OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Ensenyat Alemany

Josep Ensenyat Alemany (Andratx, 1897- Palma (?), 1978. Professor i periodista.
Llicenciat en dret. Va ser vocal de l'Associació per la Cultura de Mallorca. Signà la Resposta als Catalans. Exercí de professor de l'Escola Normal de Palma durant la República i la Dictadura del General Franco. Va ser director de l'Escola Normal de Palma. Ensenyà història i filosofia. Lul·lista, organitza cursos de lul·lisme a Andratx (1944). Va ser secretari de la Maioricensis Schola Lullistica. Periodista, col·laborà a La Nostra Terra, en els diaris "El Dia", "La Almudaina" i "Baleares", a més de molts d'altres periòdics. Als 14 anys havia començat a col·laborar a la revista "Andraitx", revista de la qual va ser fundador i en va formar part de la redacció fins al 1923. Vinculat al Partit Republicà de Centre. Secretari del "Círculo Mallorquín". Va ser procurador a les Corts franquistes, per la representació familiar (1967).

## Referències

* ↑ "París-Baleares", 151, novembre de 1953, p. 1
* ↑ "Andraitx. Semanario Independiente". 04/08/1929.
* ↑ ÁLVAREZ MARTÍNEZ, Juan Miguel. El setmanari Andraitx (1920-1945). 25 anys de la vidad'un poble. Memòria del Treball de Final de Màster. UIB, 2013
* ↑ "Andraitx", 4 de març de 1979, p.1.
# Yuji Horii

Yuji Horii (japonès: 堀井雄二) (Illa d'Awaji, 6 de gener de 1954) (també transcrit com Yuuji Horii) és un dissenyador de videojocs. Horii és més conegut com el creador de la sèrie Dragon Quest, com a supervisor i autor de Chrono Trigger, i pel primer joc d'aventures visual: Portopia Serial Murder Case.

## Biografia

Horii es va graduar al Departament de literatura de la Universitat de Waseda. També va treballar com a escriptor independent per a diaris, còmics i revistes, incloent-hi la columna sobre videojocs Famicom Shinken que es va publicar a la Shūkan Shōnen Jump entre 1985 i 1988. Va participar en un concurs de programació de jocs patrocinat per Enix, cosa que el motivà a convertir-se en dissenyador de videojocs. Horii va crear Portopia Serial Murder Case, un joc que posteriorment va inspirar a Hideo Kojima a entrar a la indústria dels videojocs. És la primera part de la trilogia Yuuji Horii Mysteries, juntament amb les seves seqüeles Okhotsk ni Kiyu: Hokkaido Rensa Satsujin (1984) i Karuizawa Yūkai Annai (1985).
Després de crear diverses novel·les visuals, Horii va crear Dragon Quest, un joc del qual se'n diu que va crear el patró dels jocs de rol japonesos, juntament amb altres jocs com Wizardry i Ultima. Horii era un fanàtic dels RPG d'Apple PC, i tenia la intenció de crear Dragon Quest per a aquells jugadors que trobaven aquests jocs massa difícils.
Les seves obres també inclouen la sèrie Itadaki Street. Horii també va actuar com a supervisor del joc de SNESChrono Trigger, on hi apareix, juntament amb la resta de l'equip de desenvolupament, en un dels seus múltiples finals.

## Premis

El 2009, Horii va rebre un premi especial a la conferència de la Computer Entertainment Supplier's Association per a la seva tasca amb la saga Dragon Quest.

## Referències

* ↑ Nintendo Power November 2007. Future US, Inc., 2007, p. 77–80.
* ↑ Szczepaniak, John. «Portopia Renzoku Satsujin Jiken». Retro Gamer, 01-02-2011. [Consulta: 16 març 2011].
* ↑ Fujii, Daiji.«Entrepreneurial Choices of Strategic Options in Japan's RPG Development Arxivat 2008-12-30 a Wayback Machine.»(PDF).[Consulta: 12 agost 2006].
* ↑ Kasavin, Greg.«"Everything is Possible": Inside the Minds of Gaming's Master Storytellers». CNET Networks,21-03-2005.[Consulta: 15 agost 2007].
* ↑ «East and West, Warrior and Quest: A Dragon Quest Retrospective». 1UP.com. Arxivat de l'original el 11 de maig 2013. [Consulta: 5 juliol 2011].
* ↑ Falta indicar la publicació .
* ↑ Graft, Kris. «CEDEC 09: Dragon Quest Creator Yuji Hori Headlines Awards». Gamasutra, 04-09-2009. [Consulta: 14 febrer 2011].

