OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Macroscelides flavicaudatus

Macroscelides flavicaudatus és una espècie de mamífer de l'ordre de les musaranyes elefant. És endèmica de Namíbia. El seu hàbitat natural són les zones desèrtiques, incloent-hi el Namib i el pro-Namib, amb menys vegetació que els llocs on viu M. proboscideus. Durant molt de temps fou classificada com a subespècie de M. proboscideus, fins que el 2012 un estudi li atorgà el rang d'espècie pròpia basant-se en dades genètiques i morfològiques, la quasi-simpatria sense proves de flux gènic i diferències d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Dumbacher JP, Rathbun GB, Smit HA, Eiseb SJ (2012). «Phylogeny and Taxonomy of the Round-Eared Sengis or Elephant-Shrews, Genus Macroscelides (Mammalia, Afrotheria, Macroscelidea)». PLoS ONE 7(3): e32410. doi: 10.1371/journal.pone.0032410
* ↑ «Genus Macroscelides no longer monospecific». Sengis.org. (anglès)
# Maersk Line

Maersk Line és una empresa naviliera danesa i la filial operativa més gran de Maersk Group, un conglomerat empresarial danès. Va ser la companyia d'enviaments de contenidors més gran del món, tant per la mida de la flota com per la capacitat de càrrega durant més de 25 anys, fins que el gener de 2022 es va fer oficial que havia estat superada per Mediterranean Shipping Company.
Aplega aproximadament 31.600 treballadors, dels quals 7.000 són tripulants i 24.600 efectius de tramitació. Maersk Line opera més de 786 vaixells i té una capacitat de 4,1 milions de TEU. L'empresa es va fundar el 1928.
El 2012 va transportar 35 milions de contenidors, un 6% més que en 2011 i va aconseguir un guany econòmic de 461 milions de dòlars. El 2019 va transportar 12 milions de contenidors, una cinquena part de tots els contenidors del mon.

## Referències

* ↑ «MSC officially dethrones Maersk from the top of the container rankings» (en anglès americà), 06-01-2022. [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ «Alphaliner – Top 100 Operated Fleets As Per 25 September 2012». Alphaliner. Arxivat de l'original el 23 de maig 2017. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ Flemming, Emily Hansen. «Maersk To Cut Capacity and Raise Rates». Wall Street Journal, 25-09-2012. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Company Facts and Information». Maersk Line. Arxivat de l'original el de setembre 14, 2013. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «About Us - Milestones». Maersk Line. Arxivat de l'original el de juny 6, 2013. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Las 6 navieras "propietarias del mar"», 27-05-2013. [Consulta: 23 desembre 2013].
* ↑ Nag, Devanjana. «Big first for India! World's largest container shipping firm Maersk moves containers on NW-1 inland waterways» (en anglès). Financial Express, 13-02-2019. [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ «Maersk, la mayor naviera del mundo, se hunde en bolsa por la guerra comercial» (en castellà). El Economista, 21-02-2019. [Consulta: 8 novembre 2020].

## Vegeu també

* Llista de les empreses de transport de contenidors més grans

## Enllaços externs

* Maersk Line - Lloc web oficial
# Magistral d'escacs Ciutat de Barcelona de 2006

El Magistral d'escacs Ciutat de Barcelona de 2006 fou un torneig d'escacs que va tenir lloc entre els dies 19 i 27 d'octubre del 2006, jugat al Casino de Barcelona. El torneig va ser de categoria XIV, amb una mitjana d'Elo dels participants de 1593, i es va fer pel sistema lliga d'una volta a nou rondes. El GM cubà Leinier Domínguez va ser clarament el campió del torneig amb 8 punts de 9.

## Classificació

    11è Magistral Ciutat de Barcelona (2006) ParticipantsRating12345678910Punts 1 Leinier Domínguez2655*1½11111½18 2 Vassil Ivantxuk27410*011½11116½ 3 Oleg Korneev2657½1*0½½½1½15½ 4 Victor Bologan2659001*11½01½5 5 Julio Granda264600½0*011½14 6 Fernando Peralta25740½½01*0½½14 7 Marc Narciso Dublan251100½½01*½1½4 8 Josep Manuel López Martínez250800010½½*½13½ 9 Jan Timman2565½0½0½½0½*02½ 10 Josep Anton Lacasa Díaz2410000½00½01*2

## Referències

* ↑ «Magistral Ciutat de Barcelona- Casino Barcelona 2006». tabladeflandes.com. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2011. [Consulta: 21 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina web del Ciutat de Barcelona a la web de la FCE
# Mamblas

Mamblas és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 328 | 289 | 272 | 261 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Mammoth Spring

Mammoth Spring és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 1.147 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mammoth Spring tenia 1.147 habitants, 509 habitatges, i 350 famílies. La densitat de població era de 328 habitants/km².
Dels 509 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 29,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 22,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.588 $ i la renda mediana per família de 26.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.750 $ mentre que les dones 16.328 $. La renda per capita de la població era de 12.487 $. Entorn del 13,6% de les famílies i el 19,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mammoth Spring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mammoth Spring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Manfred Gerlach

Manfred Gerlach (Leipzig (República de Weimar), 8 de maig de 1928 - Berlín, 17 d'octubre de 2011) fou un polític alemany. En la seva joventut, durant la Segona Guerra Mundial formà part de la resistència de l'interior d'Alemanya al nazisme. Fou membre del Partit Liberal Democràtic d'Alemanya i un destacat polític de la República Democràtica Alemanya.
Des de 1949 fins a 1990, Mafred Gerlach fou membre de la Volkskammer de l'RDA i, a partir de 1960 fou un dels vicepresidents del Consell d'Estat.
El 1989 fou elegit president del Consell d'Estat i es convertí d'aquesta manera en el cap d'estat de la República Democràtica Alemanya, càrrec que ocupà fins a 1990.
Va morir el 17 d'octubre de 2011 a Berlín.

## Referències

* ↑ «Fallece Manfred Gerlach, el último presidente del Consejo de Estado de la RDA» (en castellà). ABC.es, 18-10-2011. [Consulta: 18 octubre 2011].
# Manuel de Villaflor

Manuel de Villaflor (València, ? - Madrid, 1707) fou compositor i intèrpret per als teatres de Madrid a la última dècada del segle xvii i els primers anys dels segle xviii. Es va casar amb l'actriu Sabina Pascual, van tenir dos fills (Ramon i Manuel) i una filla (Rita). Rita es va convertir en actriu professional, mentre que Ramon va esdevenir cantant, violinista i actor. En 1690 Villaflor ja treballava a Madrid. El 1699 formava part de la companyia de Carlos Vallejo com a músic principal i va compondre la música per a la reposició de l'auto "El laberinto del mundo" de Calderón per a Corpus Christi. La seva música per a aquesta auto inclou diverses cançons, un cor, un duo i un recitatiu per a la figura de Mentira. Durant aquest any també actuava a la festa de sarsuela "Júpiter y yo" o "Los cielos premian desdenes", escrita per Lazua i interpretada per al carnaval a la cort.
En 1700 va col·laborar amb la companyia de Juan de Cárdenas i va compondre música per a les reposicions de dos autos de Calderón. En 1701 i 1703 ell i la seva dona van formar la seva pròpia companyia, coneguda indistintament com de Sabina Pascual i de Manuel de Villaflor, i ell va actuar amb ella a les temporades de 1705 i 1706. El fet que formaren la seva pròpia companyia mostrava les seves habilitats pràctiques i administratives, i de la reputació de la que gaudia entre els seus amics. Així ho demostra també el fet que fos l'administrador principal de la Cofradía de Nuestra Señora de la Novena, el gremi d'actors, a 1692, 1701, 1702, 1704 i 1705. És probable que Villaflor componguera i actuara en nombroses sarsueles i comèdies per a la cort i per als escenaris públics durant els més de quinze anys durant els que va ser músic teatral a Madrid. Les seves obres es conserven a la Catedral de Palma, la Biblioteca de Catalunya, Biblioteca Nacional de Madrid, Biblioteca de l'Estat de Califòrnia a Sutro, San Francisco, Biblioteca Nacional de Mèxic i al fons musical CMar (Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar).

## Bibliografia

* Louise K. Stein: Song of Mortals, Dialogues of the Gods.
* Music and Theatre in Sevententh-Century Spain, Oxford, Clarendon Press, 1993.
* Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 2002, vol. 10.

## Referències

* ↑ «Obres de Manuel de Villaflor a l'IFMuC».
# Luziola

Luziola és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Luziola alabamensis Chapm.
* Luziola caespitosa Swallen
* Luziola divergens Swallen
* Luziola gracillima Prodoehl
* Luziola pusilla S. Moore
# Tom Vermeer

Tom Vermeer (Maastricht, 28 de desembre de 1985) és un ciclista neerlandès que competeix professionalment des del 2011. Actualment corre per l'equip Team Differdange-Losch.

## Palmarès

* 2013
** 1r al Tour d'Overijssel
** Vencedor d'una etapa al Tour de Loir i Cher
* 2014
** 1r a la Midden-Brabant Poort Omloop

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Vassilisk Gnédov

Vassili Ivànovitx Gnédov (rus: Васи́лий Ива́нович Гне́дов AFI /vɐˈsʲilʲɪj ɪˈvanəvʲɪtɕ ˈɡnʲɛdəf/ ( escolteu-ne la pronunciació en rus)), conegut habitualment pel seu nom de ploma Vassilisk Gnédov (rus: Васили́ск Гне́дов AFI /vəsʲɪˈlʲisk ˈɡnʲedəf/ ( escolteu-ne la pronunciació en rus); 3 de març de 1890 — 20 de novembre de 1978), fou un dels més radicals poetes experimentals del futurisme rus, tot i que no tan prolífic com els seus col·legues.
Gnédov és conegut principalment pel seu Poema de la fi, que consistia en el seu títol per si sol en una pàgina en blanc, i que el poeta va recitar a l'escenari usant un gest silenciós. La col·lecció de la qual procedeix, La mort de l'art (1913), contenia quinze poemes molt curts que van reduir gradualment de la mida d'una línia, a una paraula, una lletra, i en última instància al Poema de la fi. El poema ha estat comparada amb la pintura de Kazimir Malévitx Quadrat negre (1915), la composició silenciosa 4′33″ de John Cage (1952), i amb el minimalisme en general.
Tot i que formà del grup ego-futurista, la poesia de Gnédov estava molt més a prop en l'estil del grup dels cubofuturistes, que incloïa Velimir Khlébnikov, Vladímir Maiakovski i Aleksei Krutxónikh. Els seus altres treballs es van caracteritzar per llenguatge experimental (incloent neologisme s tipus zaum), l'ús de paraules col·loquials, dialectals, o bé ucraïneses, i un subjecte líric desafiant i estrident. Nombrosos incidents reportats a la premsa russa el 1913 i 1914 van fer guanyar a Gnédov la reputació de ser un tafaner. No obstant això, el seu objectiu declarat en aquell moment era "invertir i renovar la literatura, per mostrar nous camins".
La malaltia, el servei militar a la Primera Guerra Mundial, la neurosi de guerra posterior a la Revolució Russa i la repressió política a la dècada de 1930, pràcticament el van silenciar. El 1936 va ser detingut i va passar vint anys en diversos camps de treball. Després del seu alliberament dels camps soviètics el 1956, Gnédov va continuar escrivint, però no es va publicar res de nou abans de la seva mort el 1978. Poetes contemporanis avantguardistes com Sergue Segai (que ha escrit sobre Gnédov i va publicar la seva obra) i Ri Níkonova el consideren un important precursor i col·laborador de la modernitat a Rússia.

## Enllaços externs

* Selecció de poemes (rus)
# Mullion

Mullion (AFI ['mʌljən]) és una població a la costa sud de Cornualla, a la Gran Bretanya. És a la península de Lizard, a uns 8 km al sud de Helston. Al davant, a uns 800 m de la costa, té un illot deshabitat anomenat illot de Mullion, que és una zona protegida de nidificació d'ocells.

## Referències

* ↑ Harvey, Edmund George. Mullyon: Its History, Scenery and Antiquities (en anglès). Dyllansow Truran, 1984. ISBN 978-0-907566-70-0.
* ↑ Explorer Map 103 – The Lizard. A2. Southampton: Ordnance Survey, 2010. ISBN 978-0-319-24117-2.
# Halicampus boothae

Halicampus boothae és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 3-30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Comores, Honshu (Japó), l'Illa de Lord Howe, l'Illa Norfolk, les Illes Chesterfield, Fiji i Tonga.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Francis, M.P. i J.E. Randall, 1993. Further additions to the fish faunas of Lord Howe and Norfolk Islands, Southwest Pacific Ocean. Pac. Sci. 47(2):118-135.
* ↑ Francis, M.P., 1993. Checklist of the coastal fishes of Lord Howe, Norfolk, and Kermadec Islands, Southwest Pacific Ocean. Pac. Sci. 47(2):136-170.
* ↑ Kulbicki, M., J.E. Randall i J. Rivaton, 1994. Checklist of the fishes of the Chesterfield Islands (Coral Sea). Micronesica 27(1/2):1-43.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
# Granucillo

Granucillo és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 331 | 288 | 229 | 235 |
# Albag

Albag o Albaq foren dos districtes de Vaspurakan, coneguts com a Gran i Petit Albag. El Gran Albag, al nord, estava format per la primera part de la vall del riu Albaq a la riba del qual hi havia la capital Adamakert o Hadamakert. Limitava al nord amb l'Anzakhi Tsor, a l'oest amb el Terpatuniq al sud amb l'Aqe (zona central entre els dos Albag) i a l'est amb el Zarehavan. El Petit Albag al sud, era la segona part de la vall del riu i la fortalesa principal era la de Zelmar. Limitava al nord amb l'Aqe, al sud amb l'Aitvanq i Motolanq, a l'est el Vorsiranq o Orsiranq i a l'oest el Tshauq.
L'Albag fou saquejat per l'emir de Manazkert Ala al-Djahapi el 850. Yusuf ben Abu Said ben Marwazi va entrar al districte d'Albag el 851 i va acampar a Adamakert saquejant la regió però la princesa Rhipsime Bagratuní, dona del príncep de Vaspurakan, li va oferir regals i li va assegurar la lleialtat dels Artsruní (que al·legaven que només es queixaven dels alts impostos) i Yusuf va evacuar el país.
El 852 Bogha al-Khabir es va llançar contra Gurguèn Artsruní, germà del príncep Ashot de Vaspurakan. Gurguèn es va refugiar al Orsitaniq (al Albag) a la vila de Thov a la vall del Arianlidj (Llac de la Sang). Gurguèn va encarregar a sa mare Rhipsime de negociar, però no va reeixir i finalment va haver de presentar combat que va guanyar. Llavors va demanar audiència a Bogha i aquest el va reconèixer com a príncep de Vaspurakan al lloc de son germà Ashot. Només proclamat Bogha va fer traïció i el va fer agafar i carregar de cadenes i el va enviar a Samarra junt amb la mare Rhipsime.
El 887 a la mort del príncep Grigor Derenik l'Albag va passar al seu fill petit Gurguèn. Vers el 901 Gurguèn (que estava com a ostatge pel seu germà gran el príncep Sargis a la cort de l'emir d'Arran Afshin al-Sadj, junt amb el nakharar Shahpuh Amatuni) es va escapar de Bardaa i va tornar a Vaspurakan. Furiós Afshin va marxar contra Van. Sargis i els seus germans Gagik i Gurguèn es van retirar cap al petit Albag. Afshin va anar en persona al Albag en persecució dels prínceps. Va arribar fins al sud, a Adamakert; a prop d'allà, a Kakenik, s'havia fet fort el príncep Sargis. Afshin hi va enviar el seu eunuc Hivor. Es va lliurar un combat de resultat incert, ja que l'historiador Tomàs Artsruní diu que van ser derrotats, fets presoners i morts mentre que l'anomenat "el continuador de Tomàs" diu que els musulmans es van retirar. Afshin va deixar guarnicions a Vaspurakan i va tornar a Bardaa però va morir el març del 901.
Mort Sargis el 904 l'Albag va quedar integrat en el principat de son germà Gurguèn que es va establir a Adamakert i va lluitar contra els musulmans a la Corduena.
Vers el 938 o poc després els dailemites van arribar fins a la regió i van saquejar Adamakert i l'Albag, estenent-se fins a l'Andzevatxik.

## Bibliografia

* Gérard Dédéyan (dir.), Histoire du peuple arménien, Privat, Toulouse, 2007 ISBN 978-2-7089-6874-5
# Afrana

Afrana és un gènere de granotes de la família Ranidae.

## Taxonomia

* Afrana amieti (Laurent, 1976)
* Afrana angolensis (Bocage, 1866)
* Afrana desaegeri (Laurent, 1972)
* Afrana dracomontana (Channing, 1978)
* Afrana fuscigula (Duméril & Bibron, 1841)
* Afrana inyangae (Poynton, 1966)
* Afrana johnstoni (Günther, 1894)
* Afrana ruwenzorica (Laurent, 1972)
* Afrana vandijki (Visser & Channing, 1997)
* Afrana wittei (Angel, 1924)

## Referències

* IUCN (anglès)
# Afrana dracomontana

Afrana dracomontana és una espècie de granota que viu a Lesotho i, possiblement també, a Sud-àfrica.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Minter, L. & Channing, A. 2004. Afrana dracomontana. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Alonso de Madrid

Alonso de Madrid és el nom dels següents personatges:
* Alonso de Madrid (agustí) (m. 1562) advocat i religiós castellà.
* Alonso de Madrid (franciscà) (ca. 1485-ca. 1535) religiós i escriptor espiritual castellà.
* Alonso de Madrid (mínim) (ca. 1536-1622) religiós castellà
# Manifest contra la mort de l'esperit i de la terra

El Manifest contra la mort de l'esperit i de la terra va ser un text publicat a la revista El Cultural el 19 de juny de 2002. Llançat per Álvaro Mutis i Javier Ruiz Portella i descrit com una iniciativa per promoure les idees de la Nouvelle Droite, el text condemnava el «desencantament del món» i l'«anihilació de la vida de l'esperit», amb els autors preocupats per «la desaparició d'aquest alè pel qual els homes s'afirmen com a homes i no només com a entitats orgàniques» buscant obrir un debat intel·lectual entre figures de diferents posicions.
Els suports van sobrepassar un perfil propi de la Nova Dreta, concorrent entre els signants intel·lectuals vinculats tant a la dreta com a l'esquerra. Alguns dels suports amb un perfil més acusadament neodretà, la majoria dels quals ja havien participat en iniciatives prèvies com el Projecte Cultural Aurora, Hespérides i Nihil Obstat; concretament Abel Posse, Fernando Sánchez Dragó, Isidro Juan Palacios i José Javier Esparza, es van convertir en el nucli aglutinant al voltant del qual es va constituir el Grup Manifest.
Originalment en castellà, entre 2002 i 2004 el manifest es va traduir a l'àrab, al català, a l'anglès, a l'italià i al francès.

## Notes

* ↑ Els firmants en van ser: Álvaro Mutis, Abel Posse, Adolfo Prego de Oliver y Tolivar, Alain de Benoist, Albert Boadella, Alberto Buela, Aquilino Duque, Beatriz de Moura, Carmen Posadas, Dante Bertini, Eduardo García Aguilar, Elena Santiago, Esperanza López Parada, Eugenio Montejo, Eugenio Trías, Felipe Juaristi Galdós, Félix Rosado, Fernando Sánchez Dragó, Hugo Celso Felipe Mansilla, Ilya Galán, Iñaki Ezquerra, Javier Nart, Javier Ruiz Portella, Joan Margarit, Jon Juaristi, José Javier Esparza, José Ramón Ripoll, Jorge Ruiz Dueñas, José Corredor Matheos, José Luis Giménez-Frontín, José Luis Molinuevo; Josep Maria Subirachs, Joumana Haddad, Juan Antonio Rodríguez Tous, Juan Pablo Fusi, Juan Pedro Quiñonero, Julio Martínez Mesanza, Latifo Kassidi, Laura Freixas, Lola Beccaria, Lourdes Cirlot, Luis Alberto de Cuenca, Luis Antonio de Villena, Luis Racionero, Manuel de Lope, Miguel Rodríguez-Acosta, Mihály Dés, Muhsin Al-Ramli, Néstor Montezanti, Oriol Bohigas, Pere Gimferrer, Pilar Gómez Bedate, Pío Moa, Ramón Irigoyen, Raimon Ribera, Salvador Pániker, Tuga Tarle, William L. Siemens i Zoé Valdés.

## Referències

* ↑ Juliá, 2014, p. 115-120.
* ↑ Juliá, 2014, p. 115–120.
* ↑ González Cuevas, 2010, p. 276–277.
* ↑ González Cuevas, 2010, p. 277.
* 1 2 Sanromán, 2006.

## Bibliografia

* González Cuevas, Pedro Carlos «Las "otras" derechas en la España actual. Teólogos, "racionalistas" y neoderechistas». Bulletin d'Histoire Contemporaine de l'Espagne. Publications de l'université de Provence [Aix-en-Provence], 44, pàg. 276–277. ISSN: 0987-4135.
* Juliá, Santos. Nosotros, los abajo firmantes. Una historia de España a través de manifiestos y protestas (1896–2013). Barcelona: Galaxia Gutemberg, 2014.
* Sanromán, Diego L. «Contra la muerte del espíritu: últimos avatares de una nouvelle droite a la española». Nómadas. Critical Journal of Social and Juridical Sciences, 13, 1, 2006. ISSN: 1578-6730.