OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# T-38

El T-38 va ser un tanc amfibi lleuger soviètic que va estar en servei en la II Guerra Mundial.

## Història

Dissenyat el 1936 als tallers AMO, el T-38 va ser un desenvolupament del primer T-37, que aquest últim estava basat en el tanc de reconeixement lleuger AMR 33 francès. El tanc va ser equipat amb un motor GAZ (Ford) i era barat de produir. A l'aigua, el vehicle funcionava amb un motor col·locat a la part del darrere.
Aquests tancs tenien un paper de suport a la infanteria i el reconeixement del terreny. El tanc T-38 tenia l'avantatge que era petit i una bona mobilitat, per tant estava capacitat per nedar. El T-38 també va ser utilitzat per afers aeris; durant les maniobres a Kíev el 1936, els tancs van ser transportats per bombarders Tupolev TB-3, muntats sota el fuselatge. Cada batalló d'infanteria tenia 38 T-38, amb 50 sent dissenyats per afers aeris. No obstant això, les limitacions del T-38 van sortir a la llum, i va ser substituït pel T-40, però com que ja s'acabava la Segona Guerra Mundial va fer que se'n produïssin poquets.
Es van construir uns 1.500 T-38, il·lustrant la importància dels tancs amfibis en l'Exèrcit Roig. Alguns van ser equipats amb canons de 20 mm ShVAK.

## Variants

* T-38RT (1937), versió equipada amb ràdio.
* OT-38 (1937), versió equipada amb llançaflames.
* T-38M1 (1937), prototip amb una complicada transmissió.
* T-38M2 (1938)
* T-38TU
* SU-45 (1936)
* T-38TT (1939), tanc experimental controlable per radiocontrol (teletank).

## Referències

* Bean, Tim & Will Fowler (2002) Russian Tanks of World War II - Stalin's Armored Might
* Bishop, Chris (1998) The Encyclopedia of Weapons of World War II
* Chamberlain, Peter & Chris Ellis (1972) Tanks of the World, 1915-1945
* Fleischer, Wolfgang (1999) Russian Tanks and Armored Vehicles 1917-1945
* Zaloga, Steven J.; James Grandsen. Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two. London: Arms and Armour Press, 1984. ISBN 0-85368-606-8.

## Enllaços externs

* Vehicles de la II Guerra Mundial
* OnWar Arxivat 2013-11-09 a Wayback Machine.
Vehicles blindats de combat (AFV) soviètics de la II Guerra Mundial :
Tancs
Tanquetes
Tancs amfibis
Tancs lleugers
T-27
T-37 · T-38 · T-40
T-26 · T-50 · T-60 · T-70 · T-80
Tancs ràpids
Tancs mitjans
Tancs pesats
BT-5 · BT-7 · BT-8
T-28 · T-34 · T-44
T-35 · KV-1/KV-2 · IS-2/IS-3
Cotxes blindats
D-8 · D-12 · D-13 · FAI · BA-10 · BA-11 · BA-20 · BA-21 · BA-3 · BA-6 · BA-27 · BA-64 · BA-I · LB-62 | LB-23
Amfibis
Tractors
PB-4 · PB-7 · BAD-2
BA-30
Artilleria autopropulsada
ZiS-30 · SU-5 · SU-76 · SU-85 · SU-100 · SU-122 · SU-152 · ISU-122 · ISU-152
Canons anti-aeris
ZSU-37 · T-60Z · T-70Z · T-90
Aerosans
ANT-IV · NKL-16 · NKL-26 · RF-8 · ASD-400
AFVs experimentals i millorats
Experimental
SU-14 · Tanc volador A-40 · T-43 · SU-100Y · PPG
Millorat
KhTZ-16 · IZ · NI
Tractors blindats
T-26T · Komsomolets :
# Camp Douglas

Camp Douglas és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 592 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Camp Douglas tenia 592 habitants, 242 habitatges, i 154 famílies. La densitat de població era de 240,6 habitants per km².
Dels 242 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 36% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.583 $ i la renda mediana per família de 44.038 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.324 $ mentre que les dones 21.607 $. La renda per capita de la població era de 17.919 $. Aproximadament el 2,6% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Camp Douglas» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Camp Douglas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Zafrilla

Zafrilla és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 153 | 139 | 122 | 123 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Schwannoma

Un schwannoma o neurilemmoma és un tumor de la beina del nervi generalment benigne compost de cèl·lules de Schwann, que normalment produeixen la beina de mielina (l'aïllant que cobreix els nervis perifèrics).