## Enllaços externs

* (japonès)«Yūji Horii's personal website Arxivat 2009-03-30 a Wayback Machine.».[Consulta: October 7, 2011].
# Roca de Dighton

La Roca de Dighton és una roca de 40 tm, que es trobava originalment a la ribera del riu Taunton, Berkley (Massachusetts) (abans part de Dighton). Va ser portada allà, probablement durant l'última edat de gel. La Roca de Dighton és coneguda per la controvèrsia que hi ha sobre la misteriosa inscripció tallada en la roca. El 1963, la pedra va ser traslladada des de la ribera del riu. Durant els darrers tres segles s'han proposat moltes teories sobre l'origen de les inscripcions d'aquesta roca:
* origen Indis americans
* origen fenici
* origen Nòrdic (investigat el 1837 per Carl Christian Rafn)
* origen Portuguès

## Referències

* ↑ «Dighton Rock» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ McDermott, Alicia. «Who Made the Petroglyphs on the Mysterious Dighton Rock?» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2019].

## Vegeu també

* Gaspar Corte-Real
* Vinland Map
* Torre de Newport
# Codi civil del Quebec

El Codi civil del Quebec (Code civil du Québec en francès) és el principal text legislatiu que regeix en matèria de dret civil a la província canadenca del Quebec. El codi entrà en vigor el 1994 i reemplaçà el Codi civil del Baix Canadà, en vigor des de l'1 de juliol de 1866.

## Història

Durant l'època colonial francesa, al Canadà regia el dret francès, principalment el Costum de París. Un cop produïda la conquesta britànica, la Proclamació reial de 1763 va abolir el dret francès i va imposar-ne l'anglès. Aquesta situació es va mantenir fins al 1774, quan l'Acta del Quebec, aprovada pel parlament britànic, va restaurar el dret civil francès, tot mantenint el dret penal britànic, creant-se així al Quebec el doble sistema jurídic que encara existeix avui dia.
El 1865, el parlament canadenc va adoptar el Codi civil del Baix Canadà, que va entrar en vigor l'1 de juliol de 1866. Les disposicions d'aquesta codificació es van inspirar sobretot en la jurisprudència baixcanadenca i en el Codi civil francès. El Codi baixcanadenc codificava i reemplaçava així l'essencial del dret heretat del Costum de París i integrava alguns elements de dret anglès que havien estat aplicats al Baix Canadà.
El 1955, el govern del Quebec va emprendre una reforma del codi civil, en adoptar la Llei sobre la revisió del codi civil i crear l'Oficina de revisió del codi civil. Un informe final va ser sotmès a votació a l'Assemblea Nacional del Quebec el 1978. Algunes disposicions relatives al dret de família van ser adoptades i van entrar en vigor als anys vuitanta. El conjunt del Codi civil del Quebec va haver d'esperar al 8 de desembre de 1991 per ser aprovat, entrant en vigor l'1 de gener de 1994.

## Contingut

El Codi civil del Quebec conté més de 3000 articles i està organitzat en divisions i subdivisions anomenades llibres, títols, capítols i seccions.
El Codi civil comprèn deu llibres:
* De les persones
* De la família
* De les successions
* Dels béns
* De les obligacions
* De les prioritats i de les hipoteques
* De la prova
* De la prescripció
* De la publicitat dels drets
* Del dret internacional privat

## Enllaços externs

* Texte complet del Codi civil del Quebec - Institut canadenc d'informació jurídica (francès)
# Comunitat de comunes de l'Haut Val-d'Oise

La Comunitat de comunes de l'Haut Val-d'Oise (oficialment: Communauté de communes du Haut Val-d'Oise) és una Comunitat de comunes del departament de la Val-d'Oise, a la regió de l'Illa de França.
Creada al 2004, està formada per 9 municipis i la seu es troba a Beaumont-sur-Oise.

## Municipis

* Beaumont-sur-Oise
* Bernes-sur-Oise
* Bruyères-sur-Oise
* Champagne-sur-Oise
* Mours
* Nointel
* Noisy-sur-Oise
* Persan
* Ronquerolles

## Referències

* ↑ CC du Haut Val d'Oise

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Canelobre

Un canelobre és un utensili destinat a la il·luminació, consistent en un peu o una columna més o menys llarg, de dos braços o més, amb dolles per aguantar dretes altres tantes candeleres. Es distingeix d'un candeler pel nombre de braços (el candeler només en té un).
Els canelobres existeixen com a mínim des dels temps dels antics romans. Es mencionen ja en La Bíblia i es poden fabricar amb tota classe de materials, fent que adoptin innumerables formes.
Els canelobres més cèlebres (Menorà) pertanyen als rituals del judaisme; però la necessitat d'il·luminar amb espelmes qualsevol estança en la qual es realitzés una activitat, va fer que els canelobres es convertissin en objectes tant d'ús sagrat com profà.

