OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Friday the Thirteenth (pel·lícula de 1916)

Friday the Thirteenth (també titulada "Friday the 13th") és una pel·lícula muda de la World Film Corporation dirigida per Émile Chautard i protagonitzada per Robert Warwick i Gerda Holmes. Basada en un relat de Thomas W. Lawson, la pel·lícula es va estrenar el 18 de setembre de 1916. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

El jutge Lee Sands, un cavaller aristocràtic del sud, és arruïnat pel poderós magnat de Wall Street, Peter Brownley. Aleshores la seva filla Beulah intenta venjar-se i per això aconsegueix una feina al despatx de Peter. Arriba a obtenir informació secreta de Peter, que després el seu pare intenta utilitzar per reconstruir la seva pròpia fortuna i fer caure Peter. A l'oficina, Beulah coneix el fill de Peter, Robert, i s'enamoren a primera vista. Tot i això, Beulah continua enviant informació privilegiada clandestinament al seu pare. Robert l’acaba atrapant i la tanca a l’armari fins que tanca la borsa. Més tard, quan la deixa sortir, ella es disculpa i ell Robert perdona. Després comencen a planificar el seu matrimoni, cosa que condueix a una reconciliació entre Pere i el jutge.

## Repartiment

* Robert Warwick (Robert Brownley)
* Gerda Holmes (Beulah Sands)
* Clarence Harvey (Peter Brownley)
* Charles Brandt (jutge Lee Sands)
* Montagu Love (comte Varneloff)
* Lenore Harris (Simone Brownley.)

## Referències

* ↑ Denig, Lynde «“Friday, the Thirteenth”». The Moving Picture World, 23-09-1916, pàg. 1959.
* ↑ Eltonhead, Theodore Osborn «“Friday the Thirteenth”». Motion Picture News 14, 12, 23-09-1916, pàg. 1890.
* ↑ «Friday the Thirteenth (Peerless-World)». Moving Picture World, 23-09-1916, pàg. 1994.
* ↑ «Friday The Thirteenth» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database. [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ «Friday the 13th» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 18 gener 2021].

## Enllaços externs

* Friday the 13th al catàleg de l'American Film Institute
# Lauriacum

Lauriacum o Laureacum va ser una ciutat del nord del Nòric situada al punt on s'uneix el riu Anisius amb el Danubi, segons Ammià Marcel·lí i l'Itinerari d'Antoní. La Taula de Peutinger l'anomena Blaboriciacum.
En una inscripció dubtosa se l'esmenta com a Colonia Augusta Laureacum, i és possible que es fundés com una colònia romana. Era la ciutat més gran de la província i estava unida a Sírmium i a Taurunum, a Pannònia, per una via important.
Era seu de la Legió III Italica segons l'Itinerari d'Antoní o de la Legió II seons la Notitia Dignitatum. Era també l'estació més important de la flota del Danubi i residència del seu prefecte, i segurament un gran centre de fabricació d'armes. Com que no l'anomena cap autor anterior, es devia fundar durant el regnat de Marc Aureli.
Al segle iii a Lauriacum ja hi havia la seu d'un bisbe. Al segle v era un lloc ben fortificat, on es refugiava la gent dels voltants quan atacaven els alamans i els turingis. Al segle vi la van destruir els àvars, però se la va restaurar com a fortalesa de frontera, i aviat va caure en decadència.
Correspon a la moderna Lorch, amb un convent molt anomenat. Es troben ruïnes romanes a 1,5 km.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lauriacum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 juny 2022].
# La Llordella

La Llordella és una masia de tres plantes i baixos que aprofità el desnivell del terreny orientada a llevant i coberta amb teulada de doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana, la distribució d'obertures (finestres, eixides portes, etc.) és totalment simètrica. A tramuntana i ponent, un conjunt de diferents edificacions davant la lliça de la casa, formen un pati tancat, deixant l'era de batre fora de l'àmbit estricte de la casa. La masia construí la seva capella advocada a la Verge dels Dolors a llevant, dins l'estructura mateixa de la masia.
La construcció actual de la casa de Llordella és relativament moderna; una llinda a la porta de llevant ens informa detalladament: Ramon Llordella feu fer esta obra per Franco Esquius mestre de cases en 1868.

## Referències

* «Llordella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].
# La casa vella i fosca

La casa vella i fosca (títol original en anglès: The Old Dark House) és una comèdia de terror anglo-estatunidenca, dirigida per William Castle i esstrenada el 1963. És un remake del film de 1932, The Old Dark House, de James Whale. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tom Penderel, un estatunidenc instal·lat a Anglaterra on és venedor de cotxes, lliura un cotxe a un vell multimilionari excèntric, Jasper Femm, que viu en una estranya residència amb nombrosos membres de la seva família. Ara bé, quan arriba, se li anuncia que Jasper Femm acaba de morir. De cara a la tempesta que s'aixeca, li proposen passar la nit a la residència dels Femm ...

## Repartiment

* Tom Poston: Tom Penderel
* Robert Morley: Roderick Femm
* Janette Scott: Cecily Femm
* Joyce Grenfell: Agatha Femm
* Mervyn Johns: Petiphar Femm
* Fenella Fielding: Morgana Femm
* Peter Bull: Jasper Femm
* Danny Green: Morgan Femm
* John Harvey: el recepcionista

## Premis i nominacions
### Nominacions

* Premi Saturn a la millor col·lecció DVD

## Referències

* ↑ esadir.cat. La casa vella i fosca. esadir.cat.
* ↑ «The old dark house». The New York Times.
# Bona caça

Bona caça (títol original en alemany, Waidmannsheil) és un telefilm alemany de Felix Herzogenrath del 2018. És la sisena entrega de la sèrie de pel·lícules de ficció criminal d'ARD Més enllà del Nord amb Hinnerk Schönemann i Henny Reents en els papers principals. S'ha doblat al valencià per a À Punt, que va emetre'l per primer cop el 16 de juny de 2024.
El film es va rodar del 3 de maig a l'1 de juny de 2016 a Travemünde amb la península de Priwall, a l'illa de Fehmarn i a Hamburg i els seus voltants.
La primera emissió el 18 de gener de 2018 a Das Erste va assolir 6,67 milions d'espectadors i una quota de pantalla del 20,2 %.

## Referències

* ↑ Rainer Tittelbach: Schönemann, Reents, Lohse, Prager, Schmidt, Herzogenrath. Flüssiges Miteinander Filmkritik bei tittelbach.tv, abgerufen am 5. Januar 2019.
* ↑ «À Punt - Programació». [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Nord bei Nordwest – Waidmannsheil bei ndr.de (PDF), abgerufen am 5. Januar 2019.
* ↑ Nord bei Nordwest – Waidmannsheil Einschaltquote bei quotenmeter.de, abgerufen am 5. Jan. 2019.
# Fredy Hinestroza Arias

Fredy Hinestroza Arias (nascut el 5 d'abril de 1990) és un futbolista professional colombià que juga com a migcampista pel Reial Saragossa, cedit per La Equidad.

## Trajectòria esportiva

El 8 de juliol de 2014 Hinestroza va fitxar per primer cop amb un equip de fora de Colòmbia, i va anar al Getafe CF de La Liga, amb un contracte d'un any.

## Palmarès
### Club

* Primera divisió colombiana: Torneig Apertura 2011

## Referències

* ↑ «El colombiano Hinestroza, nuevo jugador del Getafe» (en castellà). Marca, 08-07-2014.

## Enllaços externs

* Fitxa a Soccerway
* Fitxa a Dimayor Arxivat 2014-08-10 a Wayback Machine. (castellà)
# La Roureda (Taradell)

La Roureda és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta basilical amb el carener perpendicular a la façana situada al migdia. Consta de PB, 1er. p. i golfes, el portal té la llinda apuntada i dues finestres que la flanquegen. Al 1er. p. tres finestres, la central de pedra, gres verdós, amb l'ampit de pedra i llinda datada (1871). A les golfes hi ha una finestra amb un pal al damunt i una corriola. A llevant presenta un cos de planta baixa cobert a una sola vessant amb un portal de totxo i llinda de fusta a la part de migdia. Al nord hi ha una finestra i una espiera, amb una finestra al 1er pis i una altra a les golfes. A ponent hi ha una finestra a la planta i una altra al 1er. p.
L'estat de conservació es mitjà.

## Història

Masia construïda vers el segle xix i abans anomenada Caseta d'en Prou.
La casa fou construïda en un indret guanyat al bosc de roures, de on deu provenir el topònim de la casa.
Fa pocs anys que la casa disfruta de llum i aigua que fins aleshores s'havia d'anar a buscar a la "Font d'en Deu". La zona de les rodalies es troba molt urbanitzada.
Edifici totalment reconstruït el 2016 (només han conservat la llinda de la porta i d'una finestra)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «La Roureda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Enric X de Reuss-Lobenstein

Enric X de Reuss-Lobenstein (en alemany Heinrich X Reuß zu Lobenstein) va néixer a Gera el 9 de setembre de 1621 i va morir a Lobenstein el 25 de gener de 1671. Era un noble alemany, fill del comte Enric II de Reuss-Gera (1572-1635) i de Magdalena de Schwarzburg-Rudolstadt (1580-1652).
Després de la mort del seu pare va quedar sota la tutela dels seus germans grans Enric II (1602-1670) i Enric III (1603-1640). Va completar la seva formació a la Universitat de Leipzig, de la qual més tard en va ser el Rector. El 1647 la casa de Reuss es va dividir, i Enric X va ser el fundador de la branca de Lobenstein. El 1653 era a la Dieta Imperial d'Augsburg, i va adquirir les possessions de Hirschberg de la família Beulwitz.

## Matrimoni i fills

El 24 d'octubre de 1647 es va casar a Schleiz amb Maria Sibil·la de Reuss-Obergreiz (1625-1675), filla del comte Enric IV (1597-1629) i de Juliana Elisabet de Salm-Neufville (1602-1653). El matrimoni va tenir dotze fills:
* Enric III (1648-1710), casat amb Maria Cristina de Leiningen-Westerburg (1650-1714).
* Enric V (1650-1672).
* Enric VI, nascut i mort el 1651.
* Enric VIII (1652-1711).
* Magdalena Dorotea (1653-1705).
* Enriqueta Juliana (1654-1728), casat amb Joan Albert de Biberstein.
* Ernestina Sofia, nascuda morta el 1656.
* Amàlia Cristina (1657-1660).
* Enric IX (1659-1660).
* Elionor (1661-1696), casada amb Joan Jordi III de Solms-Baruth (1630-1690).
* Frederica Sibil·la (1661-1728).
* Enric X (1662-1711), casat amb Edmunda Benigna de Solms-Laubach (1670-1732).

## Bibliografia

* Friedrich Majer: Chronik des fürstlichen Hauses der Reussen von Plauen. Weimar und Leipzig 1811 (Online)
* Oskar Ludwig Bernhard Wolff: Neues elegantestes Conversations-Lexicon für Gebildete aus allen Ständen. Bd. 4 (GoogleBooks)
* Heinrich X, Graf und Herr von Plauen. A: Zedlers Universal-Lexicon, Band 31, Leipzig 1742, Spalte 981–983.

## Enllaços externs

* http://gso.gbv.de
* http://awt.ancestrylibrary.com
# Alice E. Johnson

Alice E. Johnson (Fremont, 1862 - ibidem, 13 de febrer de 1936) va ser una arquitecta dels Estats Units d'Amèrica sent una de les primeres arquitectes a Ohio. Educada per son pare, va heretar el seu despatx quan aquest va faltar en 1901, i el va dirigir durant els següents 30 anys.

## Biografia

Alice E. Johnson va nàixer en 1862 a Fremont (Ohio). Era filla de John Carlton i Celia (el cognom de soltera de la qual era Sigler) Johnson. Va estudiar arquitectura amb son pare, qui es dedicava principalment a la construcció d'edificis públics, com jutjats, presons (com la Sandusky County Jail and Sheriff's House) i col·legis.
El Fremont City Directory llista a Alic E. Johnson como a arquitecta des de 1889, i en 1895 va ser l'encarregada de construir a Fremont la Trinity United Methodist Church al cantó entre els carrers Wayne i Court. L'església apareix com a edifici destacat en el llibre Art Work of Seneca and Sandusky Counties pel seu estil neogòtic. Quan son pare va morir en 1901 va prendre les regnes del despatx i va continuar amb els seus clients, i es va dedicar a construir tant edificis comercials com residencials. La revista Ohio Architect and Engineer va informar en 1903 que havia dissenyat una tanca per a David B. Love i una casa de maó i pedra per a W. B. Kridler. Va dissenyar i construir propietats al nord-oest d'Ohio i als estats veins.
Va morir el 13 de febrer de 1936 a la seua ciutat natal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Alice E. Johnson, One of Ohio's First Women Architects». Fremont: Rutherford B. Hayes Presidential Center, 03-03-2002. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2017. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ Everett, Homer. History of Sandusky County, Ohio: with portraits and biographies of prominent citizens and pioneers. Cleveland, Ohio: H. Z. Williams and Brothers, 1882, p. 831–832.
* 1 2 «Johnson Rites Set Saturday». The Sandusky Register [Sandusky, Ohio], 14-02-1936, p. 2 [Consulta: 4 octubre 2015].
# Gagarinita-(Ce)

La gagarinita-(Ce) (inicialment anomenada zajacita-(Ce)) és un mineral de la classe dels halurs. Anomenada en honor de Iuri Gagarin, el primer cosmonauta. Inicialment anomenada zajacita-(Ce) en honor del Dr. Ihor Stephan Zajac, el geòleg que va liderar l'exploració que va localitzar el mineral. Un sinònim del seu nom és el codi IMA1993-038. és l'anàleg de ceri de la gagarinita-(Y).

## Característiques

La gagarinita-(Ce) és un halur de fórmula química Na(REE$_x$Ca$_{1-x}$)(REE$_y$Ca$_{1-y}$)F₆. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz es troba classificada al grup 3.AB. (Halurs simples sense aigua). Comparteix grup amb els següents minerals: Fluorocronita, tolbachita, Sel·laïta, Cloromagnesita, coccinita, Scacchita, Fluorita, Frankdicksonita, Strontiofluorita, Tveitita-(Y), Gagarinita-(Y), lawrencita i Polezhaevaïta-(Ce).

## Formació i jaciments

S'ha descrit només a la seva localitat tipus, al Canadà.

## Referències

* ↑ «Gagarinite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].

## Bibliografia

* SCIBERRAS, M.J., LEVERETT, P., WILLIAMS, P.A., HIBBS, D.E., ROBERTS, A.C. & GRICE, J.D. (2011) The single-crystal X-ray study of zajacite-(Ce) and the redefinition of zajazite-(Ce) as gagarinite-(Ce). Canadian Mineralogist 49, 1111-1114.
# Lavaux

Comtat de Lavaux
Lavaux és una regió vinícola al cantó suís de Vaud al districte de Lavaux. Les terrasses que ocupen les vinyes van ser construïdes pels monjos fa 800 anys amb una superfície total de 830 hectàrees. La principal varietat de raïm que creix en aquests vinyes és la Chasselas. Les vinyes estan protegides per les lleis locals i des del juliol del 2007 pertanyen al Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Lavaux, Vineyard Terraces» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2021].
# Langfang

Langfang (xinès: 廊坊) és una ciutat a nivell de prefectura de la província de Hebei, a la República Popular de la Xina. Fins al 1973 era coneguda com a prefectura de Tianjin. Va ser rebatejada com a prefectura de Langfang després que Tianjin es convertís en municipalitat i finalment es va convertir en una ciutat a nivell de prefectura el 1988. Langfang està situada aproximadament a mig camí entre Pequín i Tianjin. Al cens del 2020, la població de Langfang era de 5.464.087 habitants, dels quals 1.147.591 vivien a l'àrea urbanitzada (o metropolitana) formada pels districtes de Guangyang i Anci; la seva superfície total és d'uns 6.417,28 km².

## Geografia

Langfang limita amb Baoding al sud-oest, Cangzhou al sud (ambdues ciutats a nivell de prefectura de Hebei), Pequín al nord i Tianjin a l'est. La ciutat de Sanhe i el comtat de Dachang Hui estan ara conurbats amb Pequín, de manera que formen part de la mateixa zona urbanitzada. Langfang és la ciutat a nivell de prefectura amb la superfície més petita de la província de Hebei.
Tenint en compte la seva posició entre les dues municipalitat de Pequín i Tianjin, Langfang és una ciutat relativament verda. La ciutat té nombrosos parcs. El carrer per a vianants de Langfang, de cinc quilòmetres de llargària, és ara el més llarg de la Xina. D'altra banda, la contaminació de l'aire és un problema greu i el 2013 es va classificar entre les 10 pitjors ciutats de la Xina per contaminació de l'aire, juntament amb altres 6 ciutats de Hebei, com Xingtai, Shijiazhuang, Baoding, Handan, Hengshui i Tangshan, es troben entre les 10 ciutats més contaminades de la Xina.

### L'exclavament "Tres comtats del nord"

L'exclavament dels "Tres Comtats del Nord de Langfang", separat de la resta de la província, és una part de la ciutat de Langfang. L'enclavament comprèn la ciutat de Sanhe, el comtat de Xianghe i el comtat autònom de Dachang Hui i es troba entre els municipis de Pequín i Tianjin.

## Administració

Langfang consta de 2 districtes a nivell de comtat, 2 ciutats a nivell de comtat, 5 comtats, 1 comtat autònom i una zona de desenvolupament econòmic:
* Districte Anci (安次区 Āncì Qū)
* Districte de Guangyang (广阳区)
* Ciutat de Bazhou (霸州市)
* Ciutat de Sanhe (三河市)
* Comtat de Gu'an (固安县)
* Comtat de Yongqing (永清县 Yǒngqīng Xiàn)
* Comtat de Xianghe (香河县 Xiānghé Xiàn)
* Comtat de Dacheng (大城县 Dàchéng Xiàn)
* Comtat de Wen'an (文安县)
* Comtat autònom de Dachang (大厂回族自治县)
* Àrea de desenvolupament econòmic i tecnològic de Langfang

## Referències

* ↑ newsmotion.org «Interactive Maps of China's Most–and Least–Polluted Places». Global Voices China. newsmotion.org, 27-02-2013 [Consulta: 1r setembre 2014]. Arxivat 3 de setembre 2014 a Wayback Machine.
# Lariniaria

Lariniaria és un gènere d'aranyes de la família Araneidae. Fou descrita el 1970 per Grasshoff. A data de 2017, només conté una espècie, Lariniaria argiopiformis, localitzada a la Rússia, Xina, Corea i el Japó.

## Referències

* ↑ «Araneidae». Museu d'Història Natural de Berna.
# Guerra submarina intensificada

La guerra submarina intensificada, és una forma de guerra submarina practicada per Alemanya en els primers mesos de 1916, que representa un compromís polític alemany entre les regles de dret de captura (De Iure Praedae), reconegudes internacionalment (i que van fer pràcticament ineficaços als submarins com a atacants de vaixells mercants) i la guerra submarina a ultrança (en la qual els submarins enfonsaven vaixells mercants que operaven en zones de guerra designades i sense previ avís, i sense preveure la seguretat dels passatgers o de la tripulació).
Alemanya va abandonar aquesta pràctica al maig de 1916 a causa de la pressió política dels Estats Units d'Amèrica que va sorgir després d'una sèrie d'incidents, sobretot l'atac del vaixell Sussex.

## Notes

* ↑ El terme és utilitzat per Erwin Seiche, en el qual es deixa clar que es tractava d'un règim significativament diferent al de la guerra submarina sense restriccions.
* ↑ Les regles del dret de captura indiquen que els submarins han d'anar per la superfície durant la recerca de vaixells mercants, i que abans d'enfonsar el vaixell s'ha de posar la seva tripulació en un lloc segur, llevat que el vaixell hagi mostrat una persistent negativa per a parar-se o una resistència activa.

## Referències

* ↑ Gardiner, 1985, p. 137.
* ↑ Holwitt, 2013, p. 5-6.
* ↑ Holwitt, 2013, p. 92.
* ↑ Holwitt, 2013, p. 93.
* ↑ Brigdeland, 2002, p. Cap. 6.

## Bibliografia

* Bridgeland, Tony. Outrage at Sea: Naval Atrocities in the First World War. Pen and Sword Books, 2002. ISBN 0-85052-877-1.
* Gardiner, Robert. Conway’s All the World's Fighting Ships, 1906-1921. Naval Institute Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5.
* Holwitt, Joel I. Execute against Japan: The U.S. Decision to Conduct Unrestricted Submarine Warfare (en anglès). Texas A&M University Press, 2013 (Williams-Ford Texas A&M University Military History Series (Book 121)). ISBN 978-1623490614.

## Vegeu també

* Guerra submarina
* Guerra submarina a ultrança
* Guerra de tontatge
* Promesa de Sussex
# Burnside (Illinois)

Burnside és una àrea no incorporada a Pilot Grove Township, al comtat de Hancock (Illinois), Estats Units. Burnside és a 40° 30′ 14″ N, 91° 06′ 01″ O﻿ / ﻿40.50389°N,91.10028°O﻿ / 40.50389; -91.10028 a un alçada de 646 peus sobre el nivell dels mar Burnside fou fundat el 1862, i anomenat en honor d'Ambrose Burnside, un oficial de ferrocarril.

## Notes

* ↑ «Burnside, Illinois». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.
* ↑ Illinois Central Magazine. Illinois Central Railroad Company, 1922, p. 45.
# Enric d'Antioquia-Poitiers

Enric de Antioquia-Poitiers (1198/1217 - 18/27 de juny de 1276), conegut alternativament com a Enric de Poitiers o Enric d'Antioquia, fou el fill de Bohemon IV d'Antioquia, príncep d'Antioquía i la seva primera esposa Plasència Embriaco del Gibelet.
El 1233 Enrique es va casar amb Isabel d'Antioquia, filla d'Hug I de Xipre i Alícia de Xampanya. El 1263 la seva esposa va ser nomenada regent de Jerusalem i, al seu torn va designar a Enric batlle del regne.
Enric i Isabel van tenir dos fills:
* Hug III de Xipre (1235-1284), també Hug I de Jerusalem.
* Margarita d'Antioquia (aprox. 1244-1308), casada el 1268 amb Joan de Montfort (+1283) però no van tenir fills. Després es va convertir en una monja a Xipre, i va ser enterrada a Nicòsia.
Els seus fills van adoptar el cognom matern de «Lusignan», fundant la Segona Casa de Lusignan.
Enric es va ofegar a la mar enfront de Tir al juny de 1276 mentre navegava cap a Trípoli en un vaixell alemany. El seu cos va ser recuperat i, després de la mort d'Hug III, tots dos van ser retornats a Nicòsia per ser enterrats.

## Referències

* 1 2 Runciman (1978), Vol. 3, p. 289.
* ↑ Amadi, p. 213.
* ↑ Chronica Albrici Monachi Trium Fontium 1233, MGH SS XXIII, p. 933.
* ↑ Amadi, p. 216.
# Alice Furlong

Alice Furlong (Old Bawn, 26 de novembre de 1866 – 1946) va ser una escriptora de contes, poeta i activista política irlandesa. També va treballar en publicacions irlandeses junt amb Douglas Hyde, que més endavant presidiria el país.

## Biografia

Va néixer a Old Bawn, prop de Tallaght, al comtat de Dublín. Era filla del periodista esportiu John Furlong. Es va formar com a infermera a l'Hospital Dr Steevens. En la dècada del 1890, el seu pare va sortir ferit en un accident d'una cursa i va acabar a la sala on atenia ella. Poc després, va morir el pare, i la mare dos mesos més tard. Les seves primeres contribucions literàries van ser amb 16 anys a l'Irish Monthly.
El 1899, Furlong va publicar Roses and Rue, ben valorat per Stopford Brooke, entre d'altres, i el 1907 Tales of Fairy Folk i Queens and Heroes. Els seus versos van aparèixer en diverses antologies. Va col·laborar en nombroses revistes, com ara Irish Monthly, Weekly Freeman, Chambers's Journal i Shan Van Vocht, dirigit per Alice Milligan i Anna Johnston (Ethna Carbery). Passat el 1916, va posar-se a estudiar irlandès, i als anys 20 va publicar-hi i traduir-hi poemes, i va sumar Irish Press a la llista de revistes en què va col·laborar.
El 1900, va fundar l'organització revolucionària femenina d'Inghinidhe na hÉireann, que Maud Gonne va dirigir. Furlong va ser elegida vicepresidenta de l'associació, talment com Jenny Wyse Power, Annie Egan i Anna Johnston.
Dues de les seves germanes, Katherine i Mary, també van escriure poesia, però van morir jóvens; mentre que una altra germana, Margaret, es va casar amb el compositor PJ McCall.

## Referències

* ↑ Russell, Matthew The Irish Monthly, 36, 421, 01-07-1908, pàg. 389-398. JSTOR: 20501372.
* 1 2 Stewart, Bruce. «Alice Furlong - Life». Index of Irish Authors. Ricorso. [Consulta: 17 setembre 2020].
* ↑ Steele, Karen Margaret. Women, press, and politics during the Irish revival. Syracuse University Press, 2007, p. 30. ISBN 9780815631415.
* ↑ Little, Arthur The Irish Monthly, 75, 886, 01-04-1947. JSTOR: 20515632.
* ↑ Coxhead, Elizabeth. Coxhead: Daughters of Erin, Five Women of the Irish Renaissance. Secker & Warburg, 1965, p. 44. OCLC 221610878.