OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# François Roberday

François Roberday (París, 21 de març de 1624 - Rambouillet, 13 d'octubre de 1680) va ser un organista i compositor barroc francès. Un dels darrers exponents de la tradició musical polifònica francesa establerta per Jean Titelouze i Louis Couperin, Roberday és recordat avui en dia pels seus Fugues et caprices, una col·lecció de peces d'orgue contrapuntístic de quatre parts.

## Biografia

Va néixer a París el 1624, molt probablement al març. La seva família era d'orfebres i músics: el seu pare, un reconegut orfebre, posseïa un orgue de pipa i el mateix François era cunyat de Jean-Henri d'Anglebert, un dels compositors francesos més famosos i clavecinista del rei de França. Després de la mort del seu pare, Roberday va ser nomenat orfebre del rei i el 1659 va comprar el lloc de treballador oficial de la reina. Desafortunadament, el negoci de Roberday va disminuir gradualment i en el moment de la seva mort era bastant pobre. Va morir el 1680 a Auffargis, un poble al sud de París, durant una epidèmia.
Roberday va ser organista de diverses esglésies de París, destacant l'església de Notre-Dame des Victoires i l'església de Petits-Pères. També era conegut com a professor i Jean-Baptiste Lully podria haver estat un dels seus alumnes.

## Obres

L'obra més famosa de Roberday és Fugues et caprices, una col·lecció de peces per a orgue publicades el 1660 a París. La col·lecció inclou dotze fugues a quatre veus, de les quals els números 1, 2, 3, 6, 8 i 9 es combinen amb capricis, peces de ritme ràpid basades en els temes de les seves fugues corresponents. Aquests també presenten un contrapunt de quatre parts, tot i que una mica menys complex que el de les fugues. Les fugues utilitzen temes amb un ús extensiu de valors de notes més llargs, que es modifiquen en els capricis per adaptar-se millor als seus tempi ràpids. Moltes de les peces presenten diverses seccions, amb algunes fugues dobles i algunes fugues de variació presents.
La col·lecció mostra una considerable influència italiana i moltes de les peces es basen en temes de diversos compositors de l'època, inclosos Girolamo Frescobaldi, Louis Couperin, Jean-Henri d'Anglebert, Johann Jakob Froberger, Francesco Cavalli i altres. Alguns investigadors (en particular, Jordi Savall) consideren fugues et capricis com un important precursor de Johann Sebastian Bach, L'art de la fuga. Com que les peces de la col·lecció no són litúrgiques, fan de Roberday un dels darrers compositors de la tradició polifònica francesa.
# Laurent Koscielny

Laurent Koscielny (Tula, 10 de setembre de 1985) és un futbolista professional francès que juga de defensa pel FC Bordeaux en la Ligue 1. És internacional amb França i disputà Eurocopa 2012.
El 13 de maig de 2014, l'entrenador de la selecció francesa Didier Deschamps el va incloure a la llista final de 23 jugadors que representaran França a la Copa del Món de Futbol de 2014.

## Referències

* ↑ «Player Profile: Laurent Koscielny». Premier League [Consulta: 31 gener 2012]. Arxivat 6 de setembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-09-06. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ «Effectif de la saison 2010/2011». Arxivat de l'original el 2010-07-22. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Une liste de 23 sans surprise». France Football, 13-05-2014. [Consulta: 13 maig 2014].
* ↑ «Benzema, Varanne y Griezmann, citados por Francia». FIFA.com, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-14. [Consulta: 13 maig 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Koscielny (laurent-koscielny.com) Arxivat 2020-09-25 a Wayback Machine.
Laurent Koscielny amb França - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Eurocopa 2012
1 Lloris •
2 Debuchy •
3 Evra •
4 Rami •
5 Mexès •
6 Cabaye •
7 Ribéry •
8 Valbuena •
9 Giroud •
10 Benzema •
11 Nasri •
12 Matuidi •
13 Réveillère •
14 Ménez •
15 Malouda •
16 Mandanda •
17 M'Vila •
18 Diarra •
19 Martin •
20 Ben Arfa •
21 Koscielny •
22 Clichy •
23 Carrasso •
Entrenador: Blanc
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2014
1 Lloris  •
2 Debuchy •
3 Evra •
4 Varane •
5 Sakho •
6 Cabaye •
7 Cabella •
8 Valbuena •
9 Giroud •
10 Benzema •
11 Griezmann •
12 Mavuba •
13 Mangala •
14 Matuidi •
15 Sagna •
16 Ruffier •
17 Digne •
18 Sissoko •
19 Pogba •
20 Rémy •
21 Koscielny •
22 Schneiderlin •
23 Landreau •
Entrenador: Deschamps
Selecció de futbol de França – Eurocopa 2016
1 Lloris  •
2 Jallet •
3 Evra •
4 Rami •
5 Kanté •
6 Cabaye •
7 Griezmann •
8 Payet •
9 Giroud •
10 Gignac •
11 Martial •
12 Schneiderlin •
13 Mangala •
14 Matuidi •
15 Pogba •
16 Mandanda •
17 Digne •
18 Sissoko •
19 Sagna •
20 Coman •
21 Koscielny •
22 Umtiti •
23 Costil •
Entrenador: Deschamps :
# Las Torres de Cotillas