## Història

Es té coneixement que des de l'època dels etruscos fins a l'art romànic la majoria eren fets de bronze. Les decoracions que se solien fer en el peu o columna eren representacions de figures antropomòrfiques o d'animals.
En l'art gòtic acostumaven a ser de bronze o ferro en forma de petit trípode. Als museus de Vic i Solsona se'n conserven alguns exemplars.
A l'edat mitjana es varen fer canelobres imitant els del temple de Salomó, i a Milà n'hi ha un exemple del segle xii.
A partir del Renaixement, els canelobres començaran a esdevenir importants elements ornamentals a més de funcionals. Un clar exemple és el cas dels canelobres de la catedral de Toledo, fets per Manuel Álvarez i Diego Dávila.
Se seguiran fent amb bronze i coure tot i que es comencen a fer també de plata.
Al segle xvii amb el Rococó, els objectes ornamentals de la Cort incloïen tot tipus d'artefactes, que anaven en concordança els uns amb els altres, fins i tot els canelobres.
Aquests objectes van adaptar la funcionalitat als criteris estilístics de l'època, que tendien a les línies corbes i elements vegetals. Hi ha un important canvi en els peus i les columnes, que retornen a les figures antropomòrfiques mitjançant figures escultòriques.
Durant el segle xix el canelobre era l'objecte decoratiu més produït amb metall, bronze o coure. Es fabricaven amb línies més sòbries i dissenys menys complicats.

## Referències

* ↑ «Cercaterm». [Consulta: 9 setembre 2011].
* ↑ Coradeschi, Sergio. Plata. Amaya, 1993, p. 72, 73. ISBN 84-8162-951-0.
* ↑ Morant, Henry. História de las Artes Decorativas. Madrid: Espasa, 1980. ISBN 84-239-5267-3.
* 1 2 Coradeschi, Sergio. Plata. Amaya, 1993. ISBN 84-8162-951-0.
* 1 2 Morant, Henry. Historia de las Artes Decorativas. Madrid: Espasa-Calpe, 1980. ISBN 84-239-5267-3.
* ↑ Morant, Henry. Historia de las Artes decorativas. Madrid: Espasa-Calpe, 1980. ISBN 84-239-5267-3.

## Bibliografia

* Morant, Henry. Historia de las Artes Decorativas. Madrid: Espasa, 1980. ISBN 84-239-5267-3.
* Coradeschi, Sergio. Plata. Anaya, 1993. ISBN 84-8162-951-0.
* Plata del siglo XVIII. Barcelona: Planeta de Agostini, 1989. ISBN 84-395-1211-2.
Viccionari
# Corneliu Porumboiu

Corneliu Porumboiu (Vaslui, 14 de setembre de 1975) és un realitzador, guionista i director de cinema romanès contemporani. És el fill de l'exàrbitre de futbol Adrian Porumboiu, actualment home de negocis.
Corneliu Porumboiu va néixer el 1975 a Vaslui. Va estudiar pel·lícules a la "Universitat Nacional de Teatre i Cinema Ion Luca Caragiale" de Bucarest i es va llicenciar el 2003.

## Premis

* 2004: Segon premi de Cinéfondation del Festival Internacional de Cinema de Canes, amb el curtmetratge "Viatge a la ciutat"
* 2006: Càmera d'Or i trofeu premi "Transilvania" TIFF per la pel·lícula Va ser o no?
* 2007: Premi Gopo al Millor Director en els Gopo Gala Awards de la pel·lícula Was It Was or Not Was?
* 2009: Premi del Jurat Festival de Cannes 23 de maig de 2009, per "Una certa mirada"
* 2009: Premi Fipresci "Una certa mirada"

## Filmografia
### com a director

* Pe aripile vinului (Sobre les ales del vi) (2002)
* Călătorie la oraș (City Trip) (2003)
* Visul lui Liviu (El somni de Liviu) (2004)
* A fost sau n-a fost? (Va ser o no?) (2006)
* Polițist, adjectiv (Policia oficial, adjectiu) (2009)
* Când se lasă seara peste București sau metabolism (Quan finalitza la nit Bucarest o el metabolisme) (2013)
* Al doilea joc (El segon joc) (2014)
* Comoara (Tresor) (2015)
* Fotbal infinit (Futbol infinit) (2018)

### Com a guionista

* Pe aripile vinului (Sobre les ales del vi) (2002)
* La limita de jos a cerului (El somni de Liviu) (2004)
* A fost sau n-a fost? (Va ser o no?) (2006)
* La limita de jos a cerului (A la part inferior del cel) (2013)
* Comoara (Tresor) (2015)

### Com a realitzador

* A fost sau n-a fost? (Va ser o no?) (2006)

## Referències

* 1 2 3 «Director Corneliu Porumboiu». Festival Internacional de Cinema de Canes [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ Cardullo, Bert. European Directors and Their Films: Essays on Cinema. Scarecrow Press, 2012, p. 345. ISBN 978-0-8108-8527-1 [Consulta: 23 gener 2019].
* ↑ «Masterclass: «Métabolisme ou quand le soir tombe sur Bucarest» de Corneliu Porumboiu». France Culture, 31-03-2014 [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ «Al doilea joc (El segundo juego). Corneliu Porumboiu». L'Alternativa » 21º Festival de Cine Independiente de Barcelona, 01-11-2014 [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ «Comoara (Der Schatz)». Festival goEast. Arxivat de l'original el 25 de gener 2019. [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ «Fotbal infinit / Infinite Football». Internationale Filmfestspiele Berlin, 2018 [Consulta: 24 gener 2019].
# Ammonià

Ammonià (Ammonianus, Ἀμμωνιανός) fou un escriptor grec que va viure al segle v. Es va dedicar a l'estudi dels poetes grecs.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Ammonianus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Company, 1867 [Consulta: 20 març 2012].
# Andaraí

Andaraí és un barri de la Zona Nord del municipi del Rio de Janeiro, al Brasil. En la grafia antiga, s'escrivia Andarahy. Limita amb els barris de Tijuca, Vila Isabel i Grajaú. El seu índex de desenvolupament humà, l'any 2000, era de 0,909, el 22è millor del municipi de Rio de Janeiro. El barri, actualment, té un nombre d'habitants relativament estable: de 38.540 el 2000, 39.365 l'any 2010.

## Història

Andaraí és un dels barris més antics de la ciutat. El seu nom prové de dues paraules indígenes, andyrá, ratpenat, i y, "riu", significant "riu dels ratpenats", en la llengua tupí dels indis tamoios que habitaven la regió. El "riu dels ratpenats", avui, és denominat Riu Joana. Travessa el barri, dividint el Carrer Maxwell.
Ocupat pels jesuítes el segle XVI per al cultiu de la canya de sucre, l'antic Andaraí estava subdividit en Andaraí Grande (Andaraí actual, Vila Isabel, Grajaú i Aldeia Campista) i Andaraí Pequeno (Tijuca). Ja en el segle xix, el terme "Andaraí Grande" va ser abolit, donant origen als barris de Vila Isabel (1873), Aldeia Campista i Grajaú (1912). Andaraí és citat en el llibre Helena, de Joaquim Maria Machado de Assis. El primer carrer obert en el barri va ser la "Carretera del Andarahy", el 1875, avui Carrer Barão de Mesquita.
A partir de mitjans del segle xix, Andaraí va convertir-se en un barri industrial, amb la instal·lació de la primera fàbrica de teixits de Rio: la Fàbrica São Pedro de Alcântara de Texidos de Algodão. Al costat de la fàbrica, va ser fundat l'Hospital Militar do Andarahy Grande, on actualment hi ha el Batalló Zenóbio da Costa (1er Batalló de la Policia de l'Exèrcit), localitzat entre el Carrer Barão de Mesquita i l'Avinguda Maracanã.
En el segle xx, el barri va deixar de costat el vessant industrial i va passar a ser un barri residencial, amb la construcció d'incomptables condominis i edificis.
En aquell segle també, es va establir, en el barri, l'estadi d'Amèrica Football Club, en el Carrer Barão de São Francisco. A partir del sorgiment de l'Estat de Guanabara, els límits d'Andaraí van ser reduïts i definits.
El 2003, la telenovel·la Celebridade, produïda i exhibida per la Rede Globo, va ser, en part, ambientada en el barri.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Número de habitantes». Arxivat de l'original el 2013-09-02. [Consulta: 20 març 2012].
* ↑ NAVARRO, E. A. Método moderno de tupi antigo: a língua do Brasil dos primeiros séculos. Terceira edição. São Paulo. Global. 2005. 463 p.

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Codi Teodosià

El Codi Teodosià (en llatí Codex Theodosianus) era una compilació de lleis de l'Imperi Romà, iniciat en temps de l'emperador Teodosi II. L'any 429 va comunicar al senat una resolució per compilar totes les constitucions legislatives des del temps de Constantí (306-337), fins a la seva època, segons els models dels Codi Gregorià i el Codi Hermogenià. Va nomenar una comissió de vuit funcionaris estatals sota la direcció del prefecte del pretori Antíoc. Durant sis anys no es va fer res, i l'any 435 es va nomenar una nova comissió, ara constituïda per 16 persones, encara sota la presidència d'Antíoc, amb les mateixes instruccions generals. Els compromissaris tenien autorització per revisar, i en el seu cas corregir, les constitucions conegudes, a separar les que estaven incloses en una mateixa llei, però tractaven de temes diferents i a ometre allò que consideressin superflu o no essencial.
El resultat, conegut amb el nom de Codi Teodosià va ser promulgat com a llei a l'Imperi Romà d'Orient al febrer de l'any 438 amb vigència des de l'1 de gener de l'any següent i va substituir totes les constitucions anteriors. Teodosi II el va enviar a Valentinià III, el seu gendre, que el va passar pel senat romà i el va promulgar com a llei a l'Imperi d'Occident.L'any 447 Teodosi II va enviar a Valentinià III les novellae constitutiones, afegides després de la publicació del codi i que també van ser establertes com a llei a Occident el 448. Les normes legals posteriors al Codi de Teodosi van ser conegudes com a Novellae i les darreres que consten són del temps de Lleó I el Traci i Procopi Antemi el 468.
El Codi Teodosià estava dividit en setze llibres, ordenats per ordre cronològic sota diversos títols. Els cinc primers llibres estaven dedicats al dret privat. El sisè, el setè i el vuitè contenien les disposicions sobre dret administratiu. El novè es referia al dret penal. El desè i onzè al dret fiscal i al sistema financer. Del dotzè al quinzè tractaven del dret dels pobles i altres corporacions i de la seva organització i administració, i el setzè i darrer estava dedicat a l'església i al dret eclesiàstic en general.
Estaven sotmesos al Codi els ciutadans romans, inclosos aquells que eren governats per nacions germàniques (visigots, vàndals, francs) que també estaven subjectes de la seva pròpia llei. El Codi va inspirar l'edicte de lleis de Teodoric rei dels ostrogots, del Breviari d'Alaric i de la llei burgúndia - romana coneguda com a Papiani Liber Responsorum, i va ser el corpus legal a l'Imperi fins a l'elaboració del Codi de Justinià el segle VI.

## Referències

* ↑ Jolowicz, H. F.; Nicholas, Barry. A Historical Introduction to the Study of Roman Law (en anglès). CUP Archive, 1972, p. 463. ISBN 978-0-521-08253-2.
* ↑ Smith, William (ed.). «Codex Theodosianus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 25 abril 2022].
* ↑ «Codi Teodosià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Codex Theodosianus (en llatí)
# Cantó de Neuvy-le-Roi

El cantó de Neuvy-le-Roi és un cantó francès del departament de l'Indre i Loira, situat al districte de Tours. Té 10 municipis i el cap és Neuvy-le-Roi.

## Municipis

* Bueil-en-Touraine
* Chemillé-sur-Dême
* Épeigné-sur-Dême
* Louestault
* Marray
* Neuvy-le-Roi
* Saint-Aubin-le-Dépeint
* Saint-Christophe-sur-le-Nais
* Saint-Paterne-Racan
* Villebourg

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Raymond Moussu | MRP |
| 1949-1955 | M. Girard | RGR |
| 1955-1973 | M. Rochette | Divers droite |
| 1973-1992 | Jean Poussin | Divers droite |
| 1992- | Henri Zamarlik | UDF, després AC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Kamimuria lii

Kamimuria lii és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a la Xina: Guizhou.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Du, 2002. A: Li, Zizhong & D. Jing. Insect fauna from National Nature Reserve of Guizhou Province, I. Insects from Maolan landscape 116.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Xiao Zhao (cràter)

Xiao Zhao és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 24 km de diàmetre. Porta el nom del pintor xinès Xiao Zhao (actiu 1130-1162), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2008.
Xiao Zhao és un cràter petit en comparació amb molts altres cràters de Mercuri. No obstant això, els raigs brillants llargs de Xiao Zhao el converteixen en una característica fàcilment visible. Els raigs, frescs i brillants, que van ser creats per material expulsat cap a l'exterior durant l'esdeveniment d'impacte que va formar el cràter, indiquen que Xiao Zhao és un cràter relativament jove.
Xiao Zhao és a prop del cràter Eastman.

## Referències

* ↑ «Xiao Zhao». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 10 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri