OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Còdex Laud

El còdex Laud o còdex Laudianus (registrat com EM. Laud Misc. 678, a la Bodleian Library d'Oxford) és un important manuscrit del segle xvi nomenat en honor de William Lauda, arquebisbe britànic que va ser propietari d'aquest antic còdex mexicà. Forma part del grup Borja, i és un manuscrit principalment pictòric que consta de 24 fulls (48 pàgines), originari del centre de Mèxic, que data d'abans de la conquesta espanyola. Està incomplet, ja que part d'aquest no ha estat trobat
És similar en el seu contingut al còdex Bodleià i al còdex Borja. Va ser publicat (amb una "introducció" per CA Burland) en el volum XI de Còdex selectives de la Akademisches Drucker-o. Verlagsanstalt, de Graz.

## Contingut

El còdex és un text sobre el tonalpohualli, el calendari ritual Mèxic. Part del contingut inclou els símbols dels dies del mes mexicà, com Quiáhuitl (esquerra) i Acatl (dreta).

## Vegeu també

* Tonalpohualli

## Enllaços externs

* Còdex laude en Arqueologia Mexicana Arxivat 2009-03-07 a Wayback Machine.
# Danio roseus

Danio roseus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong al seu pas per Tailàndia, Laos i Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fang, F. i M. Kottelat, 2000. Danio roseus, a new species from the Mekong basin in northeastern Thailand and northwestern Laos (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 11(2):149-154.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ecografia obstètrica

L'ecografia obstètrica o ecografia prenatal és l'ús de l'ecografia mèdica durant l'embaràs, en què s'utilitzen ones sonores per crear imatges visuals en temps real de l'embrió o fetus en desenvolupament a l'úter. El procediment és una part estàndard de l'atenció prenatal a molts països, ja que pot proporcionar una gran varietat d'informació sobre la salut de la mare, el moment i el progrés de l'embaràs i la salut i el desenvolupament de l'embrió o el fetus.
La International Society of Ultrasound in Obstetrics and Ginecology (ISUOG, o Societat Internacional d'Ecografia en Ginecologia i Obstetrícia) recomana que a les dones embarassades se'ls facin ecografies obstètriques rutinàries entre l'edat gestacional de 18 setmanes i 22 setmanes (l'anàlisi d'anatomia) per confirmar la data de l'embaràs, per mesurar el fetus de manera que es produeixin anomalies del creixement es pot reconèixer ràpidament més endavant durant l'embaràs i avaluar si hi ha malformacions congènites i embarassos múltiples (bessons, etc.). A més, l'ISUOG recomana que les pacients embarassades que desitgin proves genètiques facin ecografies obstètriques entre les 11 setmanes i les 13 setmanes i 6 dies d'edat gestacional als països amb recursos per realitzar-les (l'exploració nucal). Realitzar una ecografia en aquesta etapa inicial de l'embaràs pot confirmar amb més precisió el moment de l'embaràs i també pot avaluar si hi ha múltiples fetus i anomalies congènites importants. La investigació demostra que l'ecografia obstètrica rutinària abans de les 24 setmanes d'edat gestacional pot reduir significativament el risc de no reconèixer gestacions múltiples i pot millorar la datació de l'embaràs per reduir el risc d'inducció del part durant l'embaràs de 41 setmanes o més. No obstant això, no hi ha diferències en la mort perinatal (excloses les malformacions letals).

## Referències

* ↑ Salomon, LJ; Alfirevic, Z; Berghella, V; Bilardo, C; Hernandez-Andrade, E; Johnsen, SL; Kalache, K; Leung, K.-Y.; Malinger, G «Practice guidelines for performance of the routine mid-trimester fetal ultrasound scan». Ultrasound Obstet Gynecol, 37, 1, 2010, pàg. 116–126. Arxivat de l'original el 2014-06-11. DOI: 10.1002/uog.8831. PMID: 20842655. Arxivat 2014-06-11 a Wayback Machine.
* ↑ Salomon, LJ; Alfirevic, Z; Bilardo, CM; Chalouhi, GE; Ghi, T; Kagan, KO; Lau, TK; Papageorghiou, AT; Raine-Fenning, NJ «ISUOG Practice Guidelines: performance of first-trimester fetal ultrasound scan». Ultrasound Obstet Gynecol, 41, 1, 2013, pàg. 102–113. Arxivat de l'original el 2015-09-06. DOI: 10.1002/uog.12342. PMID: 23280739. Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.
* ↑ Whitworth, M; Bricker, L; Mullan, C «Ultrasound for fetal assessment in early pregnancy». Cochrane Database of Systematic Reviews, 7, 2015, pàg. CD007058. DOI: 10.1002/14651858.CD007058.pub3. PMC: 4084925. PMID: 26171896.

