OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ISO 3166-2

La norma ISO 3166-2 és la segona part de l'estàndard de l'ISO 3166. És un sistema de codis de país creat per a xifrar els noms de subdivisions dels països (entitats territorials), així com les àrees dependents. El propòsit de l'estàndard és establir una sèrie mundial d'abreviatures curtes per als llocs per al seu ús en etiquetes de paquets, envasos i altres objectes similars. Un codi alfanumèric curt pot servir per a indicar clarament una localització d'una forma més convenient i menys més ambigua que el topònim complet.
| Mida | Alfa | Numèric | Alfa-numèric |
| Constant 1 caràcter | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: AR, BO, CR, EC, FJ, GM, KI, KM, LS, LU, MG, NE, RW, SL, ST, TG, TM, VE | GA, IS, AT | PA |
| Constant 2 caràcters | Lliure: CH, US Parcialment lliure: AL, ID ISO - Copyright: Sense classificar: AE, AM, AU, BI, BJ, BN, BR, BS, BW, BY, CA, CD, CF, CL, CM, CV, CZ, DE, DJ, ER, ET, FI, GE, GH, GN, GT, GW, GY, HN, HT, HU, IN, IT, IQ, JO, KW, LA, LB, LR, LT, LV, LY, MD, MU, MW, NA, NG, NI, NL, NP, OM, PK, PL, QA, SB, SH, SK, SN, SO, SR, SV, SY, SZ, TJ, TL, UY, UZ, WS, YE, YU, ZA, ZW | Lliure: Parcialment lliure: TN ISO - Copyright: Sense classificar: BD, BG, BH, CI, CN, CU, CY, DO, DZ, EE, GR, HR, IR, JM, JP, KR, LK, MM, MY, NO, PT, SA, SD, TR, TZ, UA, UM, VN, ZM | Lliure: FR Sense classificar: BT |
| Constant 3 caràcters | Lliure: Parcialment lliure: KP ISO - Copyright: MA Sense classificar: AO, AF, BA, BE, BF, CS, FM, GB, KZ, MD, MH, MX, NZ, PE, PG, PH, TT, TW | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: DK, KE, SI, UG, VU | |
| Barrejat 1,2 caràcters | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: no system?: ES, GQ, IE, IL 1 per a regions, 2 per a capitals: KG 1 per a cabdals, 2 per a departments: RO 1 com regla general, 2 per a excepcions SE | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: KH | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: TH |
| Barrejat 2,3 caràcters | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: CO Sense classificar: ?:BZ, EG, TD 2 per a repúbliques, 3 per a ciutats, regions, districtes: RU 2 per a ciutats, 3 per a divisions subregionals: AZ 2 per a Capitals, 3 altres: ?? | | MR, MV |
| Barrejat 1,3 caràcters | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: MZ | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: MN | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar: ML |
| Barrejat 1,2,3 caràcters | | | Lliure: Parcialment lliure: ISO - Copyright: Sense classificar:CG, PY |
# Inta Ruka

Inta Ruka (Riga, 1958) és una fotògrafa letona.
Ruka va rebre una beca de la Fundació Hasselblad el 1998, el premi Spidola de la Fundació Cultura de Letònia el 1999 i una beca de la Vila Waldberta a Feldafing el 2002. Un any més tard, el Sindicat d'Artistes de Letònia la guardonà amb el premi de l'Any 2003.
Diverses exposicions internacionals importants van acollir les seves fotografies. El 1999, va participar en la 48a Biennal de Venècia que va permetre difondre el seu nom a nivell internacional. El 2006, el Centre de Fotografia a Istanbul va organitzar una gran exposició individual de les seves fotos. Fins a gener de 2007, les seves fotografies es mostraren en obres de Wolfgang Tillmans, Boris Mikhailov i altres autors, a l'exposició "A la cara de la Història: Fotògrafs europeus al segle XX" del Barbican Centre de Londres.
Durant més de dues dècades, ha fotografiat el poble letó (1984-2000), principalment a l'àrea rural de Balvi ("My Country People") i, posteriorment, cada vegada més, a la capital: Riga. A la col·lecció "Persones amb les que m'he trobat", entaulà converses amb persones desconegudes, per demanar-los un retrat. En canvi, en "El carrer Amalias 5", se centrà en els habitants d'un determinat conjunt d'apartaments de Riga. Fora del circuit turístic del pintoresc nucli antic, amb la seva extensa restauració, ofereix una visió sense disfresses de l'estat actual de Letònia des de la seva integració a la Unió Europea.
Entre els països de l'antic bloc soviètic, compartí el seu enfocament documental antropològic amb Antanas Sutkus i Boris Mikhailov; i a nivell internacional amb el dels estatunidencs Walker Evans i Dorothea Lange.

