OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fra Gomita

Fra Gomita fou frare menor, se sap que era nascut a Sardenya, que va viure al segle xiii i que morí a Sàsser. Va ser un polític italià, principalment conegut com a personatge de la Divina Comèdia de Dante Alighieri, on és mencionat en el cant XXII de l'Infern, i està situat a la cinquena fossa del vuitè cercle, entre els estafadors o baraters.
En realitat, Dante no es troba directament amb ell, però és citat per un dels seus companys de martiri, Ciampolo de Navarra, qui el defineix com:
«Aquell fou fra Gomita,
el de Gallura, vaixell de tot frau,
que agafà els enemics del seu senyor
i els va tractar tan bé que tots el lloen.
Rebé diners i els soltà d'amagat,
tal com diu ell; i també en altres càrrecs
va traficar, no poc sinó a l'engròs.»
(Infern Cant XXII vv.81-87)
Però el perfil definit pel maliciós Ciampolo de Navarra (un perfil d'entès, gairebé com un "expert") bull i fermenta amb ironia admirativa cap a Fra Gomita. Contents els presoners per haver sortit de la presó sense massa dificultats, inclús sense judici formal, d'amagat (els va deixar anar en secret); content el frare per haver-los munyit materialment (els va treure diners): i d'això parla complagut amb els companys de pena ("tal com diu ell").
Fou vicari i home de confiança d'Ugolino (anomenat Nino) dels Visconti de Pisa, senyor del jutjat de Gallura entre 1275 i 1296 (Sardenya, sota l'administració pisana, estava dividida en quatre circumscripcions o jutjats). El nostre frare s'aprofitava descaradament de la gran candidesa i de les absències interminables del seu senyor; tant que en un cert moment es va permetre alliberar alguns importants presoners prèvia entrega d'una gran quantitat de diners. Nino Visconti es va veure obligat a tornar a l'illa i penjar-lo.

## Bibliografia

* Vittorio Sermonti, Inferno, Rizzoli 2001. Sermonti, Vittorio. Canto Ventiduesimo. Supervisione de Gianfranco Contini. L'Inferno di Dante. Rizzoli 2001. 2a ed. 07- 2015. Rizzoli Milano. Italià, "pp. 445-446". BUR classici. ISBN 978-88-17-07584-8.
* Mira, Joan Francesc. Cant XXII. Infern versió de la Divina Comèdia. Dante Alighieri, Primera Ed. Proa 2000; 02- 2010. Edicions 62. Barcelona. Català. "pp.278 - 279". Col·lecció labutxaca. ISBN 978-84-9930-058-0. Tota repetició en català de les paraules del cant han estat preses d'aquesta versió (entre cometes).
* Gomita di Piero Camporesi - Enciclopedia Dantesca (1970): {{format ref}} http://www.treccani.it/enciclopedia/gomita_%28Enciclopedia-Dantesca%29/
# Euríbates

Euríbates (en llatí Eurybates, en grec antic Εὐρυβάτης), fou un militar d'Argos, comandant d'un cos de mil voluntaris enviats en ajut d'Egina en la guerra contra Atenes, just abans de la invasió persa (primera part del segle v aC). Va desafiar a quatre atenencs a un combat singular, i en va matar a tres però va ser mort pel quart, Sofanes. Ho explica Heròdot.

## Referències

* ↑ Eurybates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 108
# Rofiac de las Corbièras

Rofiac de las Corbièras (en francès Rouffiac-des-Corbières) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània.
# Jacques Pellegrin

Jacques Pellegrin (París, 12 de juny de 1873 - París, 12 d'agost de 1944) va ser un zoòleg francès.
El 1894, després d'estudiar la història natural, es va començar a preparar per obtenir a la càtedra de zoologia (rèptils i peixos) en el Museu Nacional d'Història Natural de París, amb Léon Vaillant (1834-1914). Va obtenir el doctorat de medecina el 1899 i de la ciència el 1904. El 1908 va ser adscrit a la càtedra de zoologia del museu. Fa moltes missions a l'estranger abans de convertir-se en director adjunt del museu el 1927, i el 1937 va reemplaçar a Louis Roule (1861-1942) en la càtedra d'herpetologia i d'ictiologia del museu. Va publicar més de sis-cents articles i llibres científics i descriu prop de 350 espècies noves. El 1917 es va convertir en president de la Societat Zoològica de França.
L'abreviatura Pellegrin s'utilitza per indicar a Jacques Pellegrin com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.

## Algunes espècies identificades

* Campylomormyrus phantasticus (Pellegrin, 1927)
* Ichthyborus monodi (Pellegrin, 1927)
* Marcusenius ntemensis (Pellegrin, 1927)
* Mugil bananensis (Pellegrin, 1927)
* Teleogramma monogramma (Pellegrin, 1927)

## Bibliografia selectiva

* Les Poissons vénéneux, Paris, 1899
* Contribution à l'étude anatomique, biologique et taxinomique des poissons de la famille des Cichlidés, Lille, Le Bigot frères, 1904
* Les Poissons d'eaux douces de l'Indo-Chine, conférence faite au Muséum d'histoire naturelle, Paris, Augustin Challamel, 1907
* Les Poissons des lacs des hauts plateaux de l'Amérique du Sud, Paris, Imprimerie nationale, 1907
* Zoologie appliquée en France et aux colonies, avec Victor Cayla, Paris, H. Dunod et E. Pinat, 1907
* Les Poissons des eaux douces de l'Afrique du Nord française : Maroc, Algérie, Tunisie, Sahara, Paris, E. Larose, 1921
* Poissons du Chiloango et du Congo recueillis par l'expédition du Dr H. Schouteden : 1920-1922, 1928
* Voyage zoologique d'Henri Gadeau de Kerville en Asie-Mineure (avril-mai 1912), 1928
* Les Poissons des eaux douces de Madagascar et des îles voisines (Comores, Seychelles, Mascareignes), 1933
* Vol. III : Poissons des eaux douces. Espèces françaises, in Petit atlas des poissons, Paris, N. Boubée, 1943

## Referències

* ↑ Arxius de l'estat civil de Paris, acte de naixement no 6/1497/1873.
# CATO

CATO (acrònim en anglès de Catapult Assisted Take-Off, «enlairament assistit per catapulta») se sol donar en portaavions. Aquests poden disposar d'una catapulta al llarg de la coberta, i sota d'ella hi ha un pistó que funciona a pressió, que s'encarrega que la catapulta funcioni. L'avió es lliga a la llançadora mitjançant un cable d'acer que el tensa un engranatge i, quan tot està preparat, la catapulta entra en funcionament llançant l'avió en pocs segons a una velocitat superior a la que seria necessària per aconseguir la sustentació.
Els enlairaments assistits utilitzen sistemes per posar en l'aire l'avió. Les possibles raons són:
* Que el pes de l'avió excedeixi el pes màxim d'enlairament.
* Que l'avió no tingui potència suficient.
* Que la longitud de la pista d'aterratge i enlairament disponible sigui insuficient.
* Una combinació de les anteriors.
En el cas de planadors també es considera enlairament assistit, ja que, en no tenir motor, són incapaços de sortir sense ajuda.
Amb el temps, Estats Units ha substituït els sistemes a pressió de les catapultes per un tipus de motor d'inducció electromagnètic anomenat EMALS ( Electromagnetic Aircraft Launch System ), que en català significa sistema electromagnètic de llançament d'avions. El seu funcionament consisteix en una ona electromagnètica que viatja pel motor de la llançadora, i propulsa l'avió al llarg de tota la longitud de la pista d'una manera més progressiva.
A l'hora d'aterrar, el mecanisme de la catapulta també ajuda, ja que els avions que prenen terra porten un ganxo que s'enganxa al cable d'acer i aquest es tensa automàticament, reduint la velocitat de l'avió fins que aquest s'atura completament. Si l'avió que pretén aterrar als portaavions no s'enganxa al cable d'acer, procedirà a recórrer tota la pista i enlairar-se de nou, i d'aquí a tornar-ho a intentar.

## Referències

* ↑ Grant, R.G.. Flight: The Complete History of Aviation (en anglès). Dorling Kindersley Ltd, 2017, p. 28. ISBN Dorling Kindersley Ltd.

## Vegeu també

* CTOL: enlairament i aterratge convencionals.
* STOL: enlairament i aterratge curts.
* STOVL: enlairament curt i aterratge vertical.
* VTOHL: enlairament vertical i aterratge horitzontal.
* VTOL: enlairament i aterratge vertical.
* V/STOL: enlairament i aterratge vertical/curt.
* STOBAR: enlairament curt però recuperació mitjançant detenció.
* CATOBAR: enlairament assistit per catapulta però recuperació mitjançant detenció.
* CATO : enlairament assistit per catapulta.
* JATO/RATO: enlairament assistit per reactors/coets.
* ZLL/ZLTO: enlairament de llargària zero.
# Lemoore Station

Lemoore Station és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 5.749 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lemoore Station tenia 5.749 habitants, 1.309 habitatges, i 1.286 famílies. La densitat de població era de 524,8 habitants/km².
Dels 1.309 habitatges en un 80,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 92,2% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 1,7% no eren unitats familiars. En l'1,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,4% tenia menys de 18 anys, un 26,4% entre 18 i 24, un 36,7% entre 25 i 44, un 1,3% de 45 a 60 i un 0,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 158,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.449 $ i la renda mediana per família de 30.407 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.035 $ mentre que les dones 20.144 $. La renda per capita de la població era de 12.682 $. Entorn del 5,7% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lemoore Station». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lemoore Station». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Steffen Mauersberger

Steffen Mauersberger (Zschopau, 28 de desembre de 1953 - 3 de gener de 2000), conegut familiarment com a "Maui", fou un pilot d'enduro alemany. El 1976 va guanyar el Campionat d'Europa en la categoria de 75 cc i el 1982 va formar part de la selecció de la RDA que va guanyar el vas d'argent als ISDE, celebrats a Považská Bystrica (Txecoslovàquia).

## Carrera esportiva

Steffen Mauersberger va començar a competir el 1973 i aquell any va guanyar el campionat júnior de la RDA en la cilindrada de 250 cc. La temporada següent va rivalitzar amb Manfred Jäger i Fred Willamowski a la categoria superior. El 1975 va ingressar al motoclub de la Motorradwerk Zschopau al manillar d'una Simson de 75 cc, amb la qual fou subcampió de la RDA i va obtenir la victòria individual de la cilindrada als ISDT d'aquell any, celebrats a l'Illa de Man.
El 1976 va ser el seu any més reeixit. Amb victòries a França, Catalunya, Txecoslovàquia i Àustria va guanyar el Campionat d'Europa d'Enduro de 75 cc. Al campionat de la RDA tornà a ser segon i als ISDT de Zeltweg (Àustria) fou tercer al Trofeu amb l'equip de la RDA. El 1977 fou tercer al campionat d'Europa, subcampió de la RDA i segon al Vas als ISDT. L'any següent fou tercer al campionat d'Europa i novament subcampió de la RDA. El 1979 va tornar a quedar segon amb l'equip alemany oriental del Vas als ISDT, celebrats a Neunkirchen. El 1981, als antigament anomenats ISDT i ara ja ISDE, celebrats a l'illa d'Elba, va ser tercer al Trofeu. El 1982, a Txecoslovàquia, va tornar a integrar l'equip per al Vas d'argent i el va guanyar.
El 1983, de nou seleccionat per a l'equip del vas, es va haver de perdre la prova a causa d'una lesió patida arran de la caiguda al Rund um Zschopau. Aquesta lesió va posar fi també a la seva carrera esportiva, tot i que es va mantenir vinculat a l'esport de l'enduro com a director d'equips. El 1990, l'any de la darrera aparició d'un equip de la RDA als ISDE, Mauersberger va substituir Walter Winkler com a director de l'equip de la RDA per al Trofeu.

