipci.

## Vida i obra

Ashour es va graduar en ciències a la universitat del Caire el 1944. A continuació va anar a Londres on es va doctorar el 1948 amb una tesi sobre l'inducció electromagnètica en una ionosfera no uniforme. A partir d'aquesta data va ser professor de la universitat del Caire, fins que es va retirar el 1984 passant a ser professor emèrit.
El professor Ashour va ser molt actiu en diferents associacions científiques àrabs i/o africanes: va ser president de la Unió Àrab de Matemàtics i Físics, fundador de l'Acadèmia Africana de Ciències i va rebre el reconeixement del 3r Congrés Pan-Africà de Matemàtiques el 1991.
Ashour va fer aportacions notables en el camp de les funcions especials i dels problemes del valor límit. Va ser un especialista mundial en el camp de la teoria de la inducció magnètica.

## Referències

* ↑ Gerdes, 2007, p. 97.
* 1 2 Hady, 2017, p. 6.
* ↑ Hady, 2017, p. 7.
* ↑ Gerdes, 2007, p. 370.
* ↑ Gerdes i Djebbar, 2011, p. 131.

## Bibliografia

* Gerdes, Paulus. African Doctorates in Mathematics: A Catalogue (en anglès). Lulu.com, 2007. ISBN 9781430318675.
* Gerdes, Paulus; Djebbar, Ahmed. History of Mathematics in Africa: 1986-1999 (en anglès). Lulu.com, 2011. ISBN 978-1-105-11807-4.
* Gerdes, Paulus «The Community of African Doctorate Holders in Mathematics» (en anglès). Archives Internationales d'Histoire des Sciences, Vol. 66, Num. 176, 2016, pàg. 65-100. DOI: 10.1484/J.ARIHS.5.112881. ISSN: 0003-9810.
* Hady, Ahmed «Obituary: Attia A.-S. Ashour (1924-2017)» (en anglès). The IUGG Electronic Journal, Vol. 17, Num. 5, 2017, pàg. 6-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Attia Ashour» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Ashour, Attia Abdel Salam. «Autobiography» (en anglès). MacTutor - Cilic Egypt, 2011. [Consulta: 25 maig 2023].
* «The late Prof. Attia A Ashour FIAS (Egypt)» (en anglès). World News, 2017. [Consulta: 25 maig 2023].
# Artur Balder

Artur Balder (Alacant, 1974) és un escriptor i director de cinema valencià.
Va estudiar història i periodisme a la ciutat de València, on va treballar en la redacció del diari Las Provincias. Més tard va publicar La Pedra del Monarca, i la saga juvenil Curdy (Montena, Random House Mondadori S.A.), que ha estat traduïda a vuit idiomes. És autor al seu torn de sis novel·les històriques, entre les quals destaca una crònica de les guerres entre Roma i Germania, així com L'Evangeli de l'Espasa (Edhasa), sobre el cruent procés de cristianització dut a terme per Carlemany al segle viii contra el nord d'Europa.
Durant els anys 2009 i 2010, Artur Balder, artista resident de la Spanish Benevolent Society de Nova York, va investigar la història del carrer 14 i la presència espanyola a Manhattan des de mitjans del segle xix, i va escriure el guió del projecte per a la pel·lícula Little Spain. En 2012, amb l'estrena de la sèrie de televisió Retorno a Little Spain, es publicarà la investigació sobre la història de la presència espanyola al carrer 14 en el llibre Little Spain: an American saga.

## Referències

* ↑ Aguilar, Andrea «Un documental repasa la historia de Little Spain en la calle 14». El País USA, 18-11-2010.
* 1 2 «Éditions professionelles du livre.». Éditions professionelles du livre., 18-06-2008.
* ↑ Albin Michel «Le Secret de la Pierre Occulte». Albin Michel, 24-11-2009. Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Payá, Juan José «El alicantino Artur Balder publica todas sus novelas en siete idiomas.». Diario Información de Alicante, Editorial Prensa Ibérica S.A., 18-11-2008.
* ↑ De Luis, María Teresa «El sajón que se levantó contra Carlomagno toma Nueva York». Europa Press S.A., 24-11-2010.
* ↑ «Un documental descubre la historia de Little Spain». EFE America, 19-11-2010.
* ↑ Abad, José Ángel «Little Spain, el barrio español de Nueva York». Antena 3 TV, 18-11-2010.
* ↑ «Un documental repasa la historia de Little Spain en la calle 14». Hartford Courant, 18-11-2010 [Consulta: 18 octubre 2010]. Arxivat 2011-05-26 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-26. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ Remeseira, Claudio Iván «Hispanic New York Project». Hispanic New York Project, 18-11-2010. Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine.
* ↑ Payá, Juan José «Artur Balder rescata en su documental la memoria española de Manhattan». Diario Informacion, Editorial Prensa Ibérica S.A., 18-12-2010.
* ↑ «Nueva York descubre su Little Spain». Informativos Telecinco, 18-11-2010. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-26. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ Begoña Aranguren Gárate «Little Spain». RTVE, 18-11-2010.

## Enllaços externs

* Artur Balder - Lloc web oficial
# Sandra Izbașa

Sandra Raluca Izbașa (18 de juny de 1990 a Bucarest), és una gimnasta romanesa guanyadora de la medalla d'or en solitari als Jocs Olímpics de Pequín 2008, on també va ser bronze en la competició per equips i campiona en salt als Jocs Olímpics de Londres 2012, deixant en segon lloc a la gran favorita i campiona mundial McKayla Maroney. A més d'obtenir la medalla de bronze per equips.
Va començar a practicar la gimnàstica amb només quatre anys, en el CSA Steaua de Bucarest. El 2002 va entrar a formar part de l'equip nacional romanès, i el 2003 va debutar internacionalment en el Campionat Europeu de la categoria Júnior, guanyant una medalla de plata en sòl, el seu millor aparell.
El 2006 va debutar com gimnasta en categoria sènior, sent una de les grans revelacions d'aquest any, ja que va guanyar tres medalles (or en sòl, plata per equips i bronze en barra d'equilibris) en els Campionats Europeus de Volos i dos (bronze en la general individual i plata en barra d'equilibris) en els Campionats Mundials d'Aarhus d'aquest mateix any.
Als Jocs Olímpics de Pequín 2008 era una de les principals figures de l'equip romanès, al costat de Steliana Nistor. En la competició per equips Romania va aconseguir la medalla de bronze, per darrere de la Xina (or) i els Estats Units (plata)
Izbașa es va classificar per disputar la final general individual i la final en solitari. En la final general individual va concloure en vuitena posició amb una puntuació total de 60.750
En la final en solitari., Sandra Izbașa va obtenir una puntuació de 15.650 que li va servir per aconseguir la medalla d'or, per davant de les nord-americanes Shawn Johnson (plata amb 15.500) i Nastia Liukin (bronze amb 15.425)
Mesura 1.64 m. i pesa 51 kg.

## Resultats

| Any | Competició | Lloc | Resultat |
| 2006 | Campionat d'Europa | Volos | 1a en Sòl 2a per Equips 3a en Barra 7a en Salt |
| 2006 | Campionat del Món | Aarhus | 2a en Barra 3a en Individual 4a per Equips 6a en Sòl 8a en Salt |
| 2007 | Campionat d'Europa | Amsterdam | 2a en Individual 2a en Barra 8a en Sòl 8a en Salt |
| 2007 | Campionat del Món | Stuttgart | 3a per Equips 8a en Sòl 9a en Individual |
| 2007 | Campionat d'Europa | Clermont | 1a per Equips 1a en Sòl 2a en Barra |
| 2008 | Jocs Olímpics | Pequín | 1a en Sòl 3a per Equips 8a en Individual |
| 2012 | Jocs Olímpics | Londres | 1a en Salt 3a per Equips 5a en Individual |

## Referències

* ↑ "FIG" Sandra Raluca Izbasa at Fédération Internationale de Gymnastique

## Enllaços externs

* Sandra Izbașa a la Federació Internacional de Gimnàsia.