Las Torres de Cotillas és un municipi de la Regió de Múrcia. El 2023 tenia 22.305 habitants.

## Referències

* ↑ «Murcia (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 03-01-2024. [Consulta: 27 gener 2024].
# Grue

Grue és un municipi situat al comtat d'Innlandet, Noruega. Té 4.763 habitants (2016) i la seva superfície és de 837 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Kirkenær.
Forma part de la regió tradicional de Solor.

## Informació general

El municipi de Grue es va establir l'1 de gener de 1838. L'àrea de Brandval es va separar del municipi de Grue el 1867 per convertir-se en un municipi propi.

### Nom

El municipi (originalment la parròquia) és el nom de l'antiga granja Grue (en nòrdic antic: Grof), ja que la primera església va ser construïda allí. El nom és idèntic a la paraula Grof, que significa "depressió" o "buit" .

### Escut d'armes

L'escut d'armes és modern. Se'ls va concedir el 30 d'octubre de 1992. L'escut està dividit en dues parts, una de verda i l'alta de blanca. El límit entre ambdues és irregular, amb formes punxegudes. Simbolitza els boscos i el riu Glomma.

## Geografia

Grue està situat al sud de Hedmark, a la riba del riu Glomma i està envoltat de boscos i camps agrícoles. Limita al sud amb el municipi de Kongsvinger, al nord amb Åsnes, i a l'oest amb Nord-Odal. A l'est limita amb Suècia.
El riu Løvhaugsåa travessa la zona.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Om Grues kommunevåpen» (en noruec). Greu kommune. [Consulta: 24 març 2016].
Viccionari
# Elvenes

Elvenes és una vila pertanyent administrativament al municipi de Sør-Varanger, al comtat noruec de Finnmark. No hi ha dades de població ni de superfície. Una branca del fiord de Varanger arriba a la vila. El 1942, durant l'ocupació nazi de Noruega, a Elvenes hi havia un camp de concentració per a presoners de guerra russos.

## Referències

* ↑ «Nuclis urbans. Població i superfície dels municipis» (en noruec). Statistisk sentralbyrå, 01-01-2013.
# Francisco González Amadiós

Francisco González Amadiós (Vigo, 26 de juliol de 1926- 6 d'abril de 1997) fou un polític gallec, també conegut com a Panchulo.
Llicenciat en economia per la Universitat de Madrid el 1950, fou professor i sovint detingut per la seva activitat política. El 1973 fundà el Moviment Socialista Gallec, que el 1975 s'integrà en el Partit Socialista Gallec i el 1978 en el PSdeG- PSOE, en fou president fins al 1980. A les primeres eleccions municipals el 1979 fou elegit regidor de Vigo i fou un dels redactors de l'Estatut d'Autonomia de Galícia.
A les eleccions generals espanyoles de 1979 fou escollit senador per la província de Pontevedra. A les eleccions al Parlament de Galícia de 1981 i a les 1985 fou elegit diputat al Parlament de Galícia. De 1981 a 1989 fou vicepresident segon del Parlament. El 1989 abandonà el partit i el 1992 es passà a Esquerda Nacionalista, que acabaria integrant-se en el Bloc Nacionalista Gallec.

