OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Prelatura territorial de Cancún-Chetumal

La Prelatura territorial de Cancún-Chetumal (castellà: Prelatura territorial de Cancún-Chetumal, llatí: Praelatura Territorialis Cancunensis-Chetumaliensis) és una seu de l'Església Catòlica a Mèxic, sufragània de l'arquebisbat de Yucatán, i que pertany a la regió eclesiàstica Sureste. L'any 2013 tenia 1.028.000 batejats sobre una població d'1.545.000 habitants. Actualment està regida pel bisbe Pedro Pablo Elizondo Cárdenas, L.C.

## Territori

La prelatura comprèn tot l'estat mexicà de Quintana Roo.
La seu prelatícia és la ciutat de Cancún, on es troba la catedral de la Santíssima Trinitat. A Chetumal es troba la cocatedral del Sagrat Cor de Jesús
El territori s'estén sobre 52.701  km², i està dividit en 55 parròquies.

## Història

La prelatura territorial de Chetumal va ser erigida el 23 de maig de 1970, mitjançant la butlla Qui ad Beati Pauli del Papa Pau VI, prenent el territori del bisbat de Campeche i de l'arquebisbat de Yucatán.
El 20 de desembre de 1996, en virtut del decret Nupera urbs de la Congregació per als Bisbes, la seu prelatícia va ser traslladada de Chetumal a Cancún, i la prelatura assumí el nom actual.

## Cronologia episcopal

* Jorge Bernal Vargas, L.C. (7 de desembre de 1973 - 26 d'octubre de 2004 jubilat)
* Pedro Pablo Elizondo Cárdenas, L.C., des del 26 d'octubre de 2004

## Estadístiques

A finals del 2013, la diòcesi tenia 1.028.000 batejats sobre una població d'1.545.000 persones, equivalent al 66,5% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1969 | 77.179 | 84.000 | 91,9 | 13 | 9 | 4 | 5.936 | | | 16 | 5 |
| 1976 | 180.000 | 150.000 | 120,0 | 16 | 2 | 14 | 11.250 | | 15 | 31 | 13 |
| 1980 | 221.900 | 254.900 | 87,1 | 16 | 2 | 14 | 13.868 | | 15 | 51 | 14 |
| 1990 | 276.000 | 312.000 | 88,5 | 24 | 2 | 22 | 11.500 | | 22 | 51 | 20 |
| 1999 | 755.000 | 950.000 | 79,5 | 42 | 4 | 38 | 17.976 | 2 | 44 | 77 | 26 |
| 2000 | 800.000 | 1.000.000 | 80,0 | 44 | 4 | 40 | 18.181 | 2 | 49 | 84 | 32 |
| 2001 | 820.000 | 1.050.000 | 78,1 | 48 | 5 | 43 | 17.083 | 2 | 71 | 89 | 35 |
| 2002 | 890.000 | 1.100.000 | 80,9 | 46 | 4 | 42 | 19.347 | 2 | 48 | 92 | 34 |
| 2003 | 900.000 | 1.150.000 | 78,3 | 52 | 4 | 48 | 17.307 | 3 | 52 | 92 | 34 |
| 2004 | 950.000 | 1.200.000 | 79,2 | 53 | 6 | 47 | 17.924 | 3 | 56 | 92 | 35 |
| 2013 | 1.028.000 | 1.545.000 | 66,5 | 107 | 19 | 88 | 9.607 | 19 | 94 | 129 | 55 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2014 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Territorial Prelature of Cancún-Chetumal (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi (castellà)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Butlla Qui ad Beati Pauli, AAS 62 (1970), p. 817(llatí)
* Decret Nupera urbs, AAS 89 (1997), p. 71(llatí)
# Premier

«Premier» té aquests significats:
* Toponímia:
** Premier (Orbe), municipi de Suïssa
** Premier (Jura-Nord vaudois), municipi de Suïssa
* Miscel·lània:
** Premier (càrrec), càrrec governamental en alguns països com ara Rússia i el Canadà
** Premier (estrena), estrena oficial d'una pel·lícula
** Premier Motorcycles, fabricant de motocicletes britànic
# Premi de poesia Miquel Bauçà

El Premi de poesia Miquel Bauçà és un guardó de poesia en llengua catalana atorgat anualment per l'Ajuntament de Felanitx. Es va crear l'any 2016 a la memòria del poeta Miquel Bauçà per difondre'n l'obra i promoure la poesia en català. S'hi poden presentar obres inèdites escrites en català i està dotat de 1.500 euros i la publicació de l'obra guanyadora.