## Visió general

Els schwannomes tenen un creixement relativament lent. Per raons que encara no s'entenen, els schwannomes són majoritàriament benignes i menys de l'1% es fan malignes, degenerant en una forma de càncer coneguda com a neurofibrosarcoma. Aquestes masses es contenen generalment dins d'una càpsula, de manera que l'extirpació quirúrgica no és complicada.
Els schwannomes poden associar-se a neurofibromatosi tipus II, que pot ser deguda a una mutació de pèrdua de funció a la proteïna merlí. Tenen una S-100 universalment positiva, que és un marcador per a les cèl·lules d'origen cel·lular de la cresta neural.
Els schwannomes del cap i del coll són una incidència força comuna i es poden trobar de manera incidental en un 3-4% dels pacients en l'autòpsia. El més comú és un schwannoma vestibular, un tumor del nervi vestibulococlear que pot provocar tinnitus i pèrdua d'audició al costat afectat. Fora dels nervis cranials, es poden presentar schwannomes a les superfícies flexores de les extremitats. A la literatura s'han documentat casos rars d'aquests tumors al penis.

## Referències

* ↑ Termcat. 2024.
* ↑ Biswas, Deb «Extracranial head and neck schwannomas—A 10-year review». Auris Nasus Larynx, 34, 3, 01-09-2007, pàg. 353–359. DOI: 10.1016/j.anl.2007.01.006. PMID: 17376620.
* 1 2 Hanemann, CO «News on the genetics, epidemiology, medical care and translational research of Schwannomas». Journal of Neurology, 253, 12, 01-12-2006, pàg. 1533–1541. DOI: 10.1007/s00415-006-0347-0. PMID: 17219030.
* ↑ Nguyen, Austin Huy; Smith, Megan; Maranda, Eric; Punnen, Sanoj «Clinical Features and Treatment of Penile Schwannoma: A Systematic Review». Clinical Genitourinary Cancer, 14, 3, 24-12-2015, pàg. 198–202. DOI: 10.1016/j.clgc.2015.12.018. PMID: 26797586.
# Oreitia

Oreitia és un poble (concejo) de la Zona Rural Est de Vitòria, al territori històric d'Àlaba.

## Geografia

Situat a l'est del municipi, al marge dret del riu Dulantzi, al costat de la carretera local de Herraza a Agurain (A-4134) i a la línia de ferrocarril Madrid-Hendaia amb baixador; 3 km a l'oest d'Elburgo.

## Etimologia

Apareix com a Oretia en el Cartulari de San Millán de 1025, alterant la seva grafia a Oreytia en documentació de 1257, de nou Oretia en 1294 i l'actual Oreitia en documentació de 1331.

## Història

Al costat de Oreitia antigament va arribar a existir un hospital de pelegrins, prop del santuari de Nostra Senyora d'Estíbaliz. En 1138 es recull la donació al monestir de Nájera d'una casa que tenia a Oreitia María López de Estívariz, mentre que, segons una escriptura donada a Valladolid l'11 de maig de 1542, Atanasio de Ayala, va cedir a l'hospital de Santiago de Vitòria, entre altres béns, uns que posseïa a Oreitia.
Fou un dels 43 llogarets que s'uniren a Vitòria en diferents temps i ocasions, i que en segregar-se en 1840 la Quadrilla d'Añana va romandre en la Quadrilla de Vitoria. Durant l'Antic Règim pertanyia a la diòcesi de Calahorra, vicariat de Vitòria i arxiprestatge d'Armentia.

## Demografia

En 2014 Oreitia tenia 81 habitants, dels quals 43 eren homes i 38 dones. (INE 2014).
* Gràfica d'evolució demogràfica de Oreitia entre 2000 i 2014
* Població segons el padró municipal.

## Patrimoni Monumental

* Església parroquial catòlica sota l'advocació de San Julián i Santa Basilisa, proto-gòtic, remodelat en el segle XVI; amb torre neoclàssica aixecada per Juan de Echevarría cap a 1763 i portada del segle xiii
* Antiga Casa-forta, palau de Guevara-Lazarraga.
* Torre Blanca de Diego de Guevara y Lazarraga, gòtic tardà de mitjan segle xvi.
* Palau torrejat barroc d'Ortiz de Zárate.

## Bibliografia

* Arantza Cuesta Ezeiza, Interior de la iglesia de San Julián y Santa Basilisa de Oreitia Egilea, Gai monografikoa: Hezkuntza Izenburua.

## Referències

* ↑ Wikimapia Coordenades: Coordenades: 42° 51′ 27″ N 2° 33′ 28″ W
* ↑ Enciclopedia Auñamendi. «Oreitia. Nombre». [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ Sáenz de Ugarte, José Luis (1983). Alava pueblo a pueblo. Vitoria: Caja Provincial de Álava. Pág. 90
* ↑ Enciclopedia Auñamendi. «Oreitia. Historia». [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ Sebastián Miñano, Diccionario geográfico y estadístico de España y Portugal (1826-1829), volumen 11.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística. «Nomenclátor: Població del Padró Continu per Unitat Poblacional». [Consulta: 4 novembre 2015].
# Fritz Giese

Frederic Karl Edouard Giese (La Haia (Països baixos), 2 de gener, 1859 - Boston, 5 d'agost de 1896, Boston (Massachusetts (Estats Units), va ser un violoncel·lista neerlandès-americà. Fill del també violoncel·lista Joseph Giese.

## Biografia

Va estudiar amb el seu pare, des dels quatre anys a casa, i després al Conservatori de l'Haia. Als deu anys va debutar en públic interpretant un dels concerts de Bernhard Romberg. Més tard, després d'haver rebut una beca reial, va millorar les seves habilitats a Dresden amb Friedrich Grützmacher i a París amb Leon Jacquard. Després d'una gira per Dinamarca, Suècia i Noruega, va tornar als Països Baixos i va tocar durant un any en una de les orquestres d'Amsterdam.
El 1878 es va traslladar als Estats Units, establint-se a Boston, inicialment com a membre del "Mendelssohn Quintet". Com a part d'aquest grup va fer gires pels EUA, Canadà, Austràlia i Nova Zelanda. Després, durant un temps, va acompanyar la cantant Christina Nilsson en una gira de concerts. El 1884 es va incorporar a la composició original de l'Orquestra Simfònica de Boston, i un any més tard també es va incorporar a la composició original del "Quartet Kneisel". El 1889 va deixar Boston i va se rprofessor del "National Conservatory of America de Nova York".
Va morir d'alcoholisme.

## Referències

* ↑ https://nederlandsmuziekinstituut.nl/en/webexposities/archives-joseph-and-fritz-giese-cellists//от Arxivat 2024-01-23 a Wayback Machine. 4 июня 2018 на Wayback Machine /https://nederlandsmuziekinstituut.nl/en/webexposities/archives-joseph-and-fritz-giese-cellists/ Arxivat 2024-01-23 a Wayback Machine. Nederlands Muziek Instituut
# CDXML

CDXML és l'anàleg XML del tipus de fitxer binari CDX utilitzat per l'aplicació química ChemDraw de l'empresa CambridgeSoft. Es considera el format preferit per al desenvolupament futur.

## Referències

* ↑ Judson, Philip. Knowledge-based Expert Systems in Chemistry: Artificial Intelligence in Decision Making (en anglès). Royal Society of Chemistry, 2019-02-07, p. 77-78. ISBN 978-1-78801-471-7.
* ↑ Banville, Debra L. Chemical Information Mining: Facilitating Literature-Based Discovery (en anglès). CRC Press, 2008-12-15, p. 80. ISBN 978-1-4200-7650-9.

## Enllaços externs

* Arxivat 2007-11-04 a Wayback Machine., Documentació de l'especificació del fitxer
# Taules prutèniques

Les taules prutèniques (en llatí Prutenicae Tabulae, de Prutenia que significa Prússia) són unes taules astronòmiques de l'astrònom Erasmus Reinhold publicades el 1551. A vegades se les anomena taules prussianes perquè estaven dedicades a Albert I Duc de Prússia, que va fer de mecenes de Reinhold i en va finançar la impressió.
Reinhold va calcular aquestes noves taules astronòmiques basant-se en Nicolau Copèrnic, autor de De revolutionibus orbium coelestium (1543) i primer astrònom modern en defensar l'heliocentrisme. En els canons explicatius, Reinhold va utilitzar com a punt ràdix la posició de Saturn el dia de naixement del Duc, el 17 de maig de 1490. Amb aquestes taules, Reinhold intentava substituir les taules alfonsines; per això, va afegir unes taules redundants perquè els compiladors que estiguessin familiaritzats amb les taules alfonsines poguessin seguir els mateixos passos fàcilment. Algunes taules basades en les taules alfonsines van ser publicades després de la publicació de les taules prutèniques, com Primus liber tabellarum directionum (1554).
Encara que l'heliocentrisme copernicà no es va estendre gaire ràpid entre els astrònoms europeus, les taules prutèniques van esdevenir força populars en els països germano-parlants per motius nacionalistes i confessionals; i aquestes taules van establir la gran reputació de Copèrnic com a matemàtic i astrònom i van ajudar a estendre els mètodes de càlcul de les posicions dels astres de Copèrnic, encara que no la seva teoria heliocèntrica.
Les taules prutèniques van aconseguir substituir les taules alfonsines utilitzades durant més de 300 anys per mariners i exploradors marins. Christopher Clavius va utilitzar les taules prutèniques i l'obra de Copèrnic com a base per a la reforma del calendari gregorià.
Unes dècades més tard, Tycho Brahe i Johannes Kepler compilaran les taules rudolfines a Praga el 1627, basades en les observacions astronòmiques de Tycho Brahe, que eren les més extenses i acurades de l'època.
En època recent (1973) el professor Owen Gingerich (Universitat Harvard) ha descobert una còpia del De Revolutionibus profusament anotada (entre d'altres per Erasmus Reinhold), cosa que l'ha portat a estudiar la difusió i l'ús del llibre en les dècades posteriors a la publicació.

## Referències

* ↑ Gingerich, Owen «From Copernicus to Kepler: Heliocentrism as Model and as Reality» (en anglès). Proceedings of the American Philosophical Society, Vol. 117, Num. 6, 1973, pàg. 513-522. ISSN: 0003-049X.

## Bibliografia

* Owen Gingerich, «The role of Erasmus Reinhold and the Prutenic Tables in the dissemination of Copernican Theory», Studia Copernicana 6 (1973), 43-62.
* «The accuracy of ephemerides 1500-1800», Vistas in Astronomy 28 (1985), 339-42.
* «The Alphonsine tables in the age of printing», M. Comes et al. (eds) De astronomia Alphonsi Regis, Barcelona 1987, 89-95.

## Enllaços externs

* Prutenicae tabulae coelestium motuum Arxivat 2010-01-04 a Wayback Machine. (Universitat d'Estrasburg) (llatí)
* Erasmus Reinhold (alemany)
* Astronomical TablesArxivat 2012-04-01 a Wayback Machine. (Universitat de Cambridge) (anglès)
# Can Monistrol

Can Monistrol és una obra del municipi de Polinyà (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Datada de l'any 1700, actualment és propietat de la família Comadrán però hi viuen com a masovers la família Sala que es dediquen a la cria de cavalls. Recentment ha estat reconstruïda, per tant es troba en molt bon estat de conservació.

## Descripció

Can Monistrol sembla correspondre a la tipologia d'estructura basilical: cos central sobresortit i teulada a dos vessants amb els laterals més baixos i d'un sol vessant. Actualment, el vessant esquerra és tota d'un mateix nivell. A la façana s'hi diferencien planta baixa, primer pis i golfes. A la planta baixa, portal d'accés d'arc rodó de mig punt adovellat i obertures en forma rectangular, una a cada costat i corresponent a la distribució de l'espai en tres crugies. A la planta del pis, tres finestres rectangulars simètricament disposades. Són de simple factura i sense ornamentacions ; entre la finestra central i la del costat esquerre s'hi troba un rellotge de sol,del tipus "quadrant vertical", encara en funcionament, amb esgrafiats i pintat.
Les golfes, a la segona planta en un cos sobresortint, constituït per dues obertures amb arcs escarsers, a les que s'hi ha afegit una tercera finestra. La teulada queda definida en un vessant seguit, la de l'esquerra i un altre vessant a dos nivells de teulada. La coberta és de teules àrabs i carener perpendicular a la façana. Petit ràfec d'una sola filada de teules de caràcter ornamental. A cada costat de l'edifici existeixen cossos juxtaposats - de posterior realització- amb funcions de corrals i estables, així com magatzem per als estris de les feines agrícoles.

### Finestra

Situada a la façana principal al primer pis i sobre la porta d'arc de mig punt dovellat. és una finestra rectangular de proporcions considerables, amb pedres d'emmarcament i llinda treballada. Forma un arc rebaixat en degradació cap a l'interior, amb tres motllures. L'exterior acaba amb un element d'aspecte conopial i cap a la línia d'imposta hi ha dos caps esculturats i ornamentació floral. La segona i la tercera motllura continuen en dos columnes als brancals, amb uns petits capitells de motius vegetals i acaben en uns elements arquitectònics que les connecten amb l'ampit, motllurat en un sol bloc de pedra.

## Referències

* ↑ «Web de l'Ajuntament de Polinyà». Arxivat de l'original el 2009-03-04. [Consulta: 26 gener 2009].
* 1 2 3 «Can Monistrol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Zaganos Paixà

Zaganos Paixà (o Zaghanos Mehmed Paixà) fou un general i gran visir otomà.
Era d'origen esclau albanès o grec. Es va casar amb una filla de Murat II i fou el sogre del sultà Mehmet II que es va casar amb una filla seva. D'aquest darrer fou preceptor i conseller, al costat del segon visir Xihab al-Din Paixà. Va participar en el setge de Constantinoble del 1451 al 1453 i en aquesta data, quan ja estava a punt d'aixecar el setge per una possible intervenció occidental, el va persuadir de continuar. Després de la conquesta el gran visir Çandarli Halil Paixà (Djandarli Khalil Paixà, 1443-1453) fou executat (1 de juny de 1453) i el va succeir Zaganos Mehmed Paixà. Va obrir la tradició que els principals càrrecs estaven en mans d'esclaus dels sultans. Va participar de manera destacada a la construcció de Rumeli Hisari a la part europea del Bósfor.
El gran visir i el seu segon Xihab al-Din foren destituïts el 1456 i Zaganos enviat a l'exili a Anatòlia, i Mahmut Paixà Angelovitx va pujar a beglerbey de Rumèlia quan el seu oncle Karadja Beg (que tenia aquest càrrec) va morir al setge de Belgrad; fou també temporalment kadi asker mentre el titular Ali Efendi feia el pelegrinatge; pels seus èxits al setge de Belgrad se'l va nomenar visir sent a la vegada gran visir i beglerbey de Rumèlia vers 1456. Zaganos no va trigar a recuperar el favor del sultà sent nomenat governador de Gal·lípoli i després de Tessàlia i de Morea (els tres càrrecs entre 1457 i 1463).
El 1459 fou nomenat Kapudian-i derya al lloc d'Ismail Paixà i al front de les seves naus va atacar Samotràcia, Tasos i a partir de la primavera del 1460 va prendre part a la conquesta del despotat de Morea, Àtica i Beòcia; el darrer duc florentí d'Àtica Francesc II Acciaiuoli fou executat a Tebes el 1460. Les atrocitats comeses a Morea haurien provocat el seu cessament segons Chalcocondyles. El 1463 fou nomenat comandant en cap de l'exèrcit i segurament governador de Macedònia i va incloure al seu harem a Anna, filla del darrer emperador romà d'Orient de Trebisonda a la que va forçar a convertir-se a l'Islam.
Va morir vers el 1464.

## Bibliografia

* Alexios Savvides, Notes on Zaghanos Pasha's career, al Journal of Oriental and African Studies, X, Atenes, 1999.
Gran visir otomà :
# Sandra Knecht

Sandra Knecht (Berna, 24 de març de 1968) és una artista conceptual i d'art d'acció suïssa. Viu i treballa a Buus i Basilea i tracta principalment els temes de la identitat i la pàtria en la seva obra.

## Trajectòria

Knecht va treballar com a treballadora social durant 25 anys abans de decidir dedicar-se definitivament a l'art. Va estudiar a l'Schauspielakademie d'Ulm del 1992 al 1996 on es va diplomar en direcció teatral. Del 2011 al 2014 va estudiar a la Universitat de les Arts de Zuric.
El novembre de 2016, Knecht va instal·lar l'obra Chnächt a la zona del port de Basilea. La intenció de l'artista era crear una ciutat natal enmig d'un no-lloc amb el propòsit de cercar la seva identitat artística. El graner, que es va subhastar per un franc suís, es troba a Boncourt des de la dècada de 1930 i va ser desmantellat i reconstruït fidelment a l'original a la Uferstrasse de Basilea. L'edifici es va destinar a accions gastronòmiques: durant quatre anys, al Chnächt va tenir lloc una sèrie d'actes mensuals titulats «Immer wieder sonntags». L'artista va cuinar durant quatre anys cinc plats per a 30 persones sense utilitzar cap recepta i sense repetir cap plat.

## Bibliografia

* Pro Helvetia Schweizer Kulturstiftung: Sandra Knecht. Cahiers d’Artistes 2021. Edizioni Periferia Luzern, 2021, ISBN 978-3-907205-16-7.
* Sandra Knecht: Babel. Christoph Merian Verlag, 2021, ISBN 978-3-85616-954-1.

## Referències

* ↑ «Performancekunst - Kochend auf der Suche nach Heimat und Identität» (en alemany), 31-08-2017. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «CHNÄCHT-SCHEUNE, SANDRA KNECHT, BASEL, 2017 - Gwaertler». [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ https://www.bazonline.ch/das-chnaecht-wird-immer-wieder-zerstoert-148159950918
# Patronato (Santa Maria)

Patronato és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: Parque Residencial Padre Caetano, Patronato, Vila Dois de Novembro, Vila Guarani, Vila Plátano.

## Galeria de fotos

| Noal Juscelino Kubitschek | Noal | Noal |
| Juscelino Kubitschek | | Nossa Senhora de Fátima Duque de Caxias |
| Renascença | Renascença / Urlândia | Duque de Caxias |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# CDX

CDX té els següents significats:
* Consell dels Deu (del seu nom en italià Consiglio Dei X), òrgan de govern històric de la República de Venècia
* Índex d'incompliment creditici (del seu nom en anglès Credit Default indeX), derivat de crèdit usat per a la cobertura de riscos
* Ciclodextrina, oligosacàrid cíclic en forma de cadena de monosacàrids
* Format CDX (de l'acrònim en anglès ChemDraw eXchange), format dels fitxers de l'editor de molècules ChemDraw
* CDX també és el numeral romà del nombre 410
# Angu (cràter marcià)

Angu és un petit cràter d'impacte del planeta Mart situat a 20° nord i 105.6° est. L'impacte va causar un clavill de 2 quilòmetres de diàmetre. El nom va ser aprovat en 1988 per la Unió Astronòmica Internacional en honor d'un municipi de Zaire (actual República Democràtica del Congo).

## Referències

* ↑ "Angu (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Teodor Anioła

Teodor Anioła (Poznań, 4 de novembre de 1925 - Poznań, 10 de juliol de 1993) és un exfutbolista polonès de la dècada de 1950.
Fou 7 cops internacional amb la selecció polonesa. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Lech Poznań.

## Referències

* ↑ International career summary
* ↑ (polonès) lechpoznan