## Vegeu també

* Ecografia al primer trimestre d'embaràs
* Ecografia 3D
# Ardrossan

Ardrossan (en gaèlic escocès: Àird Rosain) és un poble costaner del consell de North Ayrshire, al sud-oest d'Escòcia. Al cens de 2011 tenia 11 024 habitants.

## Història

Els inicis de la ciutat, es remunten a la construcció del castell de "Cannon Hill" per Simon de Morville l'any 1140 d. C. El castell i les seves terres van passar a les mans de la Família Barclay i els seus successius membres fins al segle xiv, quan Godfrey Barclay de Ardrossan va morir sense descendència. El castell es va mantenir en peus fins a 1648, quan les tropes d'Oliver Cromwell ho van destruir i van usar la seva pedra per aixecar la seva ciutadella en Ayr.
Ardrossan es va desenvolupar molt ràpidament durant els segles XVIII i XIV gràcies a la seva posició costanera. Exportacions de carbó i arrabio provinents d'Europa i Amèrica del nord arribaven al seu port, que va acabar convertint-se en una important drassana. Construïen principalment vaixells pesquers i els petits bucs mercants fins que en la dècada dels cinquanta en les drassana va tancar per falta de competitivitat. Una drassana menor va seguir operant fins a 1980, quan va cessar la producció totalment.
Durant la Segona Guerra Mundial l'empresa Shell-Mex va construir una refineria de petroli a la ciutat per proveir una fàbrica de tancs de combustibles per a avions, la qual cosa va fer que s'ampliés el port per construir també un embarcadero per a petroliers. No obstant això, les protestes dels residents locals durant la dècada dels seixanta va impedir l'ampliació de la refineria i el consegüent cessament d'operacions de Shell-Mex a la regió en 1986. Actualment el port s'ha convertit en un passeig marítim i en un port esportiu.

## Energia

Ardrossan es troba prop de les centrals nuclears Hunterston A i Hunterston B. La ciutat és mantinguda per un parc eòlic, obert en 2004, que genera 30 Mega-Watts (MV) d'energia.

## Ciutadans il·lustres

* El físic John Kerr.
* El futbolista Roy Aitken.
* Els polítics Peter Duncan i Campbell Martin.

## Altres llocs amb el mateix nom

* Ardrossan, Austràlia.
* Ardrossan, Alberta.

## Referències

* ↑ «Ardrossan Castle Feature Page on Undiscovered Scotland» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «Secret Scotland - Montfode Fuel Depot» (en anglès), 19-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-19. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «Infinis - Ardrossan» (en anglès), 19-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-19. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «Biografia de John Kerr». [Consulta: 3 gener 2022].
# Benissoda

Benissoda és un municipi del País Valencià a la comarca de la Vall d'Albaida.

## Història

Va ser donada en 1271 per Jaume I als Roiç de Corella. Després de la conquesta va mantenir la seua població morisca per la qual cosa l'expulsió de 1609 va delmar de manera important la seua demografia. Va formar part del marquesat d'Albaida.

## Demografia i economia

Té 316 habitants, de gentilici benissodans, i l'any 2001 un 95,70% dels habitants sabíen parlar valencià. La seua economia es basa en l'agricultura de secà. També s'intenta explotar el turisme rural.
Evolució demogràfica :
| 1990 | 1992 | 1994 | 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2005 | 2007 | 2010 |
| 304 | 310 | 312 | 291 | 298 | 300 | 304 | 320 | 327 | 361 | 378 |