## Premiats

* 2016 — Hilari de Cara per Cave papam
* 2017 — Guillem Gavaldà per Brànquies
* 2018 — Joan Josep Barceló per Svalvard
* 2019 — Sandra Blanch per Era això
* 2020 — Paula S. Piedad per Afàsia
* 2021 — Joana Maria Mallol per On és Saorsa
* 2022 — David Jiménez i Cot per Moren els déus
* 2023 — Miquel Àngel Adrover per Les cares de la cugula

## Referències

* ↑ «Felanitx convoca el V Certamen de poesia Miquel Bauçà». Ara balears, 31-01-2020 [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Hilari de Cara i Casaleiz». Gran enciclopèdia catalana. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ Mateu, Margalida «Guillem Gavaldà, guanyador del premi de poesia Miquel Bauçà». Ara balears, 20-04-2020 [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Joan Josep Barceló guanya la tercera edició del certamen Miquel Bauçà de poesia amb “Svalvard”». Ajuntament de Felanitx [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Presentació de "Era això" de Sandra Blanch, premi Miquel Bauçà 2019». poeteca, 2019 [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «'Afàsia', de Paula Piedad, guanya el V Premi de poesia Miquel Bauçà». Ara balears, 23-07-2020 [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Felanitx lliura a Joana Maria Mallol el VI premi de poesia Miquel Bauçà». Fora Vila, 01-05-2021 [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ «El barceloní David Jiménez guanya l’edició de 2022 del premi de poesia Miquel Bauçà de Felanitx». Fora Vila, 30-04-2022 [Consulta: 17 maig 2022].
# Portal de la Marina

Portal de la Marina és un centre comercial situat a l'extrem occidental del nucli urbà d'Ondara (Marina Alta). Obert el febrer de 2008, l'accionista principal present és Carrefour, que ocupa la majoria de la primera planta amb un hipermercat. També inclouen empreses espanyoles, europees i un cert nombre d'empreses locals. L'empresa de bricolatge, jardineria i decoració Akí va estrenar-hi el 2011 les seves instal·lacions.

## Referències

* ↑ M. J. M. «La apertura del centro comercial de Ondara, más cerca» (en castellà). Levante-EMV, 19-01-2008 [Consulta: 6 octubre 2011].
* ↑ S. G. «El nuevo centro de AKÍ en Ondara permite la creación de cerca de 40 puestos de trabajo» (en castellà). Información, 06-10-2011 [Consulta: 6 octubre 2011].
* ↑ «Akí invierte 3,3 millones de euros en el nuevo centro de bricolaje de Ondara» (en castellà). Las Provincias, 06-10-2011 [Consulta: 6 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Portal de la Marina (castellà)
# Portal de la Floristeria

El Portal de la Floristeria és un portal del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta del portal d'un edifici de la plaça del Mercadal, situat al porxos de la banda oest, que es perllonguen per tot aquell costat de la plaça, en una casa del segle xviii o anterior, actualment restaurada. Els baixos de la casa estan destinats a ús comercial. El portal és un aparador i una botiga dedicada al comerç de flors. Aquest portal és allindanat, fet de maçoneria deixada a la vista que a la llinda hi té un escut en relleu amb el nom "Valls", que se suposa que era el de l'amo de la casa. L'obertura està tapada amb vidre que permet veure'n l'interior.

## Referències

* ↑ «Portal Floristeria». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2015].
# Peredove

Peredove (en (ucraïnès): Передове, rus: Передовое, Peredovoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 218 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22.
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Paul de Maleingreau

Paul de Maleingreau (Trélon, 23 de novembre de 1887 - Brussel·les, 9 de gener de 1956) fou un organista i compositor belga.
El 1904 va entrar al Conservatori de Brussel·les on va estudiar amb Edgar Tinel (fuga), Alphonse Desmet (orgue) i Paul Gilson (harmonia). Des de 1913 a 1953 fou professor d'harmonia en el mateix Conservatori al mateix temps que es dedicava a la composició, per la que va merèixer el 1924 el premi Edmond Picard, i a l'activitat organística, que desenvolupà des de 1927 en la Societat de Concerts del Conservatori de París. El 1929, Joseph Jongen, director del Conservatoire, va demanar-li de reprendre la classe d'orgue d'Alphonse Desmet.
Va compondre dues simfonies, un oratori i diverses obres per a orgue i vocals.