## Referències

* ↑ «The Photographer from Riga» (en anglès). Sveriges Television. [Consulta: 29 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Inta Ruka - Lloc web oficial
* Entrevista a la revista Studija (letó)
# Institut de Literatura Maksim Gorki

L'Institut de Literatura Maksim Gorki (rus: Литературный институт имени А. М. Горького Literaturnii institut imeni A. M. Gorkogo), és un centre d'ensenyament superior de Moscou, Rússia dedicat a les humanitats i a creació i traducció literària. Es va fundar el 1933 per iniciativa de Maksim Gorki, amb el nom d'Universitat de Tarda dels Treballadors i va rebre al seu nom actual en morir Gorki el 1936. Es poden realitzar cursos de manera presencial o a distància.

## Alumnat

* l'escriptor Tulusheva A VologdaTxinguiz Aitmàtov (novel·lista)
* Bel·la Akhmadúlina (poeta)
* Maria Arbàtova (escriptora)
* Víktor Astàfiev (novel·lista)
* Iuri Bóndarev (escriptor)
* Nambaryn Enjbayar (novel·lista, president de Mongòlia entre 2005 i 2009)
* Aleksandr Gàlitx (poeta)
* Rassul Gamzàtov (poeta)
* Anatoli Gavrílov (escriptor)
* Borís Golovin (poeta)
* Fazil Iskander (novel·lista)
* Oleg Khafízov (escriptor)
* Ismail Kadare (escriptor)
* Mikhaïl Matussovski (escriptor)
* Oleg Pàvlov (escriptor)
* Hovhannès Xiraz (poeta)
* Víktor Pelevin (novel·lista)
* Víktor Rózov (dramaturg)
* Iuri Trifonov (escriptor)
* Ievgueni Ievtuixenko (escriptor)
* Pàvel Bassinski (crític literari)
* Vassili Belov (escriptor)
* Iuri Bóndarev (escriptor)
* Ievgueni Dolmatovski (poeta)
* Iuri Kazakov (escriptor)
* Anatoli Kim (escriptor)
* Iuri Kuznetsov (poeta)
* Nikolai Rubtsov (poeta)
* Drago Siliqi (escriptor)
* Renata Verejanu (poeta)
* Konstantín Símonov (escriptor)
* Maithripala Sirisena, president de Sri Lanka

## Notes

* ↑ http://portal.unesco.org/culture/en/ev.php-URL_ID=20031&URL_DO=DO_PRINTPAGE&URL_SECTION=201.html

## Enllaços externs

* Web de l'Institut (rus)
# Illa Belitxi

Belitxi (en rus: Беличий Остров; Belichy Ostrov) és una petita illa de les illes Xantar, al mar d'Okhotsk. Administrativament pertany al Krai de Khabàrovsk, al Districte Federal de l'Extrem Orient de Rússia.

## Geografia

Té una longitud de 20,3 km i amb una amplada màxima d'uns 5 km, per una superfície de 70 km². La seva alçada màxima és de 453 msnm. Està cobert de boscos de làrix. Es troba al sud de l'illa Bolshoy Shantar, de la qual està separada per l'estret de Severo-Vostotxni, a l'est de Malyy Shantar i al nord de la península de Tugurski.

## Història

Entre 1857 i 1889 va ser freqüentada per baleners estatunidencs a la recerca de balenes de Groenlàndia. Forma part del Pac Nacional de les illes Xantar.

## Referències

* ↑ «Шантарские острова» (en rus). [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ «N-53». [Consulta: 22 juny 2019].
* ↑ «Ostrov Belichy». mapcarta.com. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ «Ostrov Belichy». chinci.com. Arxivat de l'original el 22 February 2014. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ «Ostrov Belichy». myfishmaps.com. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ Mary Frazier, of New Bedford, June 30, Aug. 24, 1857, June 27, July 1-2, 1859, Nicholson Whaling Collection; Florida, of Fairhaven, Aug. 3, 1860, One Whaling Family, Williams (1964); Java, of New Bedford, June 27, 1866, Kendall Whaling Museum; E. F. Herriman, of San Francisco, October 6, 1889, GBWL #761.
* ↑ «Шантарские острова (национальный парк)» (en rus). [Consulta: 21 setembre 2019].
# Illa Birnie

Birnie és l'illa més petita de les illes Fènix, a la república de Kiribati. És deshabitada.

## Geografia

Està situada a 100 km al sud-est de l'illa Canton i a 90 km al nord-oest de Rawaki. És una illa petita de corall, d'1,2 km de llarg i 0,5 km d'ample. La superfície total és de 0,2 km².
La llacuna interior està pràcticament seca, i tota l'illa està coberta de vegetació baixa. Hi ha una gran colònia d'aus marines. El 1975 va ser declarada reserva natural.

## Història

L'illa Birnie va ser descoberta, el 1823, pel balener de Londres Sydney Packet. El capità Emment li va posar el nom de la seva naviliera, Alexander Birnie & Co.
A la dècada del 1860 va ser reclamada pels Estats Units per extreure'n guano, però no es va arribar a explotar aquest recurs. El 1889 els britànics hi van declarar el protectorat. El 1937 es va incorporar a la colònia britànica de les illes Gilbert i Ellice, fins a la independència de Kiribati, el 1979.
# Illa de Borden

Illa de Borden (Borden Island) és una de les illes del grup de les illes de la Reina Elisabet, a l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, al nord del Canadà. Administrativament, l'illa està dividida en dos: la part occidental, quasi la totalitat de l'illa, pertany als Territoris del Nord-oest, i una de molt petita, la part més oriental, al territori autònom de Nunavut, sent la separació el meridià 110 W.

## Geografia

L'illa es troba a l'extrem occidental del grup de les illes de la Reina Elisabet, en un grup de tres illes obertes a l'oceà Àrtic. Es troba al nord de l'illa de Mackenzie King, de la qual la separa l'estret de Wilkins, de tan sols 18 km d'amplada, i a l'oest de l'illa Brock, a uns 36 km.
El mar del Príncep Gustave Adolf la separa de l'illa d'Ellef Ringnes.
La seva superfície és de 2.795 km², cosa que la converteix en l'11a de l'arxipèlag, la 30a del Canadà i la 171a del món. És una illa força plana, amb desnivells que ràrament superen els 100 metres.

## Història

El primer a arribar a l'illa, el 1916, fou l'explorador Vilhjalmur Stefansson, però no fou fins al 1947 quan, gràcies a un reconeixement aeri, es va veure existia l'estret de Wilkins que separava l'illa de Borden de l'illa de Mackenzie King. L'illa es va batejar en honor de Robert Borden, primer minestre del Canadà entre 1911 i 1920.

## Referències

* ↑ Stefansson, Vilhjalmur. The Friendly Arctic: The Story of Five Years in Polar Regions. New York: Macmillan, 1922.
* ↑ Thomson, Don W., Skyview Canada: A Story of Aerial Photography in Canada, R.B.W. Ltd: Ottawa, Canada, 1975, p. 130

## Bibliografia

* Geological Survey of Canada, John Adams, and Heather Penney. The 1956 June 3 Arctic Margin Earthquake Off Borden Island, Northwest Territories. Open file (Geological Survey of Canada), 2693. 1993.

## Enllaços externs

* Atles del Canadà on-line Arxivat 2008-09-02 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Illa de Borden a oceandots.com (anglès)
# Itanos

Itanos (llatí Itanus, grec Ίτανος) va ser una ciutat antiga de la costa nord-est de Creta, prop del cap Itanos. Segons Heròdot els colons de Tera (Thera, avui Santorí) que van fundar Cirene, devien el seu coneixement de la costa a un venedor de porpra d'Itanus anomenat Corobios. Les monedes de la ciutat presenten motius que recorden a una deessa fenícia.
L'actual municipi d'Ítanos, a la prefectura de Lassithi, porta el seu nom. Les restes arqueològiques de l'antiga ciutat es poden visitar a Erimopolis, en l'actual districte de Itanos.
Les restes arqueològiques són obertes al públic. Allà s'hi poden veure restes de cases, les muralles de la ciutat així com esglesies catòliques. S'hi varen trobar moltes inscripcions en Grec; la més famosa, guardada avui dia al monestir de Toplou, relata una decisió del senat romà sobre conflictes i disputes territorials d'Itanos amb les ciutats veïnes de Praisos i Ieràpetra.
Les restes han sigut excavades recentment per un equip internacional sota la supervisió de l'Escola Francesa d'Atenes i el Archaeological Ephoria.
* Lloses de la Basílica
* Basílica
* Vistes des de la Basílica

## Referències

* ↑ Syll.³ 685 - English translation at attalus.org.
* ↑ T. Kalpaxis et al., Travaux menés en collaboration avec l'Ecole française en 1994. Itanos (Crète orientale), Bulletin de Correspondance Hellénique CXIX, 1995, p. 713–736; E. GRECO et al., Travaux menés en collaboration avec l'Ecole française en 1996. Itanos (Crète orientale), Bulletin de Correspondance Hellénique CXXI, 1997, p. 809–824; E. GRECO et al., Travaux menés en collaboration avec l'Ecole française en 1997. Itanos (Crète orientale), Bulletin de Correspondance Hellénique CXXII, 1998, p. 585–602; Travaux menés en collaboration avec l'Ecole française en 1998. Itanos (Crète orientale), Bulletin de Correspondance Hellénique CXXIII, 1999, p. 515–530; Travaux menés en collaboration avec l'Ecole française en 1999. Itanos (Crète orientale), Bulletin de Correspondance Hellénique CXXIV, 2000, p. 547～559; Travaux menés en collaboration avec l'Ecole française en 2001. Itanos (Crète orientale), Bulletin de Correspondance Hellénique CXXVI, 2002, p.577–582.
# Itapebí

Itapebí (guaraní per a «pedra prima») és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada a l'oest del departament de Salto.
Es troba a 48 metres sobre el nivell del mar. Té una població d'aproximadament cent habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Isoperla inermis

Isoperla inermis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Bòsnia i Croàcia.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kacanski & P. Zwick, 1970. Mitt. Schweiz. ent. Ges. 43(1):1-16.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Diversity and distribution of stoneflies in the area of Plitvice Lakes National Park and along the Mediterranean river Cetina (Croatia) (anglès)
* ↑ Community structure and distribution of Ephemeroptera and Plecoptera larvae in lowland karst rivers in Slovenia (anglès)
* ↑ Aleksandar Popijac i Ignac Sivec. The Stonefly Fauna (Insecta: Plecoptera) of the Mediterranean River Cetina, Croatia. Entomol. Croat. 2010. Vol. 14. Num. 1-2: 103-120.

## Bibliografia

* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:240, 246.

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Ivanka pri Dunaji

Ivanka pri Dunaji és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Bratislava, a l'extrem occidental del país, prop de la frontera amb Àustria.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1209.

## Viles agermanades

* Pozořice, República Txeca
# Jacqueline Lölling

Jacqueline Lölling (Weidenau, 6 de febrer de 1995) és una esportista alemanya que competeix en skeleton.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2018 a Pyeongchang, obtenint una medalla de plata a la prova femenina. Ha guanyat 7 medalles als Campionats del Món de Bobsleigh i Skeleton (tres ors i quatre plates), més tres medalles als Campionats d'Europa de Skeleton (una de cada color).

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2018 | Pyeongchang | 2 | Individual |
| Campionat del Món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2015 | Winterberg | 2 | Individual |
| 2017 | Königssee | 1 | Individual |
| 2017 | Königssee | 1 | Equip mixt |
| 2019 | Whistler | 2 | Individual |
| 2020 | Alternberg | 1 | Equip mixt |
| 2021 | Alternberg | 2 | Individual |
| 2021 | Alternberg | 2 | Equip mixt |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2017 | Winterberg | 1 | Individual |
| 2018 | Igls | 2 | Individual |
| 2019 | Igls | 3 | Individual |

## Referències

* ↑ «Jacqueline Loelling» (en anglès britànic). IBSF. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Jacqueline Lölling» (en alemany). Team Deutschland. Arxivat de l'original el 2021-12-11. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Jacqueline LOELLING». COI. [Consulta: 11 desembre 2021].
# Jalalabad (desambiguació)

«Jalal-Abad, Jalilabad o Jalalabad» té aquests significats:
* Província de Jalal-Abad, província (oblast) del Kirguizstan
* Jalalabad (Nangarhar), ciutat de l'Afganistan a la província de Nangarhar a 150 km a l'est de Kabul
* Jalal-Abad, ciutat del Kirguizstan, capital de la província de Jalal-Abad
* Jalalabad, nom alternatiu de Sylhet, a Bangladesh.
# Jacques Palat

Jacques Palat (Sant Cebrià de Rosselló, 25 de maig del 1915 - 19 de novembre del 1961) va ser un jugador francès de rugbi a 15, tercera línia ala (de vegades centre) de l'USAP, la carrera del qual va ser d'una longevitat exemplar, il·lustrada per la seva participació en 8 finals sèniors.
Viticultor, va acabar la seva carrera esportiva al CS Bergusien.

## Palmarès

* 1 selecció en l'equip de França A, el 22 de maig de 1938 enfront Alemanya, batuda 8 a 5 a Bucarest
* Campió de França els anys 1938 i 1944
* Challenge Yves du Manoir el 1935
* Finalista del campionat de França els 1935 i 1939
* Finalista de la competició Yves du Manoir els 1936, 1937 i 1938

## Referències

* 1 2 «Jacques Palat (ESPN)» (en anglès). [Consulta: 21 febrer 2021].
* 1 2 3 4 «Fusió USP - Arlequins i nous títols 1933-1944». Penya trabucaires. Arxivat de l'original el 2021-02-14. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Jardí etnobotànic

El jardí etnobotànic té la funció d'acollir les plantes que tenen una relació estreta amb l'home. És un aparador pedagògic per a les plantes cerealistes, d'hort, aromàtiques, medicinals, tintorials i d'ús artesanal, conreades des del neolític que constitueixen les col·leccions que pot presentar.
La gestió jardí depèn d'una disciplina: l'etnobotànica, que estudia les relacions estretes que uneixen l'home amb la planta. Al jardí, les espècies vegetals constitueixen el suport d'un enfocament pedagògic atractiu de la història, l'evolució de l'agricultura, dels costums, de l'alimentació, i de les creences populars. El jardí etnobotànic fa una funció sociocultural massa sovint ignorada, contar la història de l'home. Les plantes es reuneixen en col·leccions temàtiques segons els seus usos.
# Jean Petit (futbolista belga)

* No s'ha de confondre amb Jean Petit (futbolista francès).
Jean Petit (25 de febrer de 1914 - 5 de juny de 1944) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1938. Defensà els colors de l'Standard de Liège.

## Referències

* ↑ Player caps at the site of the URBSFA Arxivat 25-5-2011 a Wayback Machine.
* ↑ «Player page at standard.be». Arxivat de l'original el 2012-09-12. [Consulta: 14 gener 2018].
# Jean Petit (sociòleg)

Jean Petit va ser un pedagog, sociòleg i psicòleg que, entre molts àmbits, va destacar per la implicació i l'apassionament en l'ensenyament de les llengües minoritzades a l'estat francès. Va defensar especialment l'alsacià, amb la publicació d'un bon grapat de llibres i articles i, fins i tot, peticions al primer ministre francès Lionel Jospin, el 2002.
Va ser professor de la Universitat de Reims i professor invitat permanent a la Universitat de Constança.
Els darrers anys de la seva vida els va passar a la Catalunya Nord, concretament a Sant Andreu de Sureda (el Vallespir), on participava en la defensa del català. També va intervenir, sovint, en el debat públic sobre l'ensenyament.

## Referències

* ↑ «S'ha mort Jean Petit, defensor de les llengües minoritàries a l'estat francès». Vilaweb, 15-04-2003. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Jasenov (Prešov)

* No s'ha de confondre amb Jasenov (Košice).
Jasenov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1279.
# Joan Ardèvol i Olivé

Joan Ardèvol i Olivé (Alforja, 27 de juny del 1861 - Cambrils, 28 de maig del 1941) fou un mestre que exercí la seva tasca a Cambrils entre 1884 i 1924. Feu els estudis primaris a Cambrils, i Magisteri a Tarragona i a Barcelona. Un cop titulat, es presentà a oposicions i guanyà plaça a la Seu d'Urgell. Poc després, obtingué el trasllat a Cambrils, on exercí quaranta anys fins a la jubilació. Ultra la seva tasca pedagògica, Ardèvol fundà el sindicat agrícola de la població (1902) i va ser president del Cercle Catòlic d'Obrers (1905).
El també mestre i alcalde de Cambrils, Josep Ortoneda i Budí, feu possible el 1961 la creació del primer col·legi públic a Cambrils, el Col·legi Joan Ardèvol, actualment Escola Joan Ardèvol, aplegant les diverses aules disseminades per la població. I pròximament Institut Escola Joan Ardèvol.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Ardèvol». Escola Joan Ardèvol. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Escola Joan Ardèvol de Cambrils Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
# Iset

Iset, o Isis, va ser una reina egípcia de la XVIII Dinastia. Va rebre el nom de la deessa Isis. Era esposa o concubina secundària de Tuthmosis II.

## Biografia

Iset era la mare de Tuthmosis III, l'únic fill de Tuthmosis II. El seu nom apareix esmentat a les venes de la mòmia del seu fill (mort l'11 de març de 1425 aC) i a una estàtua trobada a Karnak.
Iset en jeroglífic :
Tot i que en aquestes inscripcions a Iset se la defineix com a Gran Esposa Reial, durant el regnat de Tuthmosis II la Gran Esposa Reial va ser Hatxepsut. Tuthmosis II va morir el 1479 aC i, després de la seva mort, Hatxepsut va esdevenir regent del jove rei Tuthmosis III, que es va convertir en el cap dels exèrcits d'Egipte.
Hatxepsut va governar com a faraó fins a la seva mort el 1458 aC, quan el seu co-regent, Tuthmosis III, es va convertir en faraó. En aquell moment, Iset va rebre el títol de "Mare del rei" (ja que el seu fill s'havia convertit en faraó) i potser hauria estat designada també Esposa Reial si no ho havia estat ja anteriorment.
En el moment en què Tuthmosis III es va convertir en el faraó Neferure, la filla d'Hatxepsut i Tuthmosis II, era l'Esposa de Déu. Havia exercit aquest paper durant tot el regnat de la seva mare com a faraó. Neferure probablement es va casar amb Tuthmosis III, tot i que l'única evidència d'aquest matrimoni es troba en una estela que mostra la reina Satiah, el nom de la qual podria haver estat esculpit sobre el d'una altra reina precedent. La Gran Esposa Reial, Merit-Ra Hatshepsut, es va convertir en la mare del seu successor.
El seu fill Tuthmosis III representa a la seva mare diverses vegades a la seva tomba a la Vall dels Reis. A la KV34 hi ha representacions del rei amb diversos membres de la família femenina en un dels pilars. La seva mare, la reina Isiet, hi ocupa un lloc destacat. La reina Iset hi apareix representada darrere del seu fill a la barca. És etiquetada com la mare Isis del rei. Al registre situat a sota del vaixell, Tuthmosis III apareix aproximant-se a un arbre que representa la seva mare Iset. Darrere del rei veiem tres de les seves dones: les reines Merit-Ra, Sitiah, Nebtu i la seva filla Nefertari.
No se sap si Iset era concubina o una esposa secundària de Tuthmosis II. També va rebre el títol de "La dona de Déu", però probablement només a títol pòstum.

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 139.
* 1 2 3 Dodson i Hilton, 2004, p. 131.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 31.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Jean-Jules-Antoine Lecomte du Nouy

Jean-Jules-Antoine Lecomte du Nouy (París, 1842 - 1923); pintor i escultor francès d'estil orientalista. Va ser alumne de Charles Gleyre i Jean-Léon Gérôme.

## Biografia

Lecomte du Noüy era el fill de Jules Michel Lecomte i de Félicité Alexandrine du Noüy i germà de l'arquitecte francès André Lecomte du Noüy (1844-1914). Va ser successivament estudiant de Charles Gleyre (1806-1874), Émile Signoles (1804-1892) i, finalment, de Jean-Léon Gérôme (1824-1904). La seva obra Francesca de Rimini et Paolo dans la caverne va marcar el seu debut als salons a París el 1863, on exposà regularment cada any. El 1866, als 24 anys, va guanyar una medalla de per Invocation de Neptune i va guanyar un segon premi al Premi de Roma pel seu Mort de Jocaste
Un carrer que porta el seu nom a París des de 1932.
# Joan Bonacolsi

Joan Bonacolsi conegut per "Gambagrossa" fou fill de Pinamonte Bonacolsi. Fou membre del consell comunal de Màntua el 1272, i podestà de la ciutat el 1272, 1275, 1281 i 1288. El 1287 va ingressar a l'Orde Teutònic.
Va morir a Màntua el 1288.
Va deixar cinc fills: Bonaventura Bonacolsi, Guiu Bonacolsi, Rinald Bonacolsi, Berard Bonacolsi i Samaritana.