## Referències

* ↑ Diputats de la primera legislatura al Parlament Gallec
* ↑ Francisco González Amadiós, político gallego, El País, 7 d'abril de 1997
* ↑ González Amadiós, Francisco, Fundación Pablo Iglesias
* ↑ Judith Carbajo Vázquez El Partido Socialista Galego (PSG) y el discurso de los derechos del franquismo a la transición democrática, Ediciones Universidad de Salamanca p. 314
* ↑ Fallece Panchulo, uno de los padres del Estatuto, La Voz de galicia, 5 d'abril de 2017
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Trinta e cinco anos de Parlamento galego: ledicia e inquietude no nacemento da autonomía, praza.gal, 19 de desembre de 2016
# La Serra de Baix (Lladurs)

La Serra de Baix és una masia del poble de La Llena que pertany administrativament al comú de Lladurs, a la comarca catalana del Solsonès.
Es troba a pocs metres de la masia de la Serra de Dalt.
# L'àngel negre

L'àngel negre (títol original: L'Ange noir) és una pel·lícula francesa dirigida per Jean-Claude Brisseau el 1994 que aleshores el principal paper confiat al cinema a la cantant Sylvie Vartan. Ha estat doblada al català.

## Argument

Stephane Feuvier assassina de manera cruel un home al palau on ella viu. És l'esposa de l'il·lustre magistrat George Feuvier, un home important de l'alta societat bordelesa. Amb l'ajuda de la seva criada Madeleine s'ho fa venir bé per fer creure en una temptativa de violació, i així legitimar el seu crim. El seu espòs, contractarà un dels millors advocats de la ciutat per defensar-la.

## Repartiment

* Sylvie Vartan: Stéphanie Feuvrier
* Michel Piccoli: Georges Feuvrier
* Tchéky Karyo: Paul Delorme
* Alexandra Winisky: Cécile
* María Luisa García: Madeleine
* Philippe Torreton: Christophe
* Bernard Verley: Pitot
* Claude Faraldo: Aslanian
* Claude Giraud: Romain Bousquet
* Claude Winter: Sra. Pitot
* Henri Lambert: el jutge Dumas
* Francine Olivier: Sra. Dumas
* Gérard Lecaillon: l'inspector de policia
* Aline Perrier: la noia
* Jean Bourgnac: el director de la presó

## Referències

* ↑ «L'àngel negre». esadir.cat.
* ↑ «L'Ange noir». Allociné.
# Kanatbek Begaliev

Kanatbek Begaliev (nascut 14 de febrer de 1984 a Talas, RSS del Kirguizstan) és un lluitador kirguizistanès, guanyador d'una medalla olímpica

## Biografia

Va néixer el 14 de febrer de 1984 a la ciutat de Taraz, població que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia forma part del Kirguizstan.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on finalitzà onzè en la categoria de pes welter de la modalitat de lluita grecoromana. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (RP Xina) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta mateixa prova.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla en el Campionat del Món de lluita.
# Green Velvet

Curtis Jones (Chicago, 26 d'abril de 1967), més conegut amb el nom artístic de Green Velvet (i anteriorment com Cajmere), és un discjòquei i productor de música electrònica, especialitzat en tech house.

## Discografia
### com Green Velvet

* 1999 - The Nineties (1993 A.D. Through 1999 A.D)
* 1999 - Constant Chaos
* 2000 - Green Velvet
* 2001 - Whatever
* 2005 - Walk in Love
* 2007 - Ministry of Sound Sessions
* 2009 - Lost and Found
* 2013 - Unshakable
* 2015 - Unity (amb Carl Craig)

### com Cajmere

* 2013 - Too Underground For The Main Stage

## Referències

* ↑ «Green Velvet». [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ «RA: Green Velvet». [Consulta: 9 novembre 2019].
# Bosquerola de tres ratlles

La bosquerola de tres ratlles (Basileuterus trifasciatus) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae) que habita el sotabosc de la selva humida del sud-oest de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de tres ratlles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Elvange

Elvange (en luxemburguès: Ielwen; en alemany: Elvingen) és una vila de la comuna de Beckerich, situada al districte de Diekirch del cantó de Redange. Està a uns 20 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Elvange». [Consulta: 26 setembre 2015].
# Enric I de Reuss-Schleiz (1695 - 1744)

Enric I de Reuss-Schleitz (en alemany Heinrich I von Reuß zu Schleiz) va néixer a Löhma (Alemanya) el 10 de març de 1695 i va morir a la mateixa ciutat el 6 de desembre de 1744. Era fill d'Enric XI de Reuss-Schleiz (1669-1726) i de la comtessa Joana Dorotea de Tattenbach-Geilsdorf (1675-1714).

