OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Masia Vilaseca d'Horta

La Masia Vilaseca d'Horta és una obra amb elements noucentistes i modernistes d'Avinyó (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia composta per diferents cossos, els més alts tenen planta baixa i dos pisos i els altres només planta baixa i un pis. La façana principal està orientada a llevant. La planta baixa és de pedra vista i la resta de l'edifici està arrebossat i emblanquinat. Les finestres són rectangulars, molt allargades, o romboïdals i quan hi ha més de dos juntes estan posades de manera esglaonada. En els cossos alts el coronament de la façana és esglaonat. En la part posterior de l'edifici hi ha un ampli porxo amb un terrat a la part superior.

## Història

Construcció del segle xix, dins el context del floriment agrícola i especialment vitivinícola de la zona d'Artés i d'Avinyó.

## Referències

* 1 2 «Masia Vilaseca d'Horta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Tordenc de Hartlaub

El tordenc de Hartlaub (Turdoides hartlaubii) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita camp obert, matolls, sabana i matoll espinós al centre, sud i est d'Angola, sud-est i est de la República Democràtica del Congo, Ruanda, Burundi, sud-oest de Tanzània, Zàmbia, Zimbabwe, nord de Botswana i nord-est de Namíbia.

## Referències

* ↑ «Tordenc de Hartlaub». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Gerbilliscus kempi

Gerbilliscus kempi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Benín, Burkina Faso, Burundi, el Camerun, la República Centreafricana, el Txad, la República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Etiòpia, Ghana, Guinea, Kenya, Mali, Nigèria, Ruanda, Sierra Leone, el Sudan, el Sudan del Sud, Togo i Uganda. El seu hàbitat natural són les sabanes seques. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del comptable i naturalista Robin Kemp.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Granjon, L.; Corti, M. Gerbilliscus kempi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 juliol 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 222. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Servi Corneli Maluginense (tribú)

Servi Corneli Maluginense (llatí: Servius Cornelius P. F. M. N. Maluginensis) era un magistrat romà. Era fill de Publi Corneli Maluginense i germà de Publi Corneli Maluginense II i de Marc Corneli Maluginense. Formava part de la família Maluginense, una branca de la gens Cornèlia.
Va ser tribú amb potestat consolar set vegades, segons els Fasti:
* 386 aC
* 384 aC
* 383 aC
* 380 aC
* 376 aC (Titus Livi no l'esmenta aquest any)
* 370 aC
* 368 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita VI, 6, 18, 22, 27, 36,38
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 909.
# LGBT66

LGBT66 és una associació creada l'any 2008 amb l'objectiu de lluitar contra la discriminació per orientació sexual a Catalunya del Nord. Té la seva seu a Perpinyà. A finals de setembre de 2020, l'entitat fou vandalitzada amb pintades homofòbiques.

## Referències

* 1 2 «[VIDEO Rencontre avec l'association LGBT66]» (en francès). [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ «LGBT 66 Pyrénées Orientales - Fédération LGBTI+». Arxivat de l'original el 2021-07-10. [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ Poncet, Sebastià Vilanou i. «Perpignan : un tag homophobe découvert à côté de la porte d'entrée du local LGBT66» (en francès), 29-09-2020. Arxivat de l'original el 2021-07-10. [Consulta: 10 juliol 2021].
# Grini

Grini va ser un camp de concentració nazi emplaçat a Noruega. Va ser creat el 2 de maig de 1941 i tancat el 1945. S'hi van registrar 2.091 morts.

## Història

Situat als afores d'Oslo, a la zona de Bærum, va ser construït el 1939 com una presó de dones però essent posteriorment reconvertit en camp de concentració especialitzat en presos polítics noruecs. El primer presoner que va ser-hi internat es deia Andreas Møll Hansen, un estudiant noruec. En total se suposa que van passar per Grini unes 20.000 persones tot i que la capacitat mai no va sobrepassar els 5.000 presoners.
Segons els arxius de Grini, van morir-hi assassinades 2.091 persones sota tortures de la Gestapo, encara que les execucions per motius ètnics es realitzaven a la fortalesa d'Akershus. Després de la Segona Guerra Mundial, la presó va ser utilitzada pels noruecs condemnats per traïció. Va ser tancada en 1950, i reoberta de nou el 1952 com a presó per a presos comuns amb condemnes llargues.

## Referències

* ↑ Kępa, Marek (Traductor). «Leopold Tyrmand. Biography». Culture.pl: the Adam Mickiewicz Institute, Diciembre 2010. [Consulta: 12 abril 2020].
# Carlo Giorgio Garofalo

Carlo Giorgio Garofalo (Roma, 5 d'agost de 1886 - Roma, 6 d'abril de 1962) fou un compositor, director d'orquestra i organista italià.
Després dels primers estudis, va assistir a la universitat del Vaticà, on va estudiar composició d'orgue i música. Garofalo va seguir al seu company de classe Pietro Yon als Estats Units on, amb l'ajut de Yon, va trobar feina com a director musical i organista a l'Església de la Sagrada Concepció de Boston.

## Referències

* ↑ Marco del Vaglio. «Carlo Giorgio Garofalo: Concerto per violino, Sinfonia Romantica». Guide Supereva. Arxivat de l'original el 2020-09-23. [Consulta: 8 abril 2020].

## Bibliografia

* «Carlo Giorgio Garofalo». Morrison Foundation for Musical Research, 12-05-2006. Arxivat de l'original el 2005-11-03.
# Trimeniàcies

Trimeniaceae és una família de plantes amb flors dins l'ordre Austrobaileyales. Aquesta família ha estat reconeguda per la majoria dels taxonomistes, com a mínim en les passades dècades.
Té un gènere (o possiblement dos gèneres) amb unes sis espècies. Són plantes llenyoses que tenen olis essencials. És una família de subtropical a tropical i es troba al sud-est asiàtic, est d'Austràlia i les Illes del Pacífic.

## Taxonomia
### APG II

L'APG II system, de 2003, també reconeix aquesta família i la posa dins l'ordre Austrobaileyales, un ordre que s'accepta que es troba entre els llinatges més basals dins el clade angiospermes.

### APG

L'APG system, de 1998, també reconeix aquesta família però la deixa sense ubicar en un ordre.

### Cronquist

El Sistema Cronquist, de 1981, accepta aquesta família i la posa en
    l'ordre Laurales,
       la subclases Magnoliidae sensu Cronquist,
          la classe Magnoliopsida [=dicotiledònies],
             la divisió Magnoliophyta [=angiospermes].

## Referències

* Trimeniaceae Arxivat 2006-04-26 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards) The families of flowering plants: Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Version: 3 May 2006. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine..
* e-flora
# Gerbilliscus boehmi

Gerbilliscus boehmi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Angola, Burundi, la República Democràtica del Congo, Kenya, Malawi, Moçambic, Ruanda, Tanzània, Uganda i Zàmbia. Els seus hàbitats naturals són els boscos secs i oberts, els matollars i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del viatger i zoòleg alemany Richard Böhm.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Gerbilliscus boehmi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 3 juliol 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 48. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Gisaburō Sugii

Gisaburō Sugii (杉井ギサブロー or 杉井儀三郎, Sugii Gisaburō) és un director d'anime i un artista nihonga nascut el 20 d'agost de 1940 a Numazu, prefactura de Shizuoka, Japó. Actualment és membre de l'estudi d'anime Group TAC, i principalment és conegut per la seva feina com a director de les sèries Touch i la pel·lícula Night on the Galactic Railroad. És membre de l'Associació de directors del Japó.

## Obra

Les principals obres llistades cronològicament són:
* Astro Boy (1963, productió, director d'animació, animació)
* Gokū no Daibōken (1967, director general)
* Dororo (1969, director general)
* Kanashimi no Belladonna (1973, director d'animació)
* Jack and the Beanstalk (1974, director)
* Son Gokū Silk Road o Tobu!! (1982, dissenyador de personatges, coordinador de producció)
* Nine (1983, director)
* Glass Mask (1984, director general)
* Night on the Galactic Railroad (1985, director)
* Touch (1985, director general)
* The Tale of Genji (1987, director)
* Hiatari Ryōkō! (1987, director)
* Nozomi Witches (1992, director)
* Street Fighter II: The Animated Movie (1994, director)
* Soar High! Isami (1995, director general)
* Street Fighter II V (1995, director)
* Lupin III: The Secret of Twilight Gemini (1996, director, guionista)
* Super Doll★Licca-chan (1998, director)
* Hi Damari no Ki (2000, director)
* Captain Tsubasa (2001, director general)
* Lament of the Lamb (2003, director)
* Arashi no Yoru Ni (2005, director, guionista)
* Cinnamoroll: The Movie (2007, director)
* Tetsuko no Tabi (2007, guió d'animació introductori)
* The Life of Guskou Budori (2012, director, escriptor, guionista)

## Referències

* ↑ «Guskou Budori Anime Remake's Teaser Trailer, Poster Unveiled». Anime News Network, 13-03-2012 [Consulta: 2 abril 2012].

## Enllaços externs

* Anime News Network (anglès)
* Japan Movie Database (en japonès)
* Group TAC Arxivat 2006-07-16 a Wayback Machine. (en japonès)
# Setge de Pamplona

El Setge de Pamplona de 755 fou una de les batalles de la Revolta iemenita del Valiat de l'Àndalus.

## Antecedents

Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí va enviar a al-Tagr al-Ala, que corresponia als iemenites, a as-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí com a governador de Saraqusta per alliberar-se de la seva enutjosa tutela i per humiliar-los aprofitant la seva feblesa després de la batalla de Tours i les pèrdues d'Avinyó i Nimes i la pèrdua de terreny enfront Alfons I d'Astúries. As-Sumayl va acceptar de bon grat i va arribar a Saraqusta a 750 durant una gran fam.
Superada la fam, Amir ibn Asur amb el suport d'al-Hubab az-Zuhrí van convocar un alçament en nom del califa al-Mansur, i se'ls van unir fonamentalment iemenites i amazics. As-Sumayl va enviar als seus aliats, amb els quals anava Badr, que havia desembarcat a l'Andalus el juny del 754 per demanar als seus clients i parents el govern per a Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil, l'últim dels Omeia que va sobreviure a la matança de la família a mans del califa. Els rebels van retirar el lloc al saber de la proximitat de les tropes de socors.
El 755 es va encendre la rebel·lió pro-abbàssida i Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí i as-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí es van dirigir junts de nou contra Saraqusta però els seus habitants, tement els estralls de l'exèrcit que els venia a sobre, van lliurar als rebels Amir ibn Asur, el seu fill Wahd ibn Amir ibn Asur i al-Hubab az-Zuhrí, que van ser immediatament fets presoners i dirigits cap a Qurtuba. El valí va deixar al seu fill Abd-ar-Rahman ibn Yússuf Abu-Zayd com a governador de Saraqusta.

## El setge

Per desfer-se d'al-Hussayn ibn Al-Dachn i Sulayman ibn Xilah per haver mostrat refractaris en el seu socors en l'any anterior, as-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí va ordenar una expedició de càstig contra els vascons de Pamplona que s'havien revoltat aprofitant les lluites entre els musulmans.
Sulayman ibn Xilah va rebre el comandament d'una petita força i la cavalleria i l'avantguarda estava reservada per Al-Husayn ibn Al-Dachn. Com era previsible, l'expedició va acabar amb la derrota de la columna, Sulayman va morir, però Al-Husayn es va poder refugiar a Saragossa a l'empara del nou governador Abd-ar-Rahman ibn Yússuf Abu-Zayd.

## Conseqüències

La notícia del desastre va arribar a Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí i as-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí al riu Jarama mentre es retirava a la capital per rebutjar al pretendent omeia. De l'alegria que li va entrar Yusuf al-Fihri va manar decapitar als tres rebels presoners.

## Referències

* ↑ (castellà) Juan A. Souto, Cronologia y gobernadores de la Zaragoza Omeya
* ↑ (castellà) Ingenieros del Rey, Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí Arxivat 2008-11-07 a Wayback Machine.
* ↑ Suárez Fernández, Luis. Historia de España Antigua y media (en castellà). Ediciones Rialp, p.155. ISBN 978-84-321-1882-1 [Consulta: 4 desembre 2011].

## Enllaços externs

* (castellà) Ingenieros del Rey, Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí Arxivat 2008-11-07 a Wayback Machine.
# Hans Kalb

Hans Kalb (Nuremberg, 3 d'agost de 1899 - Altdorf bei Nürnberg, 5 d'abril de 1945) fou un futbolista alemany de la dècada de 1920.
Fou 15 cops internacional amb la selecció alemanya amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'estiu de 1928.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de 1. FC Nürnberg durant tota la seva carrera.

## Referències

* ↑ Kicker Fußball-Almanach 2011: Mit aktuellem Bundesliga-Spieler-ABC. Stiebner Verlag GmbH, agost 2010, p. 115-. ISBN 978-3-7679-0914-4 [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «Hans Kalb». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 21 octubre 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-14. [Consulta: 12 març 2021].
* ↑ «Profile». glubberer.de. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «German Soccer Personalities». abseits-soccer.com. Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Mata Amritanandamayi

Mata Amritanandamayi Devi' (en escriptura devanagari: माता अमृतानन्‍दमयी), també coneguda com a Mare (Amma) (nascuda el 27 de setembre de 1953), amb el nom de Sudhamani Idamannel en el poble de Parayakadavu (avui dia conegut com a Amritapuri), prop de Kollam, Kerala. L'any 1993 va ser designada com una de les tres representants de la fe hinduista en el parlament de les religions del món, celebrat a Chicago. L'agost de 2000 va ser convidada per segona vegada a l'ONU per a participar en la Cimera Mundial per la Pau: i l'octubre de 2002 aquesta mateixa insititució li va concedir el premi a la No-violència Gandhi King.
Líder religiosa de l'hinduisme, reconeguda pels seus seguidors com a Mahatma (Gran ànima) o santa viva. És especialment coneguda per actes multitudinaris on reparteix abraçades, per la seva labor caritativa i per la seva lluita pel dialeg interreligiós, la justícia social i la pau. Ha visitat Catalunya diverses vegades, per exemple durant el Fòrum de les Cultures de 2004, o en altres ocasions al Palau Sant Jordi o al Pavelló de la Mar Bella.

## Referències

* 1 2 «Visita de Sri Mata Amritanandamayi, Amma». Granollers.cat, 08-10-2011 [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ «Devotees flock to hug Indian guru». BBC News, 24-09-2003.
* ↑ Bedoya, Juan G. «La Iglesia católica pide "coorganizar" el Parlamento de las Religiones». El País, 14-07-2004 [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ Mari-Paz, López «Abrazos magistrales». La Vanguardia, 08-11-2001 [Consulta: 17 juliol 2017].
# Casa Utrillo

La casa Utrillo és un edifici de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment, i des del 1936, acull la biblioteca popular Santiago Rusiñol.

## Descripció

La casa Utrillo és un edifici entre mitgeres, situat al carrer de la Davallada, darrere de l'Ajuntament. Consta de planta, dos pisos i terrat. A la planta baixa hi ha, a l'esquerra la porta d'accés adovellada amb arc de mig punt. A la dreta hi ha dues finestres allindades. El primer pis té un balcó central amb barana de ferro i dues finestres als costats. Totes aquestes obertures es troben emmarcades amb motius ornamentals pictòrics d'estil noucentista. Al segon pis hi ha un conjunt de cinc finestres seguides d'arc de mig punt emmarcades amb maó. L'edifici es corona amb cornisa i barana.

## Història

La biblioteca forma part del conjunt d'edificacions de Maricel, que van ser iniciades l'any 1910, sota la direcció de Miquel Utrillo. Aquest edifici data de l'any 1915, d'acord amb la inscripció que figura a la façana. La biblioteca fou inaugurada el 14 de juny del 1936, cinquè aniversari de la mort de Santiago Rusiñol. Conté un important fons bibliogràfic, incrementat l'any 1981 amb l'arxiu personal de Miquel Utrillo.

## Referències

* 1 2 «Casa Utrillo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Trimer

Trimer (en bretó Tremeur, en gal·ló Teintenyac) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 167 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2019 |
| 131 | 152 | 131 | 111 | 102 | 102 | 209 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Edmond Delaunay | |
| 2008- | Pierre Chesnot | |
# Giovanni Targioni-Tozzetti

Giovanni Targioni-Tozzetti (Liorna, 17 de març de 1863 - Liorna, 30 de maig de 1934) fou un llibretista italià.
Va ser amic personal del compositor Pietro Mascagni, tant és així que li va escriure diversos llibrets per les seves òperes, incloent el de Cavalleria rusticana, en col·laboració amb Guido Menasci. Amb Menascì també va escriure el llibret per Regina Díaz d'Umberto Giordano.

## Llibrets escrits per Pietro Mascagni

* Cavalleria rusticana (1890)
* I Rantzau (1892)
* Silvano (1895)
* Zanetto (1896)
* Pinotta (1932)
* Nerone (1935)
# Gisborne City AFC

El Gisborne City AFC fou un club de futbol de Gisborne (Nova Zelanda).

## Palmarès

* Lliga Nacional de Futbol de Nova Zelanda:
** 1984
* Copa Chatham:
** 1987

## Referències

* ↑ RSSSF.com - New Zealand - List of Champions - National Champions since 1970
* ↑ «Finals results, with links to year by year competition details». RSSSF, 2010.
# Set Dolors de Maria

Els Set Dolors de Maria són un conjunt d'esdeveniments de la vida de Maria, mare de Jesús, que són una advocació popular (coneguda com a Mare de Déu dels Dolors o la Dolorosa) i es troben sovint recollides en l'art.
* La Profecia de Simeó. (Evangeli segons Lluc, Lluc:2:34-35) o la Circumcisió de Crist
* La Fugida a Egipte. (Evangeli segons Mateu, Mateu:2-13)
* La Pèrdua del Nen Jesús al Temple. (Evangeli segons Lluc, Lluc 2:43-45)
* Trobada de Maria amb Jesús al Via Crucis.
* Jesús a la Creu. (Evangeli segons Joan Joan 19:17-39)
* Maria rep el Cos de Jesús als seus braços. (Marc 15:42-46)
* El Cos de Jesús és posat a la tomba. (Joan 19:40-42)
Aquests Set Dolors no s'han de confondre amb els cinc misteris de dolor del Rosari

## Representacions artístiques

La Mare de Déu dels Dolors, descrivia com "Mater Dolorosa" ha estat el tema d'alguns treballs clau de l'art cristià. La Mater Dolorosa és una de les tres representacions artístiques comuns d'una Mare de Déu dels Dolors, les altres dues són el Stabat Mater i la Pietà.
En aquesta iconografia, la Mare de Déu dels Dolors està de vegades simplement representada en forma trist i angoixada per si mateixa, amb un rostre ple de llàgrimes i tristor. En altres representacions la Verge Maria es presenta amb set espases al seu cor, una referència a la profecia de Simeó en la Presentació de Jesús al Temple.

## Vegeu també

* Pietà
* Stabat Mater

## Referències

* ↑ Ball, Ann. «Seven Sorrows of Mary». A: Encyclopedia of Catholic Devotions and Practices. Huntington IN: Our Sunday Visitor, 2003. ISBN 0-87973-910-X.
* ↑ Arthur de Bles, 2004 How to Distinguish the Saints in Art by Their Costumes, Symbols and Attributes ISBN 1-4179-0870-X page 35

## Bibliografia

* Giallanza, Joel. The Seven Sorrows of Mary: A Meditative Guide (en anglès). Ave Maria Press, 2008. ISBN 978-1-59471-176-3.
# La Fara (Alt Loira)

Lafarre és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 69 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lafarre era de 69 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 83 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 45 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 81 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 33 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lafarre el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 27 eren actives i 16 eren inactives. De les 27 persones actives 24 estaven ocupades (18 homes i 6 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 16 persones inactives 11 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses de construcció i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 fusteria.
L'any 2000 a Lafarre hi havia 15 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 368 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lafarre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lafarre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.