OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Morreres de Saverneda

La Casa Morreres de Saverneda és una masia de Soriguera (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran i bonica masia situada al fons de la vall, enmig d'ubèrrims prats i conreus, a la riba dreta de la Noguera i pròxima al barranc del Cantó. Integren la masia tota una sèrie d'edificacions construïdes al llarg del temps, algunes d'elles destinades a l'activitat agropecuària i altres habitatges i capella. Aquesta darrera és de planta rectangular amb capçalera a l'est i una petita espadanya a ponent on s'obre un balcó. Adossat a la capella hi ha un edifici també de planta rectangular constituït per planta baixa i dos pisos alts i coberta a dues aigües. La façana, situada en la paret mestre perpendicular al cavall que suporta la coberta, s'orienta a ponent. Al primer pis ocupa tot el llarg de la façana, una terrassa suportada per pilons que formen un porxo a la planta baixa. Als dos pisos superiors s'obren respectivament tres balcons. Una petita construcció de planta baixa i pis uneix l'edifici descrit amb un altre de característiques força similars, encara que la data més antiga, possiblement del segle xvii, amb obertures de dimensions molt més reduïdes (només al primer pis existeixen balcons) i porta principal d'arc de mig punt adovellada. Davant de l'edifici descrit, en primer lloc, hi ha un jardí, al mig del qual s'aixequen una creu i una font, delimitat per un enreixat separat en trams per pilons coronats amb volutes. Masia Saverneda és avui en dia la casa més forta del Pallars, ja que els seus amos han sabut mantenir la riquesa dels temps passats.

## Referències

* ↑ «Casa Morreres de Saverneda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Caseta de Brics

Caseta de Brics és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 1.104.
# Castell de Xert

El Castell de Xert, a la comarca del Baix Maestrat, és com el seu nom indica un castell, però actualment no queda res d'ell, ja que sobre el mateix es va realitzar l'edificació de l'anomenada Església vella de Xert, la qual es localitza en el nucli antic del municipi de Xert. Malgrat la seva situació, es troba catalogat, per declaració genèrica, com Bé d'Interès Cultural, no presentant anotació ministerial, encara que sí codi identificador: 12.03.052-019; tal com figura en la Direcció General del Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.

## Història

Xert és un terme municipal d'una antiga història, ja que en el seu territori, es conserven restes d'un important poblat de l'edat del bronze, l'anomenada Mola Murada, que presenta un recinte fortificat amb restes d'habitacles al seu interior. Per la seva banda, el poble té origen musulmà, i va haver de ser reconquistat, per les tropes cristianes de Jaume I el Conqueridor a 1233. Es trobava en aquell moment sota la jurisdicció del castell de Cervera. Se li va concedir carta de poblament en 1235, i com va passar amb altres poblacions de la zona, va passar primer a ser propietat de l'Orde del Temple, per passar, posteriorment, a 1319, a l'Orde de Montesa fins al final dels senyorius, al segle xix. És per tot això pel que els autors dedueixen que l'antic castell va haver de ser d'origen àrab, malgrat el que no hi ha documentació que provi la datació de la seva construcció. Només es pot assegurar que l'antiga església, coneguda com a Església vella de Xert va ser edificada sobre el mateix, pel que la seva construcció va haver de ser, a tot estirar, de principis del segle xiii.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=641.
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=5739
* ↑ Castillos,Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana. Pág. 250-252. Editorial Prensa Valenciana. 1995
# Carloman (fill de Carles Martell)

Carloman (707 - 17 d'agost de 754) fou un majordom de palau (sobirà) del regne d'Austràsia entre 741 i 747. Retirat, es feu monjo benedictí. És venerat com a sant per l'Església catòlica. Fou venerat per l'Església, i figura com a sant en diversos martirologis antics. No va tenir un procés de canonització formal, i altres santorals l'enumeren com a beat o venerable.
Era el fill major del majordom de Nèustria i Austràsia, Carles Martell, i de Rotruda (695-724). El 741, a la mort del seu pare, heretà Austràsia, Suàbia i Turíngia, on governà com a majordom (o cap del govern), sense voler prendre el títol de rei. Lluità contra el ducat d'Aquitània, els alamans, els bavaresos i els saxons, als que derrotà.
Promogué, influït per Sant Bonifaci de Fulda, que es posà sota la seva protecció, entre 742 i 744, una política de reforma moral dels costums del clergat i de respecte pel patrimoni de l'Església i les seus episcopals.
En 747 renuncià al poder i es va fer religiós. Va reunir-se amb el papa Zacaries I i li demanà poder passar a l'estat clerical, i es retirà a l'abadia benedictina de Montecassino, deixant el poder al seu germà Pipí el Breu, amb els seus títols i possessions.
En 751 va voler intervenir per impedir la coronació del seu germà com a rei dels francs, però el papa aconseguí de detenir-lo a la Provença i l'obligà a tornar a Montecassino. El 753 fou enviat a França a una missió de pau i morí a Viena del Delfinat el 754. Fou sebollit a l'abadia de Montecassino.
Carloman va tenir un fill Drogó (? - ca.753), majordom de palau d'Austràsia, associat al seu pare; després de 747 fou enviat a un monestir pel seu oncle Pipí el Breu.

## Notes

* ↑ Segons alguns historiadors, Carloman es retirà per expiar les culpes de les morts produïdes en les guerres on havia participat, que havien estat molt cruentes, especialment la campanya del 746). Altres sostenen que Pipí el Breu, amb la complicitat del papa, van induir-lo a aquesta decisió.
# Carlos Cordón Núñez

Carlos Cordón Núñez (Sabadell, Vallès Occidental, 1 d'octubre de 1984) és un polític i arquitecte català, alcalde de Cerdanyola del Vallès des del 2019.

## Biografia

Va néixer a Sabadell, tot i que la seva família vivia a Cerdanyola. Va estudiar arquitectura a la Universitat Politècnica de Catalunya i va cursar un postgrau en Comunicació i Lideratge en la Universitat Autònoma de Barcelona.
El 2006 es va afiliar al PSC, sent nomenat secretari d'organització de la secció local de la Joventut Socialista de Catalunya del 2009 al 2012. Va ser secretari d'acció política de la JSC Vallès Occidental entre 2012 i 2015 i secretari d'organització del partit entre 2017 i 2019.
És regidor del consistori des de l'any 2015 i Primer Secretari de l'agrupació local del PSC des de 2017.
Ha col·laborat amb estudis d'arquitectura de 2006 a 2012 a Terrassa i a Barcelona, i ha format part de la secció de IKEA dedicada al disseny d'interiors. Ha treballat com a cap de projectes en l'estudi d'arquitectura GCG CerdanyolArquitectura SL.
El 2019, en les eleccions municipals, va ser escollit alcalde de Cerdanyola amb el suport dels 9 regidors que el partit va obtenir. Va revalidar el càrrec a les eleccions municipals de 2023.

## Referències

* 1 2 «Carlos Cordón inicia el seu segon mandat com Alcalde de Cerdanyola | Cerdanyola del Vallès». [Consulta: 19 juny 2023].
* 1 2 Pérez, Virtudes. «"No soc aquí pel procés, soc aquí per Cerdanyola" - 07 juliol 2019». El Punt Avui+, 07-07-2019. [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ Pàgina oficial de la candidatura
* 1 2 Biografía de l'alcalde al web oficial de l'ajuntament
* ↑ CCMA. «Resultats eleccions municipals 2023 a Cerdanyola del Vallès - 324». [Consulta: 19 juny 2023].
# Castellaneta

Castellaneta és una localitat i comune italiana de la província de Tàrent, regió de la Pulla, amb 17.196 habitants. És el lloc de naixement del famós actor Rodolfo Valentino.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Castellaneta entre 1861 i 2001

## Vegeu també

* Castellà (càrrec)

## Referències

* ↑ Datos proporcionados por el Istituto Nazionale di Statistica. Datos demográficos Arxivat 2017-06-22 a Wayback Machine. (2009)
* Pàgina web oficial de Castellaneta (en italià)
# Castell de Javakhaant

El castell de Javakhaant (en georgià: დრისის ჯავახაანთ ციხე) és una fortalesa situada al cim d'una roca, sobre la riba esquerra del riu Tedzami, a 400 metres a l'oest del llogaret de Chqopiani, districte de Kaspi, a la regió de Xida Kartli, Geòrgia. El complex consta d'un castell, una muralla, una església, una torre i un palau. Des del 2006, la fortalesa ha estat reconeguda com a Monument Cultural destacat de Geòrgia.

## Història i arquitectura

La fortalesa data de l'edat mitjana i no n'hi ha gaires referències històriques. Va pertànyer a la família Jawahavishvili. El complex tenia un mur amb decoracions intricades. Els constructors van utilitzar capes rocoses en totes les parts. Tots els edificis, llevat de l'església, estan construïts amb pedra arenosa i llambordes. Al nord es troba una torre, i al sud hi ha un palau, que ara com ara està força arruïnat. L'església, que és a la part superior del castell, és de tipus de planta de saló i està construïda amb un quadrat de tosca tuf verda. Porta el nom d'església de Sant Jordi i la seva entrada és en la paret oest. El complex també allotja edificis agrícoles que han estat seriosament danyats.
Es pot arribar al castell des de l'est per un viarany a través del bosc, així com des de l'oest, encara que el camí és molt més difícil. A l'est del castell, a poca distància del barranc al costat oposat del pujol, n'hi ha una petita església amb una entrada al sud.