## Matrimoni i fills

El 7 de març de 1721 es va casar a Gaildorf amb Juliana Dorotea de Löwenstein-Wertheim (1694-1734), filla del comte Eucharus Casimir de Löwenstein-Wertheim (1668-1698) i de Juliana Dorotea de Limpurg-Gaildorf (1677-1734). El matrimoni va tenir tres fills:
* Enric XXII (1722-1723)
* Emília Dorotea (1723-1724)
* Lluïsa (1726-1773), casada amb el príncep Joan August de Saxònia-Gotha-Altenburg (1704-1767).

## Enllaços externs

* Enric I
# La Talaia (Olius)

La Talaia és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès. Es troba entre el mirador homònim i la rasa de Masnou.
# Green building council

Un consell de construcció verda (GBC) és qualsevol organització nacional sense ànim de lucre i no governamental que forma part d'una xarxa global reconeguda pel World Green Building Council. L'objectiu d'un consell de construcció verda és promoure una transformació de l'entorn construït cap a un que sigui sostenible (edificis i ciutats ambientalment sensibles, econòmicament viables, socialment just i culturalment significatius).

## Llista de GBC reconeguts

Al desembre del 2020, hi havia almenys 39 nacions amb GBC establerts, 10 reconeguts com a membres "emergents" i altres en procés de desenvolupament. A finals de 2020, hi havia al voltant de 70 GBC en diferents etapes de desenvolupament. El Green Building Council Russia (RuGBC) es va formar l'any 2009 i busca l'estat emergent. El creixement als països de la CEI acompanya el creixement del nombre de projectes de construcció verda en aquests països, és a dir, els certificats LEED o estàndard BREEAM. Hi ah consells constituïts.

## Referències

* ↑ «Home | LEED Lookbook» (en anglès). [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «US Green Building Council’s LEED v5 doubles down on decarbonization» (en anglès americà). [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ House, The White. «Biden-Harris Administration Announces Regional Clean Hydrogen Hubs to Drive Clean Manufacturing and Jobs» (en anglès americà), 13-10-2023. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «Home» (en anglès americà). [Consulta: 21 octubre 2023].
# Bosquerola del Roraima

La bosquerola del Roraima (Myiothlypis roraimae) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els sotabosc de la selva pluvial del sud-est de Veneçuela, oest de Guyana i Brasil septentrional.

## Referències

* ↑ «Bosquerola del Roraima». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Enric I de Portugal

Enric I de Portugal, dit el Cardenal o el Cast (Lisboa, 1512 - Almeirim, 1580), fou regent de Portugal (1562-1568) i rei de Portugal (1578-1580).

## Orígens familiars

Fill del rei Manuel I de Portugal i la seva segona esposa Maria d'Aragó. Era net per línia materna de Ferran el Catòlic i Isabel la Catòlica, coneguts com els Reis Catòlics.
Nascut a la capital del regne el 31 de gener de 1512 fou germà petit del també rei Joan III de Portugal.

## Vida religiosa

De ben jove els seus pares l'encaminaren vers les ordes sagrades per promocionar les relacions entre Portugal i l'església catòlica, dominades en aquell moment pels Reis Catòlics. En la jerarquia eclesiàstica va ascendir amb rapidesa convertint-se en arquebisbe de Braga, d'Évora i Gran Inquisidor del Regne, abans de ser nomenat cardenal el 1545. Enric I fou el gran valedor en introduir els jesuïtes a Portugal i utilitzar-los per a l'expansió colonial.

## Ascens al tron

Va actuar de regent del seu renebot Sebastià I de Portugal i el va succeir després de desaparèixer a la batalla d'Alcazarquivir el 1578. Enric llavors va renunciar als seus vots eclesiàstics amb l'objectiu de trobar una bona esposa i assegurar així la continuïtat de la dinastia Avís. El Papa Gregori XIII, aliat dels Habsburgs hispans, no el va rellevar dels vots.
El rei-cardenal, però, va morir el 31 de gener de 1580 sense tenir preparat un Consell de Regència que escollís un successor. Un dels principals pretendents al tron era el rei Felip II de Castella que, el novembre de 1580 va enviar Fernando de Toledo, duc d'Alba, per reclamar el tron de Portugal mitjançant la força i destronant l'opositor Antoni I de Portugal, fill natural del príncep Lluís de Portugal i nebot d'Enric I. Lisboa va caure en seixant dies i Felip II fou escollit rei de Portugal amb la condició que el regne i els seus territoris d'ultramar no passessin a ser considerades províncies de la monarquia hispànica dels Habsburgs.
# Leicester Tigers