## Alcaldia

Des de 2015 l'alcalde de Benissoda és José Miguel Lluch Roig del Partit Popular (PP).
Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Alcalde o alcaldessa | Partit polític | Data de possessió | Observacions |
| 1979–1983 | Manuel Lluch Espí | UCD | 19/04/1979 | -- |
| 1983–1987 | Manuel Lluch Espí | GI | 28/05/1983 | -- |
| 1987–1991 | Vicente Ramón Lloret Martínez | AP | 30/06/1987 | -- |
| 1991–1995 | Vicente Ramón Lloret Martínez | PP | 15/06/1991 | -- |
| 1995–1999 | Salvador Roig Espí | PSPV-PSOE | 17/06/1995 | -- |
| 1999–2003 | Salvador Roig Espí | PSPV-PSOE | 03/07/1999 | -- |
| 2003–2007 | Salvador Roig Espí | PSPV-PSOE | 14/06/2003 | -- |
| 2007–2011 | Salvador Roig Espí | PSPV-PSOE | 16/06/2007 | -- |
| 2011–2015 | Antonio Espí Ferri | PSPV-PSOE | 11/06/2011 | -- |
| 2015–2019 | José Miguel Lluch Roig | PP | 13/06/2015 | -- |
| 2019-2023 | José Miguel Lluch Roig | PP | 15/06/2019 | -- |
| Des de 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 | -- |
| Fonts: Generalitat Valenciana |||||

## Geografia

Al seu terme, de 4,2 km², hi ha la font del Patge, un paratge atractiu des del qual naix un sender per a ascendir a la Covalta.

## Edificis d'interés

* Església de la Nativitat de nostra Senyora. Del segle xvii amb campanar afegit el xix.
* Museu Agrícola. Compta amb una mostra dels atifells necessaris per a les tasques del camp.
* Conjunt arquitectònic de la plaça de Les Moreres, amb al·legories al poble, que compta amb dos rellotges de sol.

## Referències

* ↑ «Benissoda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Direcció d'Anàlisi i Polítiques Públiques de la Presidència. Generalitat Valenciana. «Banc de Dades Municipal. Benissoda. Històric de Govern Local». Portal d'informació ARGOS. [Consulta: 22 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Benissoda
* Institut Valencià d'Estadística Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine.
* Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine.
# Cossinia (cràter)

Cossinia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de 2.39 ° de latitud nord i 180.35 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 15.72 de diàmetre. El nom fa referència a una verge vestal romana, i va ser adoptat com a oficial per la UAI el 5 de febrer de 2014.

## Referències

* ↑ "Cossinia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Hallam, G.H.. Society for the Promotion of Roman Studies. A Note on the Monument and Tomb of a Vestal Virgin at Tivoli in The Journal of Roman Studies. 20, 1930, p. 14-15.
# Còdex Gigas

El còdex Gigas —o la Bíblia del Diable— és un manuscrit en pergamí escrit a principis del segle xiii en llatí. Fou considerat en la seva època com la «vuitena meravella del món» a causa de les seves dimensions (92 x 50,5 x 22 cm), el seu gruix de 624 pàgines i el seu pes de 75 kg.
L'obra fou feta per la mà d'un monjo benedictí, que també era copista i grafista, al monestir de Podlažice (a Chrudim, centre de l'actual República Txeca). El monestir fou destruït durant les guerres de religió del segle xv.
Està decorat amb tintes de vermell, blau, groc, verd i d'or. Amb un excel·lent estat de conservació, conserva la unitat estilística amb què fou creat.

## Contingut

El còdex conté la versió completa de la «Vulgata» de la Bíblia, a excepció dels Fets dels Apòstols i l'Apocalipsi. També inclou una sèrie d'enciclopèdies, com les Etimologies d'Isidor de Sevilla, les Antiguitats judaiques de Flavi Josep, la Chronica Boemorum ('Crònica dels txecs', escrita en llatí en el segle xii) de Cosmas de Praga i diversos tractats d'història, etimologia, fisiologia, a més d'un almanac amb necrològiques i la llista dels germans del monestir, fórmules màgiques i altres notícies locals.

## Història

La llegenda deia que l'autor del còdex Gigas fou condemnat a ser emparedat viu per un greu crim. I per tal que la pena li fos perdonada, el monjo proposà d'escriure l'obra en una sola nit, per a glòria del seu monestir.
Per a poder complir la seva promesa, va haver de demanar ajuda al diable. Una vegada acabat el treball, el monjo, com a reconeixement, va incloure dissimuladament un retrat del seu «ajudant» en el manuscrit. El 1594, l'emperador Rodolf II salvà el manuscrit gegant del monestir de Broumov, incorporant-lo a les seves col·leccions d'objectes rars.
L'any 1648, a la fi de la Guerra dels Trenta Anys, la Bíblia del diable fou presa com a botí de guerra per les tropes del general suec Hans Christoff von Königsmarck quan van atacar Praga i prengueren el castell de Praga i s'apoderaren de les col·leccions rudolfines. De llavors ençà, la Bíblia és custodiada a la Biblioteca Reial d'Estocolm, conjuntament amb altres objectes d'art de la cèlebre Kunstkammer de Prague de l'emperador Rodolf II (1552-1612). Els soldats també prengueren el còdex Argenteus, compost de lletres d'argent i or i creat a la fi de l'any 750, i que actualment és a Uppsala (al centre de Suècia). D'ençà del segle xvii, el còdex Gigas ha sortit de territori suec tan sols en dues ocasions, per a anar al Metropolitan Museum de Nova York el 1970, i a Berlín.

## Enllaços externs

* Libros antiguos (castellà).
* Cultura clásica (castellà).
* El Còdex Gigas a la Biblioteca Nacional de Suècia. (anglès)
* Recerca completa en el Còdex Gigas en alta resolució. (anglès)
# El Codro Barret

El Codro Barret és una roca singular del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Aquesta mena de roques singulars aïllades reben el nom, només a Monistrol de Calders, de codros, peculiar paraula formada per la deformació de la paraula còdol.
Està situada a la part central del terme, al sud-est i a poca distància del mateix poble de Monistrol de Calders. Es troba a la Baga de Saladic, damunt del Sot de l'Arç. És enlairat damunt del camí de muntanya, antic camí ral, que des del poble s'adreça a Granera passant pel Pla de Trullars.
Deu el seu nom a la peculiar forma que té, una mena de columna capçada per una pedra més ampla, que li dona aparença de barret.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Curtatone

Curtatone és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Curtatone limita amb els municipis de Borgoforte, Castellucchio, Mantova, Marcaria, Porto Mantovano, Rodigo i Virgilio.
Pertanyen al municipi les frazioni de Buscoldo, Eremo, Grazie, Levata, Montanara, Ponteventuno, San Lorenzo, San Silvestro di Curtatone, Curtatone i Mezzalana.

## Galeria

* Església de 'La Grazie'
* Localització de Curtatone a la província de Màntua
# Berdeniella jaramensis

Berdeniella jaramensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: l'Estat espanyol, incloent-hi el riu Jarama.

## Referències

* ↑ Wagner, R., 1982. Zur Situation der Gattung Berdeniella (Vaillant, 1976) in Europa (Diptera, Psychodidae). Mitteilungen Muenchener Entomologischen Gesellschaft 72: 159-186.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ M. Esteban i B. Sanchiz, 1997. Descripción de nuevas especies animales de la península Ibérica e islas Baleares (1978-1994): Tendencias taxonómicas y listado sistemático. Graellsia, 53: 111-175.«PDF». Arxivat de l'original el 2012-07-06. [Consulta: 19 febrer 2012].
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Agoura Hills

Agoura Hills és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 20.537 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Agoura Hills tenia 20.537 habitants, 6.874 habitatges, i 5.588 famílies. La densitat de població era de 969,4 habitants/km².
Dels 6.874 habitatges en un 47,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,7% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 18,7% no eren unitats familiars. En el 13,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,5% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 29,4% de 45 a 60 i un 6,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 87.008 $ i la renda mediana per família de 95.765 $. Els homes tenien una renda mediana de 72.081 $ mentre que les dones 42.656 $. La renda per capita de la població era de 39.700 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Agoura Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Agoura Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Consell de Ministres d'Ucraïna

El Consell de Ministres d'Ucraïna (en ucraïnès: Кабінет Міністрів України) és el més alt organisme del poder executiu a Ucraïna, i funciona com a Consell de Govern. El Consell és responsable davant el President d'Ucraïna i sota el control del mateix ho duu a terme la Rada Suprema (parlament). Està compost per un Primer Ministre, primer vice-primer Ministre i diversos ministres encapçalat els respectius ministeris. El Consell està dirigit pel Primer Ministre, triat al parlament amb l'aprovació presidencial. L'últim consell de ministres ha estat triat el 4 de març de 2020, i està encapçalat per Denís Xmihal.

## Autoritat

El Consell de Ministres emet resolucions i ordres d'obligat compliment. Els actes normatius legals del Consell de Ministres, Ministres i altres organismes centrals del poder executiu, estan subjectes a la seva aprovació. La seva no aprovació invalida l'acte.

## Nomenament i destitució

Abans de la reforma constitucional aprovada a finals de 2004 que va entrar en vigor l'1 de gener de 2006, el Primer Ministre era proposat pel president i aprovat pel Parlament. Per tant, la resta del Consell de Ministres era nomenat pel president i formalment proposat pel Primer Ministre, tot i que a la pràctica la totalitat del Consell de Ministres era triat pel mateix president.
Després de la reforma, el Parlament assumeix l'autoritat del Primer Ministre tant de proposar com d'aprovar el Consell de Ministres. El candidat és proposat per la coalició parlamentària al president, que després el presenta com a nominació oficial a la Rada Suprema per al procés de votació formal. Mentre que la proposta oficial del candidat al parlament per a la seva aprovació segueix estant en mans del president, Cap de l'Estat, formalment no pren part en la selecció del candidat, havent-hi una ambigüitat en la possibilitat presidencial de rebutjar la candidatura proposada per la coalició parlamentària.
El primer ministre, després del seu nomenament, proposa als altres membres del Consell de Ministres per a la seva aprovació per part de la Rada Suprema, excepte el Ministre d'Afers exteriors i el Ministre de Defensa, que tots dos seran proposats pel President. El Primer Ministre i el seu Consell de Ministres poden ser destituïts solament pel Parlament, mentre que amb anterioritat a la reforma, el president tenia la facultat de destituir el Consell de Ministres unilateralment a qualsevol moment.
Els membres del Consell de Ministres, així com els caps centrals i locals dels organismes del poder executiu no poden compatibilitzar les seves activitats oficials amb altres ocupacions laborals, excepte l'ensenyament, recerca i activitats creatives fos del seu horari laboral, o ser membre de l'equip administratiu o de supervisió de qualsevol empresa dedicada a l'obtenció de beneficis.

## Referències

* ↑ «Article 116». Wikisource. [Consulta: 23 desembre 2007].
* ↑ «Ukraine's Parliament Approves Shmyhal as PM Amid Government Reshuffle» (en anglès). VOA, 04-03-2020. [Consulta: 29 juny 2020].
# Còdex Manesse

El còdex Manesse (o Große Heidelberger Liederhandschrift en alemany, Cançoner gran de Heidelberg) (Heidelberg, Universitätsbibliothek, Codex Palatinus Germanicus 848) és el cançoner que constitueix la font més important per a la lírica amorosa en alt alemany mitjà, el Minnesang. El cançoner fou fet a Zuric per a la família Manesse, segurament per encàrrec de Rüdiger II de Manesse i el seu fill Johann, a inicis del segle xiv, tot i que no es completà fins a 1340 aproximadament; hi intervingueren diversos copistes i miniaturistes. És conegut per les 137 miniatures que retraten cada un dels poetes (Minnesänger); els retrats, evidentment, no són realistes sinó que es poden basar en aspectes de l'obra poètica de l'autor o en altres coses.
El cançoner recull l'obra poètica de 140 Minnesänger, que es presenten ordenats per jerarquia social (començant per emperadors i reis fins a arribar a cavallers i autors que no són de la noblesa). Els Minnesänger inclosos en el manuscrit són des de segles anteriors fins a contemporanis a la confecció del cançoner. Es conserva a la Biblioteca Universitària de la Universitat Ruprecht Karls de Heidelberg des del 1888, tot i que des del segle xvii havia estat a la biblioteca reial, després Biblioteca Nacional de França, de París.
El còdex no conté notació musical de les peces; però en les miniatures apareixen representats instruments musicals de l'època. També hi ha altres imatges d'interès per la vida quotidiana de l'època (persones que juguen a escacs o altres jocs de taula, caça amb ocells de presa i amb gossos, armes de diversos tipus, armadures, etc).

## Referències

* ↑ Anomenat així en oposició al Kleine Heidelberger Liederhandschrift (Petit cançoner de Heidelberg), que es conserva a la mateixa biblioteca.

## Enllaços externs

* Facsímil del còdex Manesse, en la web de la Biblioteca Universitària de Heidelberg.