## Composicions
### Orgue

* Op. 2 Élévation (1912, Hérelle)
* Op. 3 no. 1 Post partum Virgo inviolata permansisti (Hérelle, Fortemps)
* Op. 3 no. 2 Ego sum panis vivus (Hérelle, Fortemps)
* Op. 10 Opus sacrum: In nativitate Domini (1920, Chester)
* Op. 14 Suite (1919, Durand)
* Op. 18 nos.1 & 2 Offrande musicale (1920, Chester)
* Op. 18 no. 3 Toccata (1920, Chester)
* Op. 19 Symphonie de Noël (1920, Chester)
* Op. 20 Symphonie de la Passion (1923, Senart)
* Op. 22 Opus sacrum II: In feriis Quadragesimae (1923, Senart)
* Op. 23 Triptyque pour la Noël (1923, Salabert)
* Op. 24 Symphonie de l’Agneau mystique (1926, Leduc)
* Op. 25 Préludes à l’introït pour orgue sans pédale (1924, Senart)
* Op. 26 no. 4 Noël parisienne
* Op. 27 Élévations liturgiques (1935, Herelle-Philippo)
* Op. 30 Messe du jour de Noël (1938, Philippo)
* Op. 31 Messe de pâques (Hérelle-Philippo)
* Op. 35 Méditation pour le temps pascal: Quoniam ipsius est mare (1939, Hérelle)
* Op. 60 Préludes de carême (1952, Oxford)
* Op. 65 Suite mariale (1939, Oxford)
* Op. 71 Suite: Four paraphrases on hymns to the Virgin (1937, Oxford)
* Op. 103 Diptyque de la Toussaint (1952, Fischer)

### Piano

* Op. 7 Prélude-Chorale et fugue (1920, Chester)
* Op. 9 Suite pour piano (1920, Chester)
* Op. 12 Sonatine pour piano (1917, Lauweryns)
* Op. 17 Les angelus du printemps : suite pittoresque pour piano (1920, Chester)
* Suite enfantine (1934, Senart)

### Orquestra de cambra

* Op. 15 Sonate pour violoncelle et piano (1919, Durand)

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 764. (ISBN 84-7291-226-4)
# Malvern (Arkansas)

Malvern és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 9.021 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Malvern tenia 9.021 habitants, 3.769 habitatges, i 2.431 famílies. La densitat de població era de 473,9 habitants/km².
Dels 3.769 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 16,3% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.007 $ i la renda mediana per família de 34.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.232 $ mentre que les dones 18.929 $. La renda per capita de la població era de 14.848 $. Entorn del 15,7% de les famílies i el 20,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Malvern». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Malvern». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arslanbek

Arslanbek (en rus: Арсланбек) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 no tenia cap habitant.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* 1 2 Село Ортатюбе на карте
# Verkhovoi

Verkhovoi (en rus: Верховой) és un volcà en escut que es troba a la península de Kamtxatka, Rússia, al sud de l'estratovolcà Alnej-Čašakondža. El cim s'eleva fins als 1.400 msnm i està construït principalment per roques basàltiques i andesítiques. Es desconeix quan va tenir lloc la darrera erupció.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Verkhovoy» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2021].
# Mammoth

«Mammoth» té aquests significats:
* Mammoth, població del comtat de Pinal a l'estat d'Arizona (Estats Units d'Amèrica).
* Mammoth, cràter de l'asteroide (243) Ida.
* Mammoth Lakes, població del comtat de Mono a l'estat de Califòrnia (Estats Units d'Amèrica).
* Mammoth Spring, població del comtat de Fulton a l'estat d'Arkansas (Estats Units d'Amèrica).
* Parc Nacional de Mammoth Cave, parc nacional dels Estats Units d'Amèrica a l'estat de Kentucky.
# Manuel Clares García

Manuel Clares García (Madrid, 23 de febrer de 1948) és un antic futbolista que destacà principalment a la dècada del 1970. Va jugar a la Primera divisió amb el CE Castelló, FC Barcelona i Rayo Vallecano. També va arribar a ser internacional absolut amb Espanya en una única ocasió.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Manuel Fernández Montesinos

Manuel Fernández-Montesinos Lustau (?, 1901 - Granada, 16 d'agost de 1936) va ser un metge i polític socialista espanyol, alcalde de Granada en 1936, durant la República. Va ser afusellat pels revoltats després del començament de la Guerra civil espanyola.