## Referències

* ↑ ««,, კულტურის ზოგიერთი უძრავი ძეგლისათვის ეროვნული მნიშვნელობის კატეგორიის მინიჭების შესახებ " »» (en georgià). [Consulta: 8 agost 2019.].
* ↑ «Castles.nl - Drisi Castle». [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ «Drisi Javakhaant Fortress (Queen Tamar's Fortress) - Kaspi district • about.ge». [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «დრისის ციხე». [Consulta: 5 agost 2019].

## Bibliografia

* Zakaraia P., Enciclopedia soviética georgiana, vol. 3, p. 639, Tb., 1978.
* Descripción de los monumentos georgianos de historia y cultura, vol. 5, p. 219-220, Tb., 1990.
# Ceferí Tresserra i Ventosa

Ceferí Tresserra i Ventosa (Barcelona 1830 - la Corunya, 7 d'abril de 1880) fou un polític i escriptor català. Treballà com a caixista d'impremta i milità al Partit Democràtic, del que en fou dirigent a Barcelona. Participà en la Revolució de 1854 i el 1855 fou bandejat a Granada per ordre del capità general Zapatero. Va viure a Madrid de 1857 a 1858, on hi va fundar amb el republicà mallorquí Antoni Ignasi Cervera la societat carbonària El Falansterio, que arribà a tenir uns 80.000 afiliats i a poc a poc s'imposà a la direcció del Partit. El 1859 fou empresonat per denunciar la participació de la policia en la mort de Francesc de Paula Cuello i Prats, i aprofità la seva estança a la presó per a fer un estudi sobre el sistema penitenciari espanyol. També va lluitar amb Giuseppe Garibaldi. El 1864 participà en el diari republicà "La Discusión" i amb Robert Robert intentà unir les fraccions republicanes de Francesc Pi i Margall i Emilio Castelar en el Partit Republicà Democràtic Federal, al que s'afiliaria després de participar en la Revolució de 1868. Participà activament en la proclamació de la Primera República Espanyola el 1873, i durant aquest període fou nomenat governador civil de les províncies de Sòria i Àvila.

## Obres

* Porvenir de las asociaciones de la clase obrera... (1855)
* Don Francisco de P. Cuello (1859) biografia
* Los misterios del Saladero (1860)
* Los anarquistas, los socialistas y los comunistas ¿son demócratas? (1862)
* Contestación al opúsculo de D. Eduardo Vilarrasa titulado La jurisdición y aspiraciones del clero sobre la enseñanza (1864)
* Catecismo democrático-republicano (1868)
* Catecismo de la Federación Republicano-democrática.. (1870)
* ¿Hay Dios? Estudio crítico filosófico de la cuestión de las cuestiones (1871, 1873).
* La judía errante (1862)
* La mujer ajena (1863)
* El poder negro (1863)
* Los hipócritas (1864)
* Los rojos. Revolución francesa de 1871 (1871-72)
* Gutenberg (1869) drama
* Las máquinas de coser (1876), drama

## Referències

* ↑ «Uno menos». El Graduador : periódico político y de intereses materiales: Año VI Número 1811 - 1880 abril 13, 13-04-1880, pàg. 1.

## Enllaços externs

* Històries de Catalunya Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
* «Ceferí Tresserra i Ventosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ceferino Galan

Ceferino Galán (província de Badajoz, 1950 -) és un escriptor i editor extremeny establert a Barcelona.

## Biografia

Des de 1989 edita les publicacions El Naufraguito i El Mininaufraguito, de les quals han aparegut més de 100 números publicats i que li van proporcionar el 2003 i el 2011 el Premi al Millor Fanzine al Saló del Còmic de Barcelona. Ha realitzat també llibres d'artista, com El libro de la Habana, Vacío, Derroche de rosas, Fascinante, Bestiario, Pan, Las siete miradas... i llibres de poemes i poesia visual com No a cuatro i La verdad no existe (El libro del valor inútil).
Col·labora amb la directora de cinema Cèlia Galán en els curts Cómo dejé de ser un hombre común i Historia del desierto, aquest últim guanyador del 2n Premi a la Cinefondation del Festival de Cannes 2003, així com el millor curt als festivals de Los Angeles, Toronto, Filadelfia, etc. Ha col·laborat també amb l'actriu i directora de teatre Sonia Gómez a la seva obra Natural 2. La seva última participació ha estat a l'antologia de poemes underground Poesía para bacterias.
Com a escriptor també ha publicat llibres de poemes i llibres d'artista.

## Obres
### Poesia

* No a cuatro
* Tu primer diccionario ilustrado. 1996.
* Poesía para bacterias, antología de la poesía underground española

### Poesía visual

* La verdad no existe (El libro del valor inútil)

### Libros de artista

* Pan
* Las siete miradas
* Dame tela
* Babhel
* Signos
* 20 impresentables
* Blanco
* 20 formas de Galán/20 formas de Galán
* Derroche de rosas
* Memoria 1988
* El libro de La Habana
* Bestiario
* Vacío
* Fascinante

## Referències

* ↑ https://lacharcaliteraria.com/el-arte-del-naufragio-entrevista-a-ceferino-galan/
* ↑ «Directori d'autors locals del districte de Sant Andreu». Biblioteca Pública Ignasi Iglésias, 2013. [Consulta: 12 setembre 2014].
* ↑ El Naufragito a BTV
* ↑ Aladí, Catàleg de la Xarxa de Biblioteques Municipals de Barcelona
* 1 2 3 Guia d'escriptors de Sant Andreu. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2010.
* ↑ Entrevista a La Vanguardia per Roser Amills
* ↑ «Ceferino Galán». Escritores recónditos. [Consulta: 14 novembre 2015].
* ↑ «Ceferino Galán». ACEC. Associació Col·legial d'Escriptors de Catalunya. [Consulta: 14 novembre 2015].

## Enllaços externs

* El naufraguito. El fanzine que nada a mano
# Bokermannohyla pseudopseudis

Bokermannohyla pseudopseudis és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Eterovick, P.C., Pavan, D. & Silvano, D. 2004. Bokermannohyla pseudopseudis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 de gener de 2008.
# Joan Francesch i Serret

Joan Francesch i Serret (Lleida, 1833 - Reus, 1872) fou un militar català, cap dels carlins en el curs de la Tercera guerra carlina.
Va estudiar a l'acadèmia d'enginyers i el 1856 va ascendir a capità per haver fet costat als moderats en els disturbis de Madrid. Es va distingir a l'Àfrica obtenint dues creus de San Fernando i l'ascens a comandant. Una ferida el va deixar inútil i va passar al cos d'invàlids i com a membre d'aquest va combatre els successos de Madrid de 1866, defensant l'ordre que representava Isabel II, essent ascendit a tinent coronel. El 1868 es va oposar a la revolució de Joan Prim i el 1869 es va posar al servei del pretendent carlí Carles VII, que el va nomenar coronel i capità general de la província de Tarragona, i pel seu càrrec, s'encarregà de reclutar tropes i comprar armes.
Va participar en diverses accions i va ascendir a general. El 29 de juny de 1872, amb 400 soldats, va entrar a Reus i va sorprendre la guarnició liberal. Mentre negociava a l'Ajuntament amb l'alcalde Felip Font, el pagament d'una quantitat per evitar el saqueig, la guarnició es va reorganitzar i va foragitar els carlins, morint el general Francesch en el combat al capdamunt del carrer de Llovera, davant de l'edifici del Campanaret.
La seva modesta tomba era prop de la del socialista Pere Casals Cort al cementiri de Reus, amb una dedicatòria que deia: "Al heroico general Francesch", però les seves despulles van ser tretes del nínxol i la placa fou eliminada als primers anys del segle XXI per l'Ajuntament.

## Referències

* ↑ Mestre i Campi, Jesús (dir.). Diccionari d'història de Catalunya. Barcelona: Edicions 62, 1992, p. 481. ISBN 8427935216.
* ↑ Zaragoza, Antoni. «La sepultura del general carlista». reusdigital.cat, 01-10-2015.

## Bibliografia

* Josep Iglésies. L'entrada dels carlins a Reus el 1872. Barcelona: Rafael Dalmau, 1968

## Enllaços externs

* «Joan Francesch i Serret». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Callejón de Hamel

El Callejón de Hamel és un carreró situat entre els carrers Aramburu i Hospital en el municipi de Centro Habana a la província de Ciudad de La Habana. Aquest carreró rendeix tribut a la cultura afrocubana i està ple de pintures, murals i escultures. La majoria dels murals descriuen deïtats afrocubanes. També hi ha escultures fetes de restes de velles bicicletes i banyeres abandonades.
Al migdia de cada diumenge, el Callejon de Hamel es converteix en una explosió de ball i música afrocubana, una celebració encapçalada per grups famosos com el Clavé i Guaguanco.
El seu nom es deu a Fernando Belleau Hamel, nord-americà d'origen franco-alemany, que va organitzar un negoci de matèria primera i fosa i va ser molt generós amb els seus empleats.
El 1990 Salvador González Escalona, pintor, escultor i muralista va arribar al carreró per pintar un mural a ca un amic i va acabar pintant tot el que tenia a prop.
El seu objectiu és oferir l'art creador al poble, revitalitzant un carrer oblidat pel temps i per la ciutat, i transformar-lo en una Galeria d'Art, on el mateix barri formaria part indissoluble d'una creació única en el seu gènere, al país i al món, que estigués sempre a l'abast de nens, ancians, obrers i professionals.

## Referències

* 1 2 Rodríguez, Adriana; Aliet Arzola Lima. «Callejón de Hamel: De La Habana... una arteria» (en espanyol). Cubadebate, 22-04-2012. [Consulta: 7 març 2013].
* ↑ «Callejon de Hamel, Centro Habana, La Habana, Cuba» (en espanyol). Paseos por la Habana. Arxivat de l'original el 2012-10-15. [Consulta: 7 març 2013].
* 1 2 «Callejón de Hamel» (en espanyol). Dcubanos. [Consulta: 7 març 2013].
* ↑ «SALVADOR GONZALES ESCALONA Pintor, Muralista, Escultor» (en espanyol). Havana cultura. [Consulta: 7 març 2013].

## Enllaços externs

* Callejón de Hamel, mural en La Habana Arxivat 2016-01-02 a Wayback Machine., La Zapatilla
* El Callejón de Hamel Arxivat 2016-01-02 a Wayback Machine., a Radio Rebelde
* [https://www.ecured.cu/Callej%C3%B3n_de_Hamel EcuRed:Callejón Hamel]
# Astroblepus cyclopus

Astroblepus cyclopus és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Equador i Colòmbia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Humboldt, F. H. A. von. 1805. Mémoire sur une nouvelle espèce de pimelode, jetée par les volcans du Royaume de Quito. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 1 (Title page 1811): 21-25, Pl. 7.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Airejador del dipòsit d'aigua

L'Airejador del dipòsit d'aigua és una obra del municipi d'Igualada (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La Plaça de l'Enxub està formada per un recinte quadrat on s'hi troba un parc infantil, i, on destaca per sobre de tot la construcció cilíndrica coberta amb cúpula, que és un dels airejadors d'aigua dels dipòsits que hi ha a sota. La cúpula decorada amb ceràmica de trencadís denota el seu estil modernista.
El nom de "l'Enxub" és un modisme particular igualadí de la paraula "Aljub" que vol dir cisterna o lloc per arreplegar l'aigua. I és que a sota de la plaça hi ha els dipòsits de l'aigua que prové de l'Espelt. El 1922 va ésser construït l'elevador de la plaça. La seva història es remunta a finals del segle xviii quan Igualada, mancada d'aigua busca una solució. És llavors que Fra Climent de Sant Martí presenta a la ciutat un informe referent al subministrament d'aigües. Aprovat el projecte, comença la primera etapa de la construcció l'any 1807, que se suspèn l'any 1808 a causa de la guerra del Francès. El 1816 comencen de nou les obres, que en l'any 1821 porten ja l'aigua fins a l'Enxub. A partir d'aquí es començarà la xarxa de fonts per la ciutat que acaba l'any 1832 amb la construcció de la font del rei Neptú a la Plaça del Rei.

## Referències

* 1 2 «Airejador del dipòsit d'aigua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Ajuntament d'Artesa de Segre

L'Ajuntament d'Artesa de Segre és una obra amb elements eclèctics d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal amb tipologia d'edifici públic. Voluntat d'aïllament i implantació a la trama amb alineació pròpia i diferent dels altres edificis. Les façanes de les quals donen a la plaça pública més gran del poble on hi ha també d'altres edificis institucionals. Façana simètrica que remarquen la planta baixa amb un ràfec i una porxada d'arc de mig punt. Primer pis amb balconada i llindes de pedra i planta alta amb un seguit de finestres amb arcuacions i suports de pilars de pedra. Teulada amb bigues de fusta i teula àrab.

## Història

Arranjament per part de regions devastades realitzat l'any 1977.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament d'Artesa de Segre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].