OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font del Gos

El barri de la Font del Gos és un barri del districte barceloní d'Horta-Guinardó, administrativament inclòs dins del barri d'Horta.
Està situat per sobre la Ronda de Dalt i es va formar a base d'autoconstrucció des dels anys 30, en bona part en terrenys que o bé encara estan qualificats com a forestals o tenen altres afectacions urbanístiques.

## Referències

* ↑ El barri de la Font del Gos clama per ser legalitzat per dignificar-se
# Figa (Eslovàquia)

* Aquest article tracta sobre la població eslovaca. Vegeu-ne altres significats a «Figa».
Figa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1244.
Viccionari
# Francesc Argemí i Anglada

Francesc Argemí i Anglada, més conegut com a Franki, és un jove de Terrassa que fou empresonat al Centre Penitenciari de Can Brians sota les acusacions d'ultratge a la bandera espanyola, atemptat a l'autoritat i desordre públic. Franki fou detingut el 28 d'abril de 2008, en aplicació de la sentència que el condemnà a 2 anys i set mesos de presó, acusat de despenjar i estripar la bandera espanyola de l'Ajuntament de Terrassa durant una petita concentració el 2002, a més d'agredir dos policies locals. El seu cas generà un gran ressò social i diversos col·lectius de diferents àmbits han donat suport explícit a l'alliberament del jove, en considerar que tant la sentència com el comportament de les diferents autoritats foren desproporcionats. Se'n destaquen diverses accions de suport que es dugueren a terme durant els primers dies de maig de 2008, com per exemple la penjada que van protagonitzar diverses persones a la Sagrada Família, en un pont sobre la B-23, o davant la seu d'Institucions Penitenciàries (Barcelona) o la manifestació davant la seu del PSC, entre d'altres.
També hi va haver manifestacions i concentracions per exigir-ne la llibertat a Terrassa, Sabadell, a la UAB (Vallès Occidental), Institucions Penitenciàries, Brians 2, UB Raval, Gràcia, Barcelona, Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès), La Garriga, Sant Esteve de Palautordera (Vallès Oriental), Mataró (Maresme), València (Horta), Palma (Mallorca), Valls (Alt Camp), Vilafranca del Penedès (Alt Penedès), Igualada (Anoia), Alacant (l'Alacantí), Vic (Osona), etc. També es presentaren (generalment per part de la CUP) mocions per exigir-ne la llibertat. S'hi votaren a favor de manera majoritària a Vilafranca del Penedès (Alt Penedès), Llinars del Vallès (Vallès Oriental), Tortosa (Baix Ebre), Vilanova i la Geltrú (Garraf) i no s'aprovaren però es discutiren a Manresa (Bages).

## Referències

* ↑ Presó per al jove que va despenjar una bandera espanyola del balcó de l'ajuntament
* ↑ CiU i ERC donen suport a l'alliberament de Franki
* ↑ «Les protestes contra l'empresonament d'en Franki s'acaben amb una concentració a la seu del PSC». Arxivat de l'original el 2008-05-05. [Consulta: 10 maig 2008].
# Formiguer alabarrat

El formiguer alabarrat (Myrmornis torquata) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) i única espècie del gènere Myrmornis.

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida de les terres baixes de Nicaragua, centre i est de Panamà i nord-oest i nord de Colòmbia. Mes al sud, a les terres baixes, per l'est dels Andes, al sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, nord-est del Perú i zona amazònica.

## Taxonomia

Si bé segons la classificació de IOC World Bird List (versió 10.2, 2020) aquest gènere és monoespecífic, a la de Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World (versió 5, 2020) interpreten que aquesta espècie són en realitat dues:
* Myrmornis torquata (sensu stricto) - formiguer alabarrat meridional
* Myrmornis stictoptera - formiguer alabarrat septentrional.

## Referències

* ↑ https://www.worldbirdnames.org/bow/antbirds/
* ↑ http://datazone.birdlife.org/species/taxonomy
* ↑ formiguer alabarrat meridional«Formiguer alabarrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ formiguer alabarrat septentrional«Formiguer alabarrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Formiguer (mirmecologia)

Un formiguer és el cau on habiten les formigues en societat i també al mateix conjunt de formigues que habiten en el cau. L'estructura està formada per un laberint de túnels, entrades i, sovint, monticles de terra. Dins el formiguer hi ha diferents sales, unes per a la cria i la reproducció, i altres per a emmagatzemar aliment.
En els casos en el que hi ha un monticle –comunament de terra o argila– sobre la colònia subterrània, aquest forma part del formiguer i està construït per les formigues, amb la mateixa terra que extreuen del terra. El monticle serveix a les formigues per evitar que la part subterrània s'inundi en temps de pluja i s'observa una activitat interna similar a la de la part subterrània. Tota la colònia és plena de túnels sobre i sota terra.
Sovint els formiguers estan connectats i formen part d'unes colònies més grans anomenades super-colònies. Exemples de grans super-colònies de formigues s'han descrit a la costa Ishikari de l'illa de Hokkaidō, al Japó. La colònia es calcula que podria contenir uns 306 milions de formigues de treballadors i un milió de formigues reina que vivien en 45.000 nius interconnectats per túnels subterranis, i s'estenia en una àrea de 2,7 km². El 2004 se'n va trobar una a Melbourne, Austràlia, i es calcula que té uns 100 km d'ample.

## Referències

* ↑ Higashi, S. i K. Yamauchi. Influence of a Supercolonial Ant Formica (Formica) yessensis Forel on the Distribution of Other Ants in Ishikari Coast. Japanese Journal of Ecology, Núm. 29, 257-264, 1997.
* ↑ Super ant colony hits Australia. BBC News, 2004.

## Enllaços externs

* Journal of Insect Science: "The nest architecture of the Florida harvester ant" (anglès)
* Ant Hill Wood. Pàgina amb informació sobre formigues Arxivat 2018-04-21 a Wayback Machine. (anglès)
# Formignana

Formignana és un municipi de 2.841 habitants de la província de Ferrara. Les comuni limítrofes són: Copparo, Ferrara, Jolanda di Savoia i Tresigallo. El patró és San Pietro, festiu el 7 d'abril. El nom de l'alcaldessa (Sindaco) és Daniela Montani, des del 30 de maig de 2006, del partit lista civica

## Personatges cèlebres

* Goffredo Stabellini
# Fil·lotungstita

La fil·lotungstita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La fil·lotungstita és un wolframat de fórmula química (H₂O,M)$_x$(W,Fe)(O,OH)₃·yH₂O, on M pot ser Ca, Cs, Pb o K). Estructural i químicament és similar a la pittongita. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1984. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Els cristalls són aplanats en {001}, de fins a 0,25 mm, mostrant {100}, {010}, {110} i {001}, en agregats radials i crostes escamoses. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fil·lotungstita pertany a «07.GB - Molibdats, wolframats i niobats, amb anions addicionals i/o H₂O» juntament amb els següents minerals: lindgrenita, szenicsita, cuprotungstita, UM1999-38-WO:CrV, rankachita, ferrimolibdita, anthoinita, mpororoïta, obradovicita-KCu, mendozavilita-NaFe, paramendozavilita i tancaïta-(Ce).

## Formació i jaciments

És un mineral secundari poc comú a la zona oxidada d'un dipòsit hidrotermal polimetàl·lic de barita-fluorita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: ferritungstita, scheelita, pirita, fluorita, hematites, quars. Va ser descoberta l'any 1984 a la mina Clara, a la vall de Rankach, a Oberwolfach (Selva Negra, Baden-Württemberg, Alemanya), l'únic indret on ha estat trobada.

## Referències

* ↑ «Phyllotungstite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 juliol 2016].
* 1 2 «Phyllotungstite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 14 juliol 2016].
# Dukhtaran-e-Millat

Dukhtaran-e-Millat o Duktarani-Millat (Filles de la Nació) és un conjunt de dones que defensa la gihad per establir la llei islàmica al Caixmir i la secessió de Jammu i Caixmir de l'Índia. És una organització frontal dels Mujahidins Hizbul, un grup militant gihadista.
El grup va ser fundat l'any 1987 i està encapçalat per Asiya Andrabi, una autodenominada "feminista islàmica". Durant la militància del Caixmir a principis de la dècada de 1990, el grup va emetre amenaces a les dones que no portaven vel facial i burqa, algunes de les quals van ser víctimes d'atacs amb àcid.
El govern de l'Índia l'ha designat com a organització terrorista i continua prohibida a partir del 2018.

## Referències

* ↑ Dukhtaran-e-Millat. satp.org
* ↑ Behera, Navnita Chadha (2006), Demystifying Kashmir, Washington, D.C.: Brookings Institution Press, p. 154, ISBN 978-0-8157-0860-5, <https://books.google.cat/books?id=aDBuAAAAMAAJ>
* ↑ Swami, Praveen. «The revival of communalism». Frontline, The Hindu, 13-03-1999. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ An Islamic Feminist: Asiya Andrabi and the Dukhtaran-e-Millat of Kashmir Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. Francesca Marino, Journal of South Asia Women Studies, Vol. 12 Nº. 1 (3 December 2010)
* ↑ Schofield, Victoria (2003), Kashmir in Conflict, Londres i Nova York: I. B. Taurus & Co, pàg. 173–174, ISBN 978-1860648984
* ↑ «List of Banned Organisations». Ministry of Home Affairs, GoI. Government of India. Arxivat de l'original el 3 May 2018. [Consulta: 3 maig 2018].
# Isaac Alonso Estraviz

Isaac Alonso Estraviz (Vila Seca, Trasmiras, 1935) és un lexicòleg gallec. El 1977 es llicencià en filologia romànica i el 1999 es doctorà en filologia gallega per la Universitat de Santiago de Compostel·la. Actualment és professor de Didàctica de la Llengua i Literatura Gallegues a la Universitat de Vigo (campus d'Ourense), membre de la Comissió Lingüística de l'Associaçom Galega da Língua (partidària del reintegracionisme o aproximació del gallec al portuguès) i del consell de redacció de la revista Agália.
El 1986 formà part de la delegació gallega que participà com a observadora a l'Encontro sobre a Unificação Ortográfica da Língua Portuguesa a la ciutat brasilera de Rio de Janeiro. Com a lexicògraf, és autor de diverses obres sobre lèxic gallec, principalment el Dicionário da língua galega (Ed. Sotelo Blanco, 1995), escrit originàriament en una normativa de la llengua gallega coneguda com a reintegracionisme de mínims. El diccionari fou acceptat anys després per al reintegracionisme de màxims (més proper a l'ortografia portuguesa). Aquesta última versió està disponible per a consulta lliure a internet amb el nom de Dicionário Estraviz.

## Publicacions

* Contos con reviravolta: arando no mencer, Castrelos, 1973
* Dicionário galego ilustrado "Nós", Nós, 1983
* Dicionário da língua galega, Alhena, 1986
* Estudos filológicos galegoportugueses, Alhena, 1987
* Dicionário da língua galega, Sotelo Blanco, 1995
* Os intelectuais galegos e Teixeira de Pascoães: epistolário, Ed. do Castro, 2000. En col·laboració amb Eloísa Álvarez, de la Universitat de Coimbra (Portugal).

## Referències

* Pàgina de recursos lingüístics de l'ajuntament de Vigo (inclou el diccionari e-Estraviz) (aquí)
* Biografia d'Isaac Alonso Estraviz al portal de 'Associaçom Galega da Língua (aquí)
* Entrevista amb Isaac Alonso Estraviz al diari de la Universitat de Vigo (aquí Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine.)
* Publicacions d'Isaac Alonso Estraviz al corpus bibliotecari de la Universitat de La Rioja (Espanya) (aquí)
* Notícia de la presentació de l'e-Estraviz al Portal da Cultura Galega (aquí)
# Gaspar Esmit Comaposada

Gaspar Esmit Comaposada (Barcelona, 1767 - Tui, 1819) fou un compositor, mestre de capella i organista català. El seu primer cognom també apareix documentat com a Smit, Schmidt o Smith.

## Biografia

Els seus pares eren Joan Esmit, músic del Regiment de Cavalleria del Príncep, i Madrona Comaposada. Va ser batejat a l'església de Santa Maria del Mar de Barcelona. La família es va traslladar a Zamora, on residiren entre 1775 i 1778. Allí, el pare actuà de músic a la catedral i Gaspar entrà al seminari com a nen de cor. L'any 1778 es van traslladar de nou a Astorga. Allí, Gaspar es formà amb el mestre de capella de la catedral, el portugués João Pedro de Almeida Mota.
L'any 1787 se'l va admetre com a organista de la catedral de Tui. El 1790 es va presentar a les oposicions per a mestre de capella de la mateixa catedral però no les guanyà. Deixà Tui i passà a la catedral d'Ourense amb el càrrec d'organista, i l'any següent, el 1791, a la Col·legiata de Xunqueira de Ambía com a organista i mestre de capella, on també fou ordenat sacerdot. El 1793 tornà a la catedral de Tui com a organista. El març de 1796 deixà Tui per segon cop per acceptar el lloc de segon organista de la catedral d'Astorga. L'any 1800 fou nomenat mestre de capella de la col·legiata de Santa María do Campo de La Corunya. L'any 1806 guanyà les oposicions a mestre de capella de la catedral de Tui, plaça que ocupà fins a la seva mort l'any 1819.
Es conserven composicions vocals sacres de Gaspar Esmit als arxius catedralicis de Tui, Santiago de Compostel·la, Mondoñedo i Astorga. També s'han conservat obres seves per a teclat: el 1785 es publicà Seis minuetes para el forte-piano, i al monestir de Santa Anna d'Àvila s'hi conserven quatre quaderns amb composicions d'Esmit que pertanyeren a una alumna seva, Mercedes Verdugo y Arredondo (1778-1834). A l'arxiu de la catedral d'Astorga també es conserven dos concerts d'Esmit: un per a saltiri i un altre per a clavicèmbal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Esmit, Gaspar. Concierto de salterio. Madrid: Asociación Ars Hispana, 2019 [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ Carreira, Xoan M. «Músicos da Galiza: Schmidt Comaposada». A nosa terra, 323, 14-09-1987, pàg. 19 [Consulta: 10 agost 2022].
* 1 2 Voortman, Martin. «250 aniversario de Gaspar Esmit». mundoclasico.com. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ Alén, María Pilar «La Capilla de Música de la Real e Insigne Colegiata de Sta. María del Campo de La Coruña (ca. 1750-1825)». Revista de Musicología, 27, 2, 2004, pàg. 959-961. DOI: 10.2307/20798011 [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ Smith, Gaspar. «Seis minuetes para el forte-piano». Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 1r setembre 2022].

## Enllaços externs

* Youtube: Claviermanuskripte aus Ávila, Teil 1. Sonaten von Gaspar Smit
# Ginebrell

«Ginebrell» té aquests significats:
* Ginebrell (Vilamolat de Mur), indret i partida de Castell de Mur (Pallars Jussà)
* Torre Ginebrell, torre romànica del poble de Vilamolat de Mur (Pallars Jussà)
* Casa Ginebrell, masia de Castell de Mur (Pallars Jussà)
* Lo Ginebrell (el Meüll), indret i partida de Castell de Mur (Pallars Jussà)
* Barranc del Ginebrell, barranc del municipi de Tremp (Pallars Jussà)
# Generador de vapor

Un generador de vapor és una màquina o dispositiu d'enginyeria, on l'energia química, es transforma en energia tèrmica. Generalment és utilitzat en les turbines de vapor per a generar vapor, habitualment vapor d'aigua, amb energia suficient com per a accionar la turbina en un cicle de Rankine modificat.
Els generadors de vapor es diferencien de les calderes per ser molt més grans i complicats.

## Parts d'un generador de vapor

* Economitzador
* Sobreescalfador
* Reescalfador
* Preescalfador d'aire regeneratiu
* Llar de foc (caldera)

## Vegeu també

* Turbina de vapor
* Cicle de Rankine
* Cogeneració
* Automòbil de vapor
# Golf de Tehuantepec

El golf de Tehuantepec (en castellà Golfo de Tehuantepec) és un ampli golf de l'oceà Pacífic situat al sud-est de Mèxic, al sud de l'istme de Tehuantepec, entre els estats d'Oaxaca i Chiapas. S'estén al llarg d'uns 350 km en direcció est-oest i uns 80 km en direcció nord-sud. Els seus punts extrems són, a l'est, la Barra de Santiago (Chiapas) i, a l'oest, Puerto Ángel (Oaxaca). D'est a oest, en el seu litoral se succeeixen els següents accidents geogràfics: la llacuna del Mar Muerto, les llacunes Superior i Inferior, el port de Salina Cruz i la badia de Huatulco, igual com també les importants poblacions de Tonalá, Juchitán de Zaragoza, Arriaga i Unión Hidalgo.

## Referències

* ↑ Ordonez, Ezequiel «Principal Physiographic Provinces of Mexico» (en anglès). AAPG Bulletin, 20, 1936. DOI: 10.1306/3D932E2E-16B1-11D7-8645000102C1865D. ISSN: 0149-1423.
* ↑ Amador Luna, David; Alonso Chaves, Francisco Manuel; Fernández Rodríguez, Carlos; García Navarro, Encarnación «Análisis de la actividad sísmica en el Golfo de Tehuantepec (Fosa Mesoamericana, México): terremotos de magnitudes elevadas en relación con fallas normales, réplicas e implicaciones sismotectónicas». Geogaceta, 64 (Julio-Diciembre 2018), 2018, pàg. 23–26. ISSN: 0213-683X.
* ↑ Velázquez-Muñoz, F. A.; Martínez, J. A.; Chavarme, C.; Durazo, R.; Flament, P. «Circulación costera forzada por el viento en el golfo de Tehuantepec, México» (en castellà). Ciencias marinas, 37, 4A, 01-12-2011, pàg. 443–456. ISSN: 0185-3880.
# Golf de Tomini

El golf de Tomini (indonesi: Teluk Tomini), també conegut com a badia de Tomini, és la badia equatorial que separa la península de Minahassa (al nord) de la península oriental de l'illa de Sulawesi (Celebes) a Indonèsia. Les Illes Togian es troben prop del centre del golf. A l'est, s'obre dins el Mar de Molucca.

## Extensió

La International Hydrographic Organization (IHO) defineix el Golf de Tomini com essent una de les divisions de l'Arxipèlag East Indian.

## Referències

* ↑ IHO, 1953, §48.

## Bibliografia

* Limits of Oceans and Seas, 3rd ed.. International Hydrographic Organization, 1953. .
# Golf de Trieste

El golf de Trieste (en eslovè Tržaški zaliv i en croata Tršćanski zaljev) és un golf de la mar Adriàtica septentrional, comprès entre l'illa de Grado (Friül Venècia Júlia) i la punta Salvore (Croàcia), prop de Piran (Eslovènia).
Té una extensió d'uns 550 km² amb una profunditat mitjana de 16 m i màxima d'uns 25 m. La seva embocadura és àmplia, de 21 km. La costa té fondals baixos i sorrencs en la part occidental, caracteritzada per la presència de nombrosos afloraments rocosos ("trezze"), mentre la resta del litoral, de la desembocadura del Timavo enllà, és majoritàriament alt i rocós, ja que és a redós de l'altiplà del Carso. En la part italiana hi desemboquen els rius Isonzo i Timavo, en l'eslovena els rius Rižana i Dragonja, aquest darrer en els confins amb Croàcia.
La ciutat de Trieste es troba en la part més interior i oriental; els altres centres urbans rellevants que tenen front sobre el golf són Monfalcone, Duino i Muggia, a Itàlia, Koper, Illa d'Ístria i Piran, a Eslovènia.
Sobre el golf hi tenen front també les reserves naturals reginals de la vall Cavanata, de les desembocadures del Soča i dels penyasegats de Duino, així com la Reserva natural marina de Miramare a Itàlia, la reserva natural de Strugnano, les àrees marines protegides de punta Madonna i punta Grossa i el parc natural de les salines de Sicciole a Eslovènia.
El golf de Trieste és el golf més septentrional del món amb un clima de tipus mediterrani.