## Biografia

Fill d'un alt càrrec de la Banca Rodríguez Acosta a Granada, va estudiar Medicina en la Universitat de Granada, obtenint el títol en 1921. En 1930 es va casar amb Concepción (Concha), germana de Federico García Lorca, amb la que va tenir tres fills, Vicenta, Manuel i Concha. Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), va ser escollit regidor de Granada el 12 d'abril de 1931 en les llistes de la Conjunció Republicano-Socialista.
Amb Luis Fajardo Fernández i Carlos Morenillas és autor en 1932 de la ponència La conveniencia de formar parte de la Mancomunidad Andaluza sol·licitada per l'ajuntament de Granada per a anar a l'Assemblea de Còrdova de 1933 sobre l'Estatut d'Andalusia i en la qual s'acabarà mostrant contrari a la integració de Granada. En ser part de la intel·lectualitat de la ciutat, acudeix acompanyat del seu germà José a la tertúlia del Rinconcillo al Café Alameda de Granada, on hi participen entre altres de forma habitual per a donar a conèixer llurs obres i idees polítiques, Melchor Fernández Almagro, Manuel de Falla, el pintor Manuel Ángeles Ortiz, els germans Francisco i Federico García Lorca, José Acosta Medina, José Mora Guarnido, l'enginyer de caminos Juan José Santa Cruz, el periodista Constantino Ruiz Carnero, Francisco Soriano, Miguel Pizarro, Hermenegildo Lanz, Ángel Barrios, Ismael González de la Serna.
En 1934 va ser destituït del seu càrrec de regidor quan, després dels successos d'octubre, la corporació municipal és substituïda per una gestora per ordre del govern radical-cedista, encara que recuperarà la seva acta de regidor després de la victòria del Front Popular en les eleccions de febrer de 1936. Uns mesos després, l'1 de juliol va substituir en l'alcaldia Luis Fajardo Fernández.
Després de la revolta que va donar origen a la Guerra Civil espanyola, el 20 de juliol els militars que formaven part de la conspiració es van aixecar i Fernández-Montesinos va ser detingut pels revoltats en el saló de l'Ajuntament, juntament amb altres regidors i militants socialistes. En la matinada del 16 d'agost de 1936 va ser afusellat en les tàpies del cementiri de Granada.

## Referències

* ↑ "No todos eran Lorca", El País (2008)
* ↑ Hijano del Rio, M. y Ruiz Romero, M., El ideal Andaluz en la Segunda República, p. 175
* ↑ Los alcaldes de la Granada del siglo XX, por Antonio Camacho, ex alcalde de Granada Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., especial de l'Ideal de Granada.
* ↑ Hugh Thomas (1976); Historia de la Guerra civil española, pág. 276
* ↑ Hugh Thomas (1976); Historia de la Guerra civil española, pág. 291

## Enllaços externs

* Esbòs biogràfic de Manuel Fernández Montesinos Arxivat 2019-09-04 a Wayback Machine. a l'Ideal de Granada
# Manifest d'Oberhausen

El Manifest d'Oberhausen va ser una declaració d'un grup de 26 joves cineastes alemanys al Festival Internacional de Curtmetratges d'Oberhausen, a Renània del Nord-Westfàlia el 28 de febrer de 1962. El manifest era una crida a les armes per establir un "nou llargmetratge alemany". Va ser iniciat per Haro Senft i entre els signants hi havia els directors Alexander Kluge i Edgar Reitz. El manifest s'associava amb el lema "Papas Kino ist tot" (El cinema de Papà ha mort), encara que aquesta frase no apareix al mateix manifest.
Els signataris del manifest de 1962 es van conèixer com el Grup Oberhausen i es consideren importants precursors del Nou Cinema Alemany que va començar a la dècada següent. Llurs noms eren:
* Bodo Blüthner
* Boris von Borresholm
* Christian Doermer
* Bernhard Dörries
* Heinz Furchner
* Rob Houwer
* Ferdinand Khittl
* Alexander Kluge
* Pitt Koch
* Walter Krüttner
* Dieter Lemmel
* Hans Loeper
* Ronald Martini
* Hansjürgen Pohland
* Raimund Ruehl
* Edgar Reitz
* Peter Schamoni
* Detten Schleiermacher
* Fritz Schwennicke
* Haro Senft
* Franz-Josef Spieker
* Hans Rolf Strobel
* Heinz Tichawsky
* Wolfgang Urchs
* Herbert Vesely
* Wolf Wirth
El grup Oberhausen va rebre el Deutscher Filmpreis l'any 1982.
El 1965 es va publicar un segon "manifest d'Oberhausen", en part com a reacció a les percepcions de conservadorisme continuat a la indústria cinematogràfica alemanya. Dirigit pel director radical francès Jean-Marie Straub, aquesta declaració va ser també signat per Rodolf Thome, Dirk Alvermann, Klaus Lemke, Peter Nestler, Reinald Schnell, Dieter Süverkrüp, Kurt Ulrich i Max Zihlmann.

## Documental

* Die Rebellen von Oberhausen. Dokumental, Alemanya, 2012, 52 Min., Director: Hansjürgen Pohland, Productor: Pohland KG, WDR, Primera emissió: 25 d'abril 2012 a arte, Filminformationen von arte, Besprechung.

