OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# King's College de Londres

El King's College de Londres és una institució britànica d'Educació Superior. Va ser fundada per Jordi IV en 1829. El seu patronatge reial només és compartit per les universitats d'Oxford i Cambridge. El King's College té una gran reputació acadèmica, i l'any 2007 es considerava la sisena institució d'aquest tipus al Regne Unit, i ocupava el lloc 24 a escala europa, segons la classificació que elabora el diari britànic The Times.
El King's College és membre fundador de la Universitat de Londres, el Russell Group i el Golden Triangle, i constitueix el major centre de formació mèdica d'Europa.

## Referències

* ↑ «Financial Statements for the year to 31 July 2010». King's College London. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2011. [Consulta: 26 gener 2011].
* ↑ The Times. «Classificació mundial d'universitats». The Times Higher Educational Supplement, 2009. [Consulta: 8 octubre 2009].
* ↑ «Medical Research Council centres», 2009. Arxivat de l'original el 2009-06-28. [Consulta: 1r juliol 2009].
* ↑ «About King's College London=King's College London», 2006. Arxivat de l'original el 2008-12-20. [Consulta: 16 gener 2008].
# Sant Joan d'Isil

Sant Joan d'Isil és l'església parroquial romànica del poble d'Isil, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada mig quilòmetre al sud d'Isil, ran de les aigües de la Noguera Pallaresa, per la qual cosa és una de les construccions romàniques més notables i característiques de la Vall d'Àneu. S'esmenta per primer cop l'any 1095. Alguns autors l'havien considerada, erròniament seu d'un monestir templer i d'altres, d'un de benedictí. Sí que, en canvi, està documentada la seva funció parroquial, dins del deganat de la Vall d'Àneu.
Amb planta basilical de tres naus, la central més ampla i alta, amb volta de canó, coronades per un absis i dues absidioles decorats, a l'exterior, amb un fris de dobles arcuacions cegues amb lesenes. L'absis central presenta tres finestres de doble esqueixada, mentre que les absidioles només en tenen un al centre. Sobre el mur de llevant, on descansen els absis, es va obrir un ull de bou, centrat damunt de l'absis principal.
Tots els murs exteriors són senzills, menys el de migdia, on hi ha la portalada, que s'ha datat de finals del segle xii, de notable factura. Corona la paret un fris d'arcuacions cegues, entre les quals, interrompent-les, hi ha encastats dos relleus molt primitius, potser amb funció funerària, amb mènsules a cada costat. Les quatre cantonades sota la teulada estan rematades amb uns torrellons sostinguts per mènsules. La portalada consta de tres arquivoltes de mig punt en gradació que descansen sobre columnes llises amb capitells esculpits amb rostres humans i animals.
Entre el portal i l'absis s'obren dues finestres, d'estil gòtic, geminades i d'arc apuntat, i amb manell i traceria de trifolis, del segle xiv. A la façana de ponent hi ha un petit campanar de cadireta.
Són especialment destacables les escultures en baix relleu, de possible origen sepulcral, encastats a banda i banda de la porta principal de l'església, que s'obre a la façana de migdia, així com les abundoses sexifòlies

## Referències

* ↑ Lloret i Castilló 1984.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; Riu i Barrera, Eduard. «Sant Andreu de València d'Àneu». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Son». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Xaloc (revista)

Xaloc fou una revista bimestral en català publicada a ciutat de Mèxic del 1964 al 1981, una de les de més llarga durada editada per catalans de l'exili. Fou fundada i dirigida per Ramon Fabregat i Arrufat, Vicenç Riera Llorca fou l'assessor literari i Joan Giménez i Giménez, l'assessor artístic. Hom la considera continuadora de Pont Blau, de la que n'heretà el mateix format i molts dels col·laboradors.
Publicava articles de crítica, ressenyes, assaigs, cròniques de literatura, arts plàstiques i política a l'exili i a Catalunya. Pretenia mantenir el lligam entre els exiliats catalans. En foren principals col·laboradors Josep Carner, Pere Bosch i Gimpera, Manuel de Pedrolo, Avel·lí Artís-Gener, Pere Calders, Rafael Tasis, Vicenç Riera Llorca, Artur Bladé i Desumvila, Joan Colomines i Puig, Josep Maria Murià i Romaní, Miquel Ferrer Sanxis, Marià Roca, Pere Mas i Perera, Carles Pi i Sunyer, Albert Manent i Joan Triadú, entre molts més.

## Enllaços externs

* Xaloc a UOC
* Índexs de Xaloc, al llibre Escriptors i revistes catalanes a l'exili, de Teresa Fèrriz Roure
Viccionari
# Pub quiz

Un pub quiz (literalment 'concurs de preguntes de pub') és un concurs de preguntes i respostes per equips que es fa en un pub. La tradició va néixer a la Gran Bretanya i va arribar al seu punt àlgid als primers anys de 90. Aquesta es va estendre per països de la Commonwealth com Austràlia o Nova Zelanda, i també els Estats Units. Actualment la tradició s'ha estès a tot el món. A les terres de parla catalana hi ha un mínim de vuit pubs (britànics i no britànics) que fan quizs regularment (2 a Alacant, 3 a Barcelona, 1 a Argentona (Maresme), 1 a Santa Ponça (Mallorca) i 1 a Valencia). Aquest joc és un exemple clar dels moderns jocs de pub o pub games. Encara que tots aquests concursos de pubs poden tenir una àmplia gamma de formats i temes, tots tenen molts trets en comú.
El pub quiz consisteix en diverses rondes de preguntes que formula l'anomenat quizmaster. Els equips han de respondre per escrit i lliurar el paper amb les respostes. Normalment els premis són consumicions al mateix pub en acabar el quiz.

## Rècord Guinness de pub quizzes

El rècord mundial Guinness va superar-se el juny de 2007 a Irlanda, amb 1234 participants en 21 establiments. El 6 de desembre del mateix any es va intentar batre el rècord amb 2007 persones a Cornualla com a part de la seva campanya per arribar a portar 50 milions de lliures esterlines de la Big Lottery Fund's The People’s £50 Million Contest a Cornualla.

## Referències

* ↑ «Australia Day Fun Stuff». Australiadaynt.com.au. Arxivat de l'original el 31 maig 2009. [Consulta: 31 agost 2009].
* ↑ «Q: What is one of Britain's fast-growing pastimes? A: The pub quizzes that are seeing big screens switched for answer sheets». The Independent, 10-12-2015.
* ↑ «Stump! Trivia News». StumpTrivia.com. [Consulta: 27 setembre 2011].
* ↑ http://www.edenproject.com/about/3200.html Arxivat 2007-12-26 a Wayback Machine.
# Hermipe (satèl·lit)

Hermipe (del grec antic Ερμίππη), o Júpiter XXX, és un satèl·lit irregular retrògrad de Júpiter. Fou descobert per un equip d'astrònoms de la Universitat de Hawaii dirigits per Scott S. Sheppard l'any 2001

## Característiques físiques

Hermipe és un petit satèl·lit de prop de 4 quilòmetres de diàmetre, orbita al voltant de Júpiter a una distància mitjana de 21.182.000 de km en 629,809 dies terrestres, amb una inclinació de 151° de l'eclíptica (149° de l'equador de Júpiter). La seva òrbita és retrògrada amb una excentricitat de 0,2290.
Hermipe pertany al grup d'Ananké, un grup de satèl·lits que orbiten de forma retrògrada al voltant de Júpiter sobre el semieix major comprès entre els 19300000 i els 22700000 km, les inclinacions de 45.7° a 154.8° en relació a l'equador de Júpiter i excentricitats entre 0.02 i 0.28.

## Denominació

El satèl·lit Hermipe porta el nom d'una amant de Zeus.
Hermipe rebé el seu nom definitiu l'agost de 2003, Prèviament havia rebut la designació provisional de S/2001 J 3, que indicava que era el tercer satèl·lit de Júpiter fotografiat per primera vegada l'any 2001.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ Jewitt, David C.; Sheppard, Scott; Porco, Carolyn «Jupiter's outer satellites and Trojans». Cambridge University Press. Cambridge planetary science, 1, 2004, pàg. 263-280.(anglès)
* ↑ «Planet and Satellite Names and Discoverers». USGS Astrogeology Research Program - Gazetteer of Planetary Nomenclature. [Consulta: 26 novembre 2007].(anglès)
* ↑ Green, D. W. E «Satellites of Jupiter, Saturn, Uranus». 8177, 08-08-2003.(anglès)
# Batalla de Chanteloup

La batalla de Chanteloup va tenir lloc als territoris de les comunes de Courlay i Chanteloup, el 10 de juliol de 1794 durant la guerra de Vendée.

## Procés

El 10 de juliol de 1794, el general republicà Louis Bonnaire va abandonar el camp de La Châtaigneraie i va anar a Chanteloup. Segons el diari d'André Mercier du Rocher[nota, 1] la seva columna era de 2.000 infants i 300 cavalls.
Els republicans van atacar una tropa de Vendéans de l'exèrcit de Richard estimada entre 1.000 i 1.200 homes per Bonnaire, però reduïda a 500 per Mercier du Rocher. Aquest últim va quedar emboscat fora de la població i va repel·lir una primera ofensiva. Bonnaire reuneix les seves tropes i llança un segon atac que fa fugir els Vendéans.

## Pèrdues

Segons l'informe[nota, 2] de Bonnaire, les pèrdues de les seves tropes van ser de quatre morts i deu ferits lleus, enfront dels 60 homes dels rebels, entre ells un líder sobrenomenat La Rochejaquelin.

## Memòria

Avui, al territori de Courlay, una creu anomenada "croix des chouans", probablement situada al lloc dels combats, és testimoni d'aquest fet. Un capellà hauria estat enterrat sota aquesta creu, probablement es tractaria d'un capellà mort durant el combat. Al costat hi havia un plafó explicatiu que relatava la batalla.

## Notes

Vaig perdre quatre homes, deu van quedar ferits lleus.

## Referències

* 1 2 http://chemins-secrets.eklablog.com/chanteloup-et-la-chataigneraie-juillet-1794-a148467306/[archive]», sur Chemins secrets (consulté le 10 mars 2022)
* 1 2 3 4 5 6 7 Savary, t. IV, 1825, p. 22.
* 1 2 3 4 Chassin, t. IV, 1895, p. 529
* ↑ Chassin, t. IV, 1895, p. 286.
* ↑ http://chemins-secrets.eklablog.com/la-croix-des-chouans-a113335608/sur%5BEnllaç+no+actiu%5D Chemins secrets (consulté le 10 mars 2022)

## Bibliografia

* Charles-Louis Chassin, La Vendée Patriote 1793-1795, t. IV, Paris, Paul Dupont, éditeur, 1895, 699 p.-[Charles-Louis Chassin, La Vendée Patriote 1793-1795, t. IV, Paris, Paul Dupont, éditeur, 1895, 699 p.](francès)
* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. IV, Paris, Baudoin Frères, Libraires-éditeurs, 1825, 508 p-(francès)

## Enllaços externs

* “Chanteloup and the Châtaigneraie, July 1794.... [archive]”, sobre Chemins secrets (consultat el 22 de desembre de 2023)
* L'a Croix des Chouans.... [arxiu]2, sobre Chemins secrets (consultat el 22 de desembre de 2023)
# Xot de les Palau

El xot de les Palau (Otus podarginus; syn: Pyrroglaux podargina) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida i els manglars de les illes Palau. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Anteriorment, el Congrés Ornitològic Internacional considerava el xot de les Palau com l'única espècie del gènere Pyrroglaux. Però en la llista mundial d'ocells (versió 11.1, gener 2021) es decidí moure'l a Otus. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), encara el consideren dins de Pyrroglaux.

## Referències

* ↑ «Xot de les Palau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 258. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Palau Owl. Pyrroglaux podargina» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates.» (en anglès). IOC Version 11.1. Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2021. [Consulta: 15 febrer 2023].
# Kersaint-Plabennec

Kersaint-Plabennec (en bretó Kersent-Plabenneg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.234 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 633 | 564 | 560 | 831 | 1.001 | 1.106 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Yves Roquinarc'h | |
# Xamaix

Xamaix (accadi: Šamaš; fenici: 𐤔𐤌𐤔 šmš; siríac clàssic: ܫܡܫܐ, šemša; hebreu: שֶׁמֶשׁ, šemeš‎; àrab: شمس, xams) era una divinitat venerada a l'antiga Mesopotàmia (equivalent a l'Utu sumeri (en sumeri, UD 𒀭𒌓)). D'etimologia semítica, el seu nom significa 'sol'. És un del déus astrals de Babilònia. Està especialment relacionat amb la justícia i els oracles. Era venerat sobre tot a les ciutats de Sippar i Larsa. A Sippar, Hammurabi li va construir un gran temple i li va dedicar les muralles de la ciutat.
Xamaix, pels sumeris, era fill de Nanna i Ningal, i germà d'Inanna, i els fenicis i babilonis el feien fill d'An i de vegades d'Enlil. Estava casat amb Sherida, deessa de l'albada. Durant l'Imperi Accadi va ser, amb Nanna i Ixtar, un dels tres components de la «Tríada dels déus» Cada capvespre, anava a l'inframon per la muntanya de l'oest i retornava per la muntanya de l'est; a l'inframon decidia el destí dels morts. Se'l representa amb rajos sortint-li dels braços i portant un ganivet de serra o un disc que surt entre dues muntanyes. Aquest ganivet de serra s'interpreta que li servia per serrar les muntanyes de llevant quan les travessava al matí. També es relaciona amb una estrella de quatre puntes de la que surten els raigs del sol. L'acompanyaven normalment els homes toro i els homes escorpí.

## Referències

* ↑ Xtec
* ↑ Black, Jeremy (et al.). Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: an Illustrated Dictionary,. Londres: The British Museum Press, 2008, p. 1576, 173. ISBN 9780714117058.
# Ramaytushes

Els ramaytushes eren una de les subdivisions lingüístiques dels Ohlone, amerindis del nord de Califòrnia. Històricament els ramaytushes van habitar la península de San Francisco entre la badia de San Francisco i l'Oceà Pacífic a l'àrea que ara són els San Francisco i San Mateo.
Els ramaytushes no eren un grup amb consciència sociopolítica pròpia. Encara que estan ben definits pels lingüistes i antropòlegs moderns des de principis del segle XX com els costano de San Francisco, el poble que parlava un dialecte o llengua de la branca costano de les llengües utianes. El terme ramaytush se'ls va aplicar per primer cop durant la dècada de 1970.
Històricament el territori lingüístic ramaytush és limitat en gran manera per l'oceà i el mar, excepte al sud on limiten amb la gent de la Vall de Santa Clara que parlava tamyen i el poble de les muntanyes de Santa Cruz i la costa del Pacífic a Point Año Nuevo que parlava dialectes awaswas. Cap a l'est, a través de la badia de San Francisco, hi havia tribus de parla chochenyo. Cap al nord, a través del Pont Golden Gate, hi havia la tribu local Huimen del miwoks de la costa. La tribu local ramaytush més septentrional, la Yelamu de San Francisco, es va barrejar amb els chochenyos Huchiun de l'àrea d'Oakland en el moment de la colonització espanyola.
Les malalties europees van delmar les principals tribus que s'establiren a la Missió de Dolores després de la creació en 1776. El poble ohlone fou forçat a usar l'espanyol i van perdre llur llengua. Centenars d'ohlone a la Missió Dolores foren enviats al nord de la badia a construir la Missió de San Rafael, que després va ser utilitzada com a hospital per als neòfits malalts. Alfred L. Kroeber va afirmar que el poble de la badia oest s'havia extingit abans de 1915. La Tribu Muwekma Ohlone, descendents d'antics parlants chochenyo i tamyen, han estat defensors vocals per qüestions ameríndies de San Francisco, igual que alguns descendents d'ohlone a l'Àrea de la Badia de Monterey cap al sud.

## Vegeu també

* grups Ramaytush

## Notes

* ↑ Levy in Heizer 1974:3
* ↑ Milliken 1995:260

## Referències

* Brown, Alan K. Indians of San Mateo County, La Peninsula:Journal of the San Mateo County Historical Association, Vol. XVII No. 4, Winter 1973–1974.
* Brown, Alan K. Place Names of San Mateo County, published San Mateo County Historical Association, 1975.
* Fr. Engelhardt O. F. M, Zephyrin. San Francisco or Mission Dolores, Franciscan Herald Press, 1924.
* Heizer, Robert F. 1974. The Costanoan Indians. De Anza College History Center: Cupertino, California.
* Milliken, Randall. A Time of Little Choice: The Disintegration of Tribal Culture in the San Francisco Bay Area 1769–1910 Menlo Park, CA: Ballena Press Publication, 1995. ISBN 0-87919-132-5 (alk. paper)
* Teixeira, Lauren. The Costanoan/Ohlone Indians of the San Francisco and Monterey Bay Area, A Research Guide. Menlo Park, CA: Ballena Press Publication, 1997. ISBN 0-87919-141-4.
* Cens de San Francisco 1842 Arxivat 2013-08-24 a Wayback Machine.
# Huyền Sơn

Huyền Sơn és una comuna rural (xã) i poble del districte Lục Nam, província de Bắc Giang, al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Ministry of Public Information in Vietnam». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 30 desembre 2018].
# Bastet

Bastet o Bubastis (egipcià bꜣstjt bastyt; grec antic Βούβαστις Búbastis, copte: Ⲟⲩⲃⲁⲥⲧⲉ /ʔuːˈβastə/, fenici : 𐤀𐤁𐤎𐤕, romanitzat: 'bst, o 𐤁𐤎𐤕,), en la mitologia egípcia, és una deessa de l'antiga religió egípcia possiblement d'origen nubi, adorada des de la Segona Dinastia (2890 aC). El seu nom també es representa com a B'sst, Baast, Ubaste i Baset.
Bastet va ser adorada a Bubastis al Baix Egipte, originàriament com una deessa lleona, un paper compartit per altres divinitats com Sekhmet. Finalment, Bastet i Sekhmet es van caracteritzar com dos aspectes de la mateixa deessa, amb Sekhmet que representa l'aspecte poderós guerrer i protector, i Bastet, que cada cop més es representava com un gat, representant un aspecte més suau.

## Noms alternatius

* Bast (sembla la forma original).
* Elur o Eluros (literalment, en grec αἴλουρος «gat»).
Bast en jeroglífic :

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 432. ISBN 9788441224223.
* ↑ «Coptic Dictionary Online» (en anglès). corpling.uis.georgetown.edu.
* ↑ KAI 17, 37, 49 (34), 49 (37); CIS I 1988; RÉS 367
* ↑ CIS I 1988, 2082
* ↑ Badawi, Cherine. Footprint Egypt. Footprint Travel Guides, 2004.
* ↑ Serpell, "Domestication and History of the Cat", p. 184.
# SOAS Universitat de Londres

SOAS Universitat de Londres (School of Oriental and African Studies) es va fundar el 1916 com a Escola d'Estudis Orientals, essent Àfrica afegida al nom de l'escola a la dècada del 1930. La funció per la qual es va crear el centre era principalment formar el funcionariat colonial per a les seves destinacions a l'Imperi Britànic. Des d'aleshores, el propòsit de SOAS ha canviat i l'escola ha esdevingut la primera institució del món en influència i innovació per a estudiar Àsia i Àfrica. És un college de la Universitat de Londres els camps d'estudi del qual inclouen Dret, Ciències Socials, Humanitats i Idiomes amb especial referència a Àsia i Àfrica. La biblioteca de SOAS, situada en un edifici dissenyat a la dècada del 1970 per l'arquitecte Denys Lasdun, és la més gran relativa a Àsia i Àfrica a Europa.
La institució ha crescut considerablement en els darrers anys, de menys de 1000 estudiants en estudis de llicenciatura en els anys 1970 a més de 3000 en l'actualitat, i aproximadament la meitat són estudiants de postgrau.
El centre d'estudis també acull la Galeria Brunei, completada el 1995, que acull exhibicions temporals de materials històrics i contemporanis que reflecteixen temes i regions estudiades a SOAS. De 1952 i fins al 2007, també havia estat seu de la Fundació Percival David d'Art Xinès, una de les col·leccions més importants de ceràmica xinesa a Europa. Actualment aquesta es conserva al Museu Britànic.
El campus principal va ser traslladat a un nou edifici expressament construït, just al costat de la Plaça Russell a Bloomsbury, el 1938. L'edifici de la biblioteca actual es va inaugurar el 1977, la Galeria Brunéi el 1995, i una extensió de l'edifici de la biblioteca es va obrir el 2004. Un nou campus a la Plaça Vernon d'Islington es va inaugurar el 2001.
SOAS és constantment qualificada com una de les deu millors institucions d'educació universitària als rànquings de les universitats britàniques. Els graduats a SOAS poden trobar-se arreu del món en posicions d'influència en àmbits acadèmics, diplomàcia, periodisme, govern, dret, institucions internacionals, organitzacions no governamentals, sector bancari i financer, art, mitjans de comunicació i educació.

## Referències

* ↑ «School of Oriental and African Studies (SOAS) guide», 21-03-2017. Arxivat de l'original el 2017-03-21. [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ «Sir Percival David Foundation of Chinese Art» (en anglès). The British Museum. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «Percival David Foundation of Chinese Art» (en anglès). The Arthur M. Sackler Gallery - Smithsonian Institution, 2016. Arxivat de l'original el 2022-01-12. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «EducationGuardian.co.uk | University guide», 01-09-2005. Arxivat de l'original el 2005-09-01. [Consulta: 10 desembre 2021].
# Æthelred

Æthelred o Aethelred és el nom dels següents personatges:
* Æthelred de Mèrcia, rei de Mèrcia (675 -704)
* Æthelred, senyor de Mèrcia (segle ix), governant successor del darrer rei de Mèrcia, Ceolwulf II
* Æthelred I
* Æthelred I de l'Ànglia Oriental, rei de l'Ànglia de l'Est en un període imprecís que podria anar de l'any 760 al 790, durant el qual aquest país va estar sotmès a vassallatge