## Referències

* 1 2 Lo Iacono, Marianna «Il golfo di Trieste e i suoi confini». Bollettino A.I.C.. Associazione Insegnanti Chimici, nr. 143, 2011 [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ «Tršćanski zaljev» (en croat). Proleksis enciklopedija. [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Golf de Trieste». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tamaro, Attilio. L'Adriatico--golfo d'Italia: l'italianità di Trieste (en italià). Fratelli Treves, 1915.
# Gitam

Gitam (Dictamnus hispanicus) és una planta amb flor que pertany a la família Rutaceae És una herba de diverses tiges de fins a 70 cm d'alçada, molt aromàtica i de fulles compostes. El fruit és en càpsula.
Només creix a l'est de la península Ibèrica en terrenys pedregosos i boscos més aviat secs. Està distribuïda des del Baix Penedès fins al Baix Vinalopó i punts de la regió de Múrcia. Al País Valencià arriba a créixer fins als 1.300 metres d'altitud però no passa dels 900 a Catalunya.
És una planta medicinal; al gitam se li atribueixen propietats abortives i hipotensores. La recerca continuada d'aquesta herba per part dels herbolaris junt amb la seva restringida distribució l'han fet quasi desaparèixer. A les comarques al voltant de la Serra Mariola (sud del País Valencià) és coneguda amb el nom de timó reial.
El gitam és el principal ingredient d'una beguda alcohòlica coneguda com a gitam a la comarca dels Ports de Morella. El gitam o timó reial forma part amb altres plantes aromàtiques d'una beguda alcohòlica coneguda amb el nom de Herbero de la Serra de Mariola al sud del País Valencià.

## Bibliografia

* Mulet Pascual, Luis. 1991. Estudio Etnobotánico de la provincia de Castellón. Servicio de publicaciones. Diputación de Castellón. ISBN 84-86895-24-3
* Serra Laliga, Luis. Fabregat Llueca, Carlos. Herrero-Borgoñón Pérez, Juan J. López Udias, Silvia. Distribución de la flora vascular endémica, rara o amenazada en la Comunitat Valenciana. Conselleria de Medi Ambient. Generalitat Valenciana. ISBN 84-482-2139-7
* Rivera, D. et al. 1998. Manual de Teoría y Prácticas de Etnobotánica. Ed. Diego Marín. ISBN 84-95095-06-8
# Gisela (filla de Lluís el Tartamut)

Gisela fou una princesa carolíngia filla de Lluís el Tartamut o el Quec, rei de França i d'Ansgarda. La seva existència és coneguda per un diploma no datat del seu germà el rei Carloman II que cedeix béns per al descans de l'ànima de «Gislae sororis nostrae ejusque uxoris, in comitatu Trecassino». Es va casar amb Robert I, comte de Troyes, però es creu que no va tenir fills. Va morir entre 879 i 884.

## Bibliografia

* Christian Settipani, La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 1), ed. Patrick van Kerrebrouck, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4)
* Édouard de Saint-Phalle, «Comtes de Troyes et de Poitiers au IXe siècle : histoire d'un double échec» a Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, Oxford, Prosopographica et genealogica, 2000, ISBN 1-900934-01-9
# Green Valley Farms

Green Valley Farms és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 720 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Green Valley Farms tenia 720 habitants, 160 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 70,4 habitants per km².
Dels 160 habitatges en un 60% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,3% hi vivien parelles casades, en un 17,5% dones solteres, i en un 7,5% no eren unitats familiars. En el 5% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42,6% tenia menys de 18 anys, un 14% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 14,7% de 45 a 60 i un 3,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,5 homes.
Entorn del 48,8% de les famílies i el 56,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Green Valley Farms». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Green Valley Farms». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Guerra Civil sudanesa

«Guerra Civil sudanesa» té aquests significats:
* Primera Guerra Civil sudanesa (1955-1972)
* Segona Guerra Civil sudanesa (1982-2005)