## Referències

* ↑ Rentschler, Eric. «DECLARATION OF INDEPENDENTS: THE 50TH ANNIVERSARY OF THE OBERHAUSEN MANIFESTO» (en anglès americà). Artforum, 01-06-2012. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ MacKenzie, Scott. Film Manifestos and Global Cinema Cultures. Berkeley, CA: University of California Press, 2014, p. 153–54. ISBN 9780520957411.
* ↑ Ressenya d'Achim Lettmann: Film „Die Rebellen von Oberhausen“ erinnert an Aufbruch des Autorenkinos. A: Westfälischer Anzeiger, 24 d'abril de 2012

## Enllaços externs

* Text del Manifest (en anglès)
* Text del Manifest (en alemany)
* Entrevista amb Peter Berling
# Mar de Seram

La mar de Seram és una petita mar situada a l'extrem oriental dels arxipèlags d'Indonèsia.

## Particularitats

Limita al nord amb la mar de Halmahera, amb el mar de les Moluques a l'oest, amb les illes de Buru i Seram al sud i amb el golf de Berau, de Papua Occidental, a l'est.
Té una superfície aproximada de 161.000 km². La temperatura mitjana anual de la superfície de l'aigua és de 27-28°С i la salinitat de 34‰. La profunditat mitjana és de 1.074 m i la màxima de 5.319 m.
És una mar de litorals rocallosos i de gran activitat tectònica. Els terratrèmols són freqüents a la zona a causa de la confluència de les plaques tectòniques d'Euràsia, el Pacífic i Austràlia.

## Vegeu també

* Conca Indo-Pacífica

## Bibliografia

* Fairbridge, R. E. The Encyclopedia of Oceanography. Halsted. New York. 1966
* Wang, James C. F. Handbook on Ocean Politics and Law. Greenwood Press. New York. 1992

## Enllaços externs

* Halmahera Sea - Glossary of Physical Oceanography Arxivat 2001-08-02 a Wayback Machine.(anglès)
# Marea viva

La marea viva és una plenamar, que es produeix dues vegades per mes, generalment dos dies després del moment quan les dues atraccions, la lunar i la solar, actuen segons una mateixa direcció, per la qual cosa els efectes se sumen i la marea resultant té una amplitud major, el que és el cas quan al noviluni i pleniluni la terra, el sol i la lluna estan en una línia recta. La marea viva durant la fase de lluna nova es diu «de conjunció», i la que es produeix mentre té lloc la fase de lluna plena es diu «d'oposició». La fase oposada, quan la baixamar ateny el seu nivell més baix, es diu marea morta.
Actuen com un factor d'intensificació de pluges extremes i compliquen el desguàs. És un factor important a la costa atlàntica, al golf de Cadis, a les costes baixes de l'oval valencià, al Mar del Nord, etc. A les zones on l'amplitud de la marea és important, la combinació de marea viva, una depressió atmosfèrica i d'una tempesta pot crear una marejada i inundacions majors a les regions que es troben poc més o poc menys al nivell mitjà del mar, com va ser a la Inundació dels Països Baixos del 1953 o la marejada la nit del 16 al 17 de febrer 1962 als estuaris de l'Elba i del Weser. També hi hauria una relació entre les marees vives i els grans terratrèmols.

## Referències

* ↑ «Marea viva». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «marea». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Marea viva». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Moviments de la Terra, Lluna i efectes». [Consulta: 5 febrer 2017].
* ↑ «marea morta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Ministeri de l'Interior d'Espanya. «Inundacions. Presentació». Direcció General de Protecció Civil i Emergències. [Consulta: 22 juliol 2014].
* ↑ Closa i Autet, Daniel «La combinació perfecta per la tempesta». Ara, 30 octubre 2012 (2012-10-30). Arxivat de l'original el 2014-08-08 [Consulta: 22 juliol 2014].
* ↑ «Científics japonesos troben una relació entre les marees vives i els grans terratrèmols». TV3 - El Temps, 16-09-2016.
# Martinaccio Acciaiuoli

Martinaccio Acciaiuoli fou un noble florentí membre de la família dels Acciaiuoli, germà d'Angelo Acciaiuoli, que fou capità de la Lliga de Certaldo el 1341.

## Bibliografia

* Marcello Vannucci, Le grandi famiglie di Firenze, Newton Compton Editori, 2006 ISBN 88-8289-531-9
# Mansur (cràter)

Mansur és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 95 km de diàmetre. Porta el nom del pintor indi Ustad Mansur (segle xvii), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1979.

## Referències

* ↑ «Mansur». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 14 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri