OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Lauriston

El castell de Lauriston és un castell del segle xvi amb extensions del segle xix amb vista al fiord de Forth a la ciutat escocesa d'Edimburg.

## Història

La torre original va ser construïda al voltant de 1590 per sir Archibald Napier de Merchiston, pare de John Napier (1550-1617), descobridor dels logaritmes, i pel seu fill, també anomenat Archibald. Més tard, va albergar a l'economista John Law, a Andrew Rutherfurd i a Thomas Macknight Crawfurd de Cartsburn entre 1871 i 1902. L'any 1827, Thomas Allan, un banquer i enginyer de mines, va encarregar a William Burn expandir l'edifici en un estil jacobí.
William Reid, propietari de Morison and Co., va adquirir el castell l'any 1902 i va instal·lar-hi canonades modernes i electricitat. Juntament amb la seva esposa Margaret, va instal·lar una col·lecció de fins mobles i artesanies. Els Reids, com que no tenien hereus, van llegar la seva casa a Escòcia sota la condició que fos preservada intacta. La ciutat d'Edimburg ha administrat el castell des de la mort de Margaret Reid el 1926 i avui dia ofereix una mirada a la vida eduardiana en una casa de camp escocesa.
En algun moment durant les seves nombroses restauracions, es va instal·lar un horòscop tallat en pedra en la paret exterior, en la cantonada sud-occidental. L'horòscop va ser suposadament fet per John Napier per al seu germà. Pot ser vist en algunes imatges en la paret central, sota l'extrem esquerre de la torre-escala, prop del sòl.

## Disseny

Originalment, el castell de Lauriston va ser una torre medieval de pedra, amb planta en L i quatre pisos. A més, comptava amb una escala en una torre circular. L'any 1827, se li van fer extensions per convertir-ho en una casa pairal.

## Jardins

Els jardins en Lauriston inclouen un jardí japonès d'una hectàrea dissenyat per Takashi Sawano, inaugurat l'abril del 2002.
Des de la part posterior del castell, s'albiren el riu Forth i el Club de Croquet d'Edimburg i les seves tres pistes de croquet, que es troben entre el castell i el riu.

## Fantasmes

El castell de Lauriston, com a molts altres castells escocesos, està suposadament embruixat. Es diu que se senten sons de passos de fantasmes.

## Referències

* ↑ «Public Japanese Gardens: UK and Ireland Survey» (en anglès). Journal of Japanese Gardening, 35, septiembre-octubre 2003 [Consulta: 16 abril 2010].
* ↑ «Club History» (en anglès). Edinburgh Croquet Club, 2009. Arxivat de l'original el 10 de juliol de 2011. [Consulta: 16 abril 2010].
* ↑ «Looking for ghosts? Try the usual haunts» (en anglès). The Scotsman, 29-06-2004 [Consulta: 17 abril 2010].

## Enllaços externs

* Página Web oficial del castell de Lauriston
* Descripció de Lauriston amb imatges
# Elena (cràter)

Elena és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 17,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim italià, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Elena». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Cèl·lules HaCaT

Les cèl·lules HaCaT són una línia cel·lular de queratinòcits aneuploides de pell humana adulta transformats i immortalitzats espontàniament. És una línia cel·lular àmpliament utilitzada en recerca. Les cèl·lules HaCaT s'utilitzen per la seva alta capacitat per diferenciar-se i proliferar in vitro. El seu ús en recerca permet la caracterització del queratinòcit humà mitjançant un model que és reproduïble i que ha permès abordar diverses incògnites de la biologia cel·lular d'aquest tipus cel·lular. Aquestes cèl·lules han permès caracteritzar diversos processos, com ara la seva utilització com a sistema model del metabolisme de la vitamina D3 a la pell

## Origen

Els queratinòcits de pell humana són bastant resistents a la transformació in vitro, a diferència de les cèl·lules epidèrmiques de ratolí. La seva immortalització s'havia aconseguit fins aquest momenet mitjançant la transformació amb el virus SV40, però això havia generat sempre, línies cel·lulars amb una diferenciació alterada. No va ser fins que el grup de Petra Boukamp va aconseguir establir una línia de cèl·lules epitelials humanes transformades de manera espontània a partir de la pell adulta. La línia mantenia la capacitat de diferenciació epidèrmica completa. Aquesta línia cel·lular, les HaCaT, era òbviament immortal (superant els 140 passis), i mostrava un fenotip transformat in vitro (clonogènic sobre plàstic i sobre agar), però romania no tumorogènic. Les característiques de la línia cel·lular HaCaT mostraren clarament, que la transformació espontània dels queratinocits adults humans es podia produir in vitro com es va demostrar amb les cèl·lules HaCaT, i estava associada a alteracions cromosòmiques seqüencials, encara que no obligatòriament lligades a defectes majors de diferenciació.

## Referències

* 1 2 3 Boukamp, Petra; Petrussevska, Rule T.; Breitkreutz, Dirk; Hornung, Jiirgen; Markham, Alex; Fusenig, Norbert E. «Normal Keratinization in a Spontaneously Immortalized Aneuploid Human Keratinocyte Cell Line». The Journal of Cell Biology, 106, 3, 1988, pàg. 761–771.
* ↑ Schoop, Veronika M.; Mirancea, Nicolae; Fusenig, Norbert E. «Epidermal Organization and Differentiation of HaCaT Keratinocytes in Organotypic Coculture with Human Dermal Fibroblasts». Journal of Investigative Dermatology, 112, 3, 1999, pàg. 343–353.
* ↑ Schürer, N; Köhne, A; Schliep, V; Barlag, K; Goerz, G «Lipid composition and synthesis of HaCaT cells, an immortalized human keratinocyte line, in comparison with normal human adult keratinocytes». Experimental Dermatology, 2, 4, 1993, pàg. 179-85.
* ↑ Lehmann, B «HaCaT Cell Line as a Model System for Vitamin D3 Metabolism in Human Skin». Journal of Investigative Dermatology, 108, 1, 1997, pàg. 78-82.

## Enllaços externs

* Cellosaurus enllaç a HaCaT
# Charles Stewart Parnell

Charles Stewart Parnell (comtat de Wicklow 27 de juny de 1846 – Brighton, 6 d'octubre de 1891) fou un polític irlandès i una de les figures més importants de la política britànica del segle xix. Era fill d'un propietari angloirlandès protestant i d'una nord-americana.
Partidari de l'autogovern irlandès, des del 1875 fou elegit diputat a la Cambra dels Comuns pel comtat de Meath. Fou President de la Lliga Irlandesa de la Terra des del 1877, i perfeccionà la tàctica de l'obstruccionisme contra les autoritats britàniques. El 1879 aconseguí el suport dels dirigents de la Germandat Republicana Irlandesa, però lluità sense èxit contra la llei repressiva del 1800 per a posar fi a l'agitació camperola. Fou empresonat el 1881, acusat d'instigar l'assassinat de Lord Leitrim, però arribà a un compromís amb William Ewart Gladstone i rebé el suport del bisbat irlandès. Això no obstant, l'assassinat l'any 1882 del secretari per a Irlanda per part de l'Irish National Invincibles, facilità l'aplicació de noves lleis repressives. Gladstone, de nou en el poder el 1886, defensà les propostes de la Home Rule, però Parnell, acusat de terrorisme pel The Times i desprestigiat per la seva vida privada, fou deposat com a cap de la Lliga de la Terra el 1891 i va morir poc després.
Les relacions amb Katharine O'Shea, esposa separada d'un candidat que Parnell va imposar contra l'opinió dels seus, van originar molts comentaris negatius. Quan O'Shea va obtenir el divorci després de rebre una herència, Parnell va poder casar-se amb ella però l'Església catòlica li va retirar el suport i molts catòlics no el van votar. El moviment estava dividit definitivament.

## Referències

* ↑ A. J. P. Taylor. Politicians, Socialism, and Historians, 1980, p. 91.
# Catxa

En els jocs d'envit, una catxa, envit en fals, o bluf, és una aposta capciosa que un jugador fa per tal de confondre els seus adversaris. Fer una catxa consisteix a incrementar l'aposta inicial amb l'objectiu de fer veure que es té una mà millor que la que realment es té. D'aquesta manera s'aconsegueix intimidar els altres jugadors, i eventualment induir-los a retirar-se.

## Referències

* ↑ Entrada bluf al DIEC
# Chelon engeli

Chelon engeli és un peix teleosti de la família dels mugílids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 30 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de l'Àfrica oriental fins a les de les Illes Marqueses i Tuamotu.

## Referències

* ↑ «Chelon engeli». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casimir Baille

Casimir Baille (Perpinyà?, 1856 - Perpinyà?, gener del 1917) va ser compositor, pianista, Gran organista i director del Conservatori de Perpinyà. Està enterrat a la volta de la família de François PORTEIX, al cementiri " Saint-Martin" de Perpinya.

## Biografia

Baille provenia d'una família il·lustrada: era fill de Gabriel Baille (Sant Pau de Fenollet, 1832 - 1909), director del Conservatori de Perpinyà i compositor de música de cambra, i germà de l'arquitecte Léon Baille, que marcaria una època en l'arquitectura perpinyanenca. Estudià al Conservatoire National de Musique et de Déclamation de París, on el 1876 rebé un premi en composició musical i un altre en orgue. Com a alumne de l'escola de l'"Ècole de musique religieuse" fundada a París per Louis Niedermeyer i que dirigia Gustave Lefèvre, el 1876 obtingué el primer premi en composició musical i el diploma de mestre de capella i d'organista, però el 1874 ja havia estat distingit. Posteriorment, va ser professor de piano d'aquesta darrera (1878, 1880), tasca que compaginà amb la de concertista. El 1890 ja dirigia el Conservatori de Perpinyà.
Va ser compositor de peces per a piano, principalment. Juntament amb el seu germà Léon, va ser membre de la Société d'Etudes Catalanes.
Maurice Bouchor li dedicà Israël en Égypte. Étude sur un oratorio de G.F. Hændel (Paris: G.Fisbach, 1888), que redactà en forma de diàleg amb Baille com a interlocutor.

## Obres

* L'angélus. Pièce en un acte (1896, reescrita i reestrenada el 1899), òpera còmica per a piano, veus i cor, amb lletra de Georges Mitchell (Paris: Choudens, 1887)(facsímil modern Nabu Press, 2010 ISBN 978-1173138202)
* Au coin du feu, petit conte pour piano (1896)
* Barcarolle pour piano (1894)
* Blanche fête (1898), amb lletra de Georges Mitchell
* C'est a mon tour, chanson d'un trouvère (1877), amb lletra d'Emile Deschamps
* La chanson, amb lletra de Georges Mitchell (reproducció de la partitura i crítica)
* Chanson d'amour (1890), per a piano
* Chanson d'avril (1890), per a piano
* Credo (1877), a 4 veus amb acompanyament d'orquestra, 1r premi de composició del Conservatori Nacional de Música i Declamació 1876
* Mon coeur mignon (1898), lletra de Georges Mitchell
* Muette de Portici (1869)
* Musette (1896), per a piano
* Le Mystères d'Eleusis, Tobie, légende biblique en cinq tableaux (1889), sobre text de Maurice Bouchor
* Ramponette, opérette en trois actes (1897), música de Baille i Selim, llibret de M.A.Lenéka i A.Richard
* Sérénade pour piano, op. 15 (1882), dedicat a la seva germana Marguerite
* Te Deum laudamus, op. 20 (1894), per a orgue amb pedals obligats
* Tobie, légende biblique en trois actes (1899), lletra de Maurice Bouchor

## Enllaços externs

* Nota necrològica Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
# Claribel Kendall

Claribel Kendall (Denver, 23 de gener de 1889 - 17 d'abril de 1965) fou una matemàtica estatunidenca.
Nascuda a Denver (Colorado), Kendall va obtenir un BA i B.Ed. el 1912 i un mestratge el 1914 de la Universitat de Colorado. La seva tesi de mestratge va ser nomenada Preassociative syzygies en àlgebra lineal. Va ensenyar a la mateixa universitat que va estudiar des de 1913 fins a la seva jubilació el 1957.
Va obtenir el seu doctorat a la Universitat de Chicago el 1922, escrivint la seva tesi doctoral, Congruences determined by a given surface, sota el professor Ernest Julius Wilczynski. El treball, sobre una superfície definida per dos equacions diferencials, es va publicar al American Journal of Mathematics l'any següent.
Kendall va ser membre de l'Església de la Ciència Cristiana. Va ser secretària del capítol de l'UC de Phi Beta Kappa durant més de 30 anys i el capítol atorga premis en el seu nom.

## Premis

Kendall va rebre el Premi Robert L. Stearns per «assoliment o servei extraordinari» de la Universitat de Colorado, Boulder el 1957.

## Referències

* ↑ «Claribel Kendall». Agnes Scott College.
* ↑ «Claribel Kendall - The Mathematics Genealogy Project». Department of Mathematics, North Dakota State University.
* ↑ «Claribel Kendall». Agnes Scott College.
* ↑ «Robert L. Stearns Award» (en anglès), 22-06-2016. [Consulta: 24 març 2018].

## Bibliografia

* Louise S. Grinstein (Editor), Paul J. Campbell (Editor) (1987). Women of Mathematics: A Bio-Bibliographic Sourcebook. Greenwood Press, Nueva York. ISBN 978-0-313-24849-8. pp. 92–94.

## Enllaços externs

* «Biographies of Women Mathematicians».
* Green, Judy; LaDuke, Jeanne. Pioneering Women in American Mathematics — The Pre-1940 PhD's. 34. 1st. American Mathematical Society, The London Mathematical Society, 2008. ISBN 978-0-8218-4376-5. Biography on p.p. 324-326 of the Supplementary Material at AMS
# Clarias submarginatus

Clarias submarginatus és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud del Camerun i Zàmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cementiri de Manresa

El Cementiri de Manresa és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Façana monumental amb la porta principal decorada amb pilastres i gran cornisa, sota la qual hi ha un fris amb un baix relleu que representa Jesús pujant al Calvari.
Les parets laterals a dita porta estan decorades amb grans làpides. A l'interior, la porta reprodueix la façana d'un temple grec amb dues columnes de capitells dòrics i frontó triangular. A cada banda es desenvolupa un corredor amb columnes clàssiques (12 a cada costat) d'ordre toscà, fins a trobar l'església.
En aquests corredors hi ha practicats els nínxols, alguns de gran valor artístic.
Dins el recinte tancat pels pòrtics i l'entrada estant disseminats de manera ordenada els panteons i sepulcres familiars, alguns d'ells veritables obres d'arquitectura i escultura de gran qualitat que fan del conjunt un atractiu mostrari dels estils de finals del XIX i començaments del XX. Cal destacar: el sepulcre de la família Portabella i Argullol, construït per l'arquitecte Bernat Pejoan i l'escultor Josep Llimona; el panteó de la família Serra i Santamans, d'estil neoromànic, i el de la família Borràs, d'estil neogòtic.
La capella del cementiri és de composició i formalització clàssiques, molt adient al conjunt de la façana exterior-interior.

## Història

Projecte de l'edifici del 1846.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cementiri de Manresa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Clube DataRo de Ciclismo

L'equip Clube DataRo de Ciclismo, (codi UCI: DAT) és un equip ciclista brasiler. Entre el 2011 i el 2014 va tenir categoria Continental.

## Principals victòries

* Volta del Paranà: Renato Seabra (2007)
* Volta a l'Estat de São Paulo: Gregolry Panizo (2008)
* Giro a l'Interior de São Paulo: Renato Seabra (2010), Gregolry Panizo (2014)
* Volta a Gravataí: Renato Seabra (2011)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participà les temporades en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Amèrica Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2011 | 2n | Gregolry Panizo (2n) |
| 2012 | 34è | Rodrigo Araujo (229è) |
| 2013 | 11è | Kléber Ramos (79è) |
| 2014 | 10è | Gregolry Panizo (44è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* web oficial Arxivat 2013-05-20 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Centroscymnus

Centroscymnus és un gènere de taurons esqualiformes de la família Dalatiidae.

## Taxonomia

* Centroscymnus coelolepis
* Centroscymnus crepidater
* Centroscymnus cryptacanthus
* Centroscymnus macracanthus
* Centroscymnus owstoni
* Centroscymnus plunketi

## Referències

* Informació sobre aquest gènere de taurons. (anglès)
# Centruroides

Centruroides és un gènere d'escorpins de la família dels Bútids. Diverses espècies d'Amèrica del Nord són conegudes pel nom comú d'escorpí bordador. Nombroses espècies és troben extensament per tot el sud dels Estats Units, Mèxic, Amèrica Central, les Antilles i el nord d'Amèrica del Sud. Alguns són coneguts pel seus interessants patrons o grossa mida (entre els Bútids); gairebé tots mostren forta fluorescència sota il·luminació ultraviolada, excepte després de canviar la pell. Contenen moltes espècies altament verinoses, i es coneixen diverses morts per la seva picadura. El verí de l'escorpí mexicà Centruroides limpidus limpidus conté el neurotoxines Cll1 i Cll2.

## Taxonomia

El nombre d'espècies acceptat com a vàlid varia depenent l'estudi. El gènere és altament especiat, contenint com a mínim 70 espècies:

## Referències

* ↑ Sissom, W. D. & W. O. Lourenço «Còpia arxivada». Journal of Arachnology, 15, 1987, pàg. 11–28. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ Rein, J. O.. «Buthidae C. L. Koch, 1837». The Scorpion Files. Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Universitet. [Consulta: April 13, 2010].
* ↑ Teruel, R. & F. Kovařík Euscorpius, 97, 2010, pàg. 1–9.
# Centrosema

Centrosema és un gènere de planta de flors amb 97 espècies pertanyent a la família Fabaceae.

## Espècies seleccionades

* Centrosema acutifolium
* Centrosema angustifolium
* Centrosema arenarium
* Centrosema arenicola
* Centrosema bellum
* Centrosema bifidum
* Centrosema biflorum
* Centrosema brasilianum (L.) Benth.
* Centrosema dasyanthum Benth.
* Centrosema macranthum Hoehne
* Centrosema macrocarpum
* Centrosema plumerii (Turp. ex Pres.) Benth.
* Centrosema pubescens Benth.
* Centrosema sagittatum (Willd.) Brad.
* Centrosema vexillatum Benth.
* Centrosema virginianum
# Centrovarioplana tenuis

Centrovarioplana tenuis és una espècie de triclàdide marícola que habita l'Antàrtida. És l'única espècie coneguda de la família dels Centrovarioplananidae.

## Referències

* ↑ Tyler, Schilling, Hooge & Bush 2006 : Turbellarian taxonomic database. Version 1.5 Base de dades
* Westblad, 1952 : Turbellaria (exc. Kalyptorhynchia) of the Swedish South Polar Expedition 1901-1903. Further Zoological Results of the Swedish Antarctic Expedition, 1901-1903. Stockholm, Sweden.
# Coda (àlbum)

Coda és el novè i últim àlbum d'estudi de la banda de rock anglesa Led Zeppelin. Fou publicat el 1982, dos anys després de la dissolució de la banda a causa de la mort del bateria John Bonham. L'àlbum agrupa un seguit de pistes inèdites i inutilitzades enregistrades al llarg dels dotze anys de carrera de Led Zeppelin. El títol de l'àlbum prové del terme musical coda (el passatge final d'un moviment), en referència al fet que és el seu disc final.

## Personal
### Led Zeppelin

* John Bonham – bateria, percussió
* John Paul Jones – baix elèctric, piano, teclats
* Jimmy Page – guitarres acústica i elèctrica, procediments electrònics, producció
* Robert Plant – veu, harmònica

### Producció

* Barry Diament – masterització (Compact Disc original de 1988)
* Stuart Epps, Andy Johns, Eddie Kramer, Vic Maile, Leif Masses i John Timperley – enginyeria de so
* Peter Grant – producció executiva
* George Marino – remasterització (disc compacte)

## Notes

* ↑ Tot i que algunes fonts externes classifiquen Coda com a àlbum recopilatori, el segell discogràfic oficial de Led Zeppelin, Atlantic Records, el categoritza com a àlbum d'estudi. Vegeu per exemple les anotacions de Led Zeppelin Boxed Set 2 i l'adhesiu de la capsa de The Complete Studio Recordings.
# Codast

La roda de popa o codast (codastre) és un element estructural que continua la quilla a la popa. En els vaixells antics era una gran peça fosa que permetia allotjar l'hèlix en un lloc anomenat vànol, limitat pel codast de proa i el codast de popa. També, és un reforç de la quilla a popa.
Les seves parts més importants són:
* Alefrís: que el relliga a la quilla.
* Taló: que suporta el pes de la pala de timó.
* Tinter: allotjament per l'extrem de l'eix de la pala.
* Codast de popa: extrem de popa del codast i perpendicular de popa.
* Botzina: suport de l'eix porta hèlix.
* Codast de proa: que el vincula les traques del folre del buc.

## Referències

* ↑ La terminologia de construcció naval i el seu origen: mediterrani / atlàntic, Marcel Pujol i Hamelink https://www.raco.cat/index.php/Drassana/article/view/106823