El Leicester Tigers, oficial Leicester Football Club, és un club de rugbi a 15 anglès amb seu a Leicester que participa en la Premiership. El Leicester és un dels quatre equips que no ha baixat mai de categoria descens, sense haver quedat mai per sota de la sisena posició. El club, juntament amb el Bath Rugby i els London Wasps, és un dels que ha aconseguit més èxits internacionals, amb dues victòries a la Copa d'Europa (2001, 2002), nou títols de campió d'Anglaterra (1988, 1995, 1999, 2000, 2001, 2002, 2007, 2009 i 2013) i sis de la Copa d'Anglaterra (1979, 1980, 1981, 1993, 1997, 2007). També ha guanyat el Trofeu de Campions el 2002.

## Enllaços externs

* Leicester Tigers - Lloc web oficial
# La Freixinera

La Freixinera és un indret del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, al límit dels antics termes d'Isona i Benavent de Tremp, al Pallars Jussà.
El lloc és al sud-est d'Isona, al nord-est dels Masos de Sant Martí i al sud de Llordà. És al costat nord-oest del punt quilomètric 36 de la C-1412b, a l'esquerra del barranc de Francolí.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gran Premi d'Indonèsia de motociclisme de 2022

El Gran Premi d'Indonèsia de motociclisme de 2022, anomenat com a Pertamina Grand Prix of Indonesia, va ser la segona cursa de la temporada 2022 de motociclisme. La cursa va ser disputada al Circuit de Mandalika, a la illa de Lombok (Indonèsia) en el cap de setmana del 18 al 20 de març de 2022.
El gran premi es torna a celebrar a Indonèsia després de 25 anys, quan fou disputat per la última vegada en 1997, en el Circuit de Sentul, a la ciutat de Bogor.

## Resultats
### MotoGP

| Pos | No | Pilot | Moto | Voltes | Temps | Sortida | Punts |
| 1 | 88 | Miguel Oliveira | KTM | 20 | 33:27.223 | 7 | 25 |
| 2 | 20 | Fabio Quartararo | Yamaha | 20 | +2.205 | 1 | 20 |
| 3 | 5 | Johann Zarco | Ducati | 20 | +3.158 | 3 | 16 |
| 4 | 43 | Jack Miller | Ducati | 20 | +5.663 | 9 | 13 |
| 5 | 42 | Álex Rins | Suzuki | 20 | +7.044 | 8 | 11 |
| 6 | 36 | Joan Mir | Suzuki | 20 | +7.832 | 17 | 10 |
| 7 | 21 | Franco Morbidelli | Yamaha | 20 | +21.115 | 14 | 9 |
| 8 | 33 | Brad Binder | KTM | 20 | +32.413 | 4 | 8 |
| 9 | 41 | Aleix Espargaró | Aprilia | 20 | +32.586 | 10 | 7 |
| 10 | 33 | Darryn Binder | Yamaha | 20 | +32.901 | 22 | 6 |
| 11 | 23 | Enea Bastianini | Ducati | 20 | +33.116 | 5 | 5 |
| 12 | 44 | Pol Espargaró | Honda | 20 | +33.599 | 15 | 4 |
| 13 | 73 | Àlex Márquez | Honda | 20 | +33.735 | 18 | 3 |
| 14 | 10 | Luca Marini | Ducati | 20 | +34.991 | 12 | 2 |
| 15 | 63 | Francesco Bagnaia | Ducati | 20 | +35.763 | 6 | 1 |
| 16 | 12 | Maverick Viñales | Yamaha | 20 | +37.397 | 19 | |
| 17 | 25 | Raúl Fernández | KTM | 20 | +41.975 | 20 | |
| 18 | 21 | Fabio Di Giannantonio | Ducati | 20 | +47.915 | 11 | |
| 19 | 30 | Takaaki Nakagami | Honda | 20 | +49.471 | 23 | |
| 20 | 72 | Marco Bezzecchi | Ducati | 20 | +49.473 | 13 | |
| 21 | 87 | Remy Gardner | KTM | 20 | +55.964 | 21 | |
| Ret | 89 | Jorge Martín | Ducati | 7 | Caiguda | 2 | |
| Ret | 4 | Andrea Dovizioso | Yamaha | 6 | Retirat | 16 | |
| NVC | 93 | Marc Márquez | Honda | | No va llargar | 3 | |
| ↑ Franco Morbidelli fou penalizat amb 3 posicions a la graella per conducció irresponsable. ||||||||
| Resultats oficials de MotoGP ||||||||