## Palmarès

* 1 Campionat d'Europa de 75 cc (1976)
* 1 Campionat júnior de la RDA de 250 cc (1973)
* 2 Victòries als ISDT:
** 1 Victòria de classe en 75 cc (1975)
** 1 Victòria per equips al vas d'argent (1982)

## Referències

* ↑ Ottinger, Steffen. «Internationale Sechstagefahrt 2012». A: Die Geschichte seit 1913 (en alemany). Chemnitz: HB-Werbung und Verlag GmbH & Co. KG, 2012, p. 59 i s. ISBN 978-3000395666.
* ↑ «Weitere Entwicklung» (PDF) (en alemany). Stadtkurier. Amtsblatt der Motorradstadt Zschopau und deren Ortsteile, 23-11-2017, pàg. 21.
* ↑ Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). vol. 1. Chemnitz: HB-Werbung und Verlag, 2004, p. 76-103, 130. ISBN 3-931770-49-4.
* ↑ Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). vol. 2. Chemnitz: HB-Werbung und Verlag, 2011, p. 21. ISBN 978-3-00-036705-2.
# Ferrotochilinita

La ferrotochilinita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la valleriïta. Rep el nom pel mineral tochilinita i pel seu contingut en ferro.

## Característiques

La ferrotochilinita és un sulfur de fórmula química Fe$^{2+}$₆(Fe$^{2+}$,Mg)₅S₆(OH)$_{10}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2013. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4058/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Rússia, concretament a la mina Oktyabrsky, situada al dipòsit de coure i níquel de Talnakh, a la localitat de Norilsk (Krai de Krasnoiarsk, Rússia). Aquesta mina russa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferrotochilinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 octubre 2021].
# Fey

«Fey» té aquests significats:
* Fey (Vaud), municipi de Suïssa del cantó de Vaud, al districte del Gros-de-Vaud
* Féy, municipi francès al departament de Mosel·la
* Fey-en-Haye, municipi francès al departament de Meurthe i Mosel·la
* Fey (cantant)
# Rickturnerita

La rickturnerita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu per l'antic president de la Russell Society, Rick Turner, qui va descobrir el mineral l'any 2005.

## Característiques

La rickturnerita és un element químic de fórmula química Pb₇O₄[Mg(OH)₄](OH)Cl₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2010. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rickturnerita pertany a «03.DB: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb, Cu, etc.» juntament amb els següents minerals: diaboleïta, pseudoboleïta, boleïta, cumengeïta, bideauxita, cloroxifita, hematofanita, asisita, parkinsonita, murdochita i yedlinita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Torr Works de la localitat de Cranmore, al comtat de Somerset, Anglaterra (Regne Unit). També ha estat trobada la rickturnerita al comtat de Bristol, també a Anglaterra, concretament a la mina Wesley, a la localitat de Westbury on Trym. Fora del regne Unit tan sols ha estat descrita a la mina Kombat, a la regió d'Otjozondjupa, Namíbia. Només ha estat descrita en aquests tres indrets en tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Rickturnerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 novembre 2017].
# Jardí exòtic de Pontellà

El Jardí exòtic de Pontellà és un jardí botànic situat a la comuna de Pontellà, al Rosselló (Catalunya del Nord). S'estén per un terreny rectangular i amb una superfície de tres hectàrees, situat a prop de la carretera de Nyils, a l'extrem sud-est del nucli urbà de Pontellà. És obert en els mesos càlids (de juny a mitjan setembre), i es fa pagar entrada. Una estadística del 2007 li donava un total d'11.500 entrades pel 2007.

## Història

El jardí va ser creat l'any 1991 en unes antigues vinyes, i es va obrir al públic tres anys més tard, el 1994. En l'actualitat conté més de 1.800 varietats de plantes d'arreu del món, incloent-hi cactus, bambús, palmeres, eucaliptus i plantes carnívores.

## Referències

* ↑ Jardin exotique de Ponteilla en francès
* ↑ Jérôme Coll Turistes i visitants sud-catalans a la