## Referències

* ↑ «MotoGP: Horario del Gran Premio de Indonesia y dónde ver por televisión» (en castellà), 20-03-2022. [Consulta: 4 juny 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial de la MotoGP (anglès)
# Cal Galtanegra (Solsona)

Cal Galtanegra és una casa de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de dues façanes que consta de planta baixa i dues plantes. La façana de Vallcalent té una planta més a l'altura del pati. La façana principal és de pedra tallada mentre que la de Vallcalent és arrebossada i pintada. La planta baixa té una portalada d'arc de mig punt i un gran finestral en forma d'arc. Al primer i al segon pis hi ha balcons. La finca de cal Galtanegra, a la façana de Vallcalent allotja una de les antigues torres de la muralla.

## Referències

* ↑ «Cal Galtanegra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Enriqueta Calsina Cirés

Enriqueta Calsina Cirés (Barcelona, 1917), fou una pintora paisatgista del segon quart del segle XX. Exposà per primera vegada al primer Saló d'Independents, celebrat el 1936. Des d'aleshores es presentà a diverses exposicions individuals i col·lectives. Des de 1936 a 1942 signava les seves obres com Keta Kals i després E. Calsina. El 1949 formà part de la VIII Exposició d'Artistes Gracenques de les Galeries Cristina.

## Referències

* ↑ Ibiza i Osca, Vicent. Dona i art a Espanya : diccionari d'artistes d'abans de 1936. València: Institució Alfons el Magnànim, Diputació de València, 2006. ISBN 84-7822-484-X.
# Ricardo Tarno Blanco

Ricardo Tarno Blanco (Sevilla, 20 de maig de 1966) és un polític espanyol, president del Partit Popular de Sevilla des de l'any 2000. Actualment és Diputat per la província de Sevilla i alcalde de Mairena del Aljarafe. Ocupa diversos càrrecs, sent alcalde de Mairena, president de la Gerència Municipal d'Urbanisme, president de l'Institut Municipal de Dinamització Ciutadana i diputat per la província de Sevilla.

## Biografia

Entre els anys 2000 i 2008 va ser diputat del Parlament d'Andalusia i des d'aquest any és diputat del Congrés dels Diputats. El 2011 va ser el candidat del PP a l'alcaldia de Mairena del Aljarafe, en unes eleccions en les quals per primera vegada el PSOE no va ser el partit més votat. La candidatura del PP va quedar en primer lloc, amb el 40% dels vots.
En les eleccions generals de 2011 Ricardo Tarno va revalidar el seu escó al Congrés. Va ser l'un dels cinc diputats que el PP va aconseguir a la província de Sevilla. En la candidatura popular va ocupar el segon lloc, al costat de Cristóbal Montoro Romero.
Al febrer de 2014 van aparèixer informacions sobre la seva presumpta implicació, segons la Fiscalia, en el cobrament de suborns pagats per una trama urbanística amb interessos a la comarca del Aljarafe de Sevilla.
Segons la seva declaració de béns feta pública com a Diputat, té conceguts 3 crèdits hipotecaris per valor de més de 250.000 euros amb les entitats bancàries Banesto i la ja inexistent CajaSol, fusionada amb La Caixa i responsable del projecte de la Torre Pelli a Sevilla.

## Referències

* ↑ «Ficha en el Congreso de los Diputados» (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 21 juliol 2017].
* ↑ «Resultados municipales 2011» (en castellà). El Mundo [Consulta: 21 juliol 2017].
* ↑ «Reabierrto el caso de la moción de censura de Bormujos» (en castellà). La Información. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 20 juliol 2017].
* ↑ «Declaración de bienes de Ricardo Tarno» (PDF) (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 21 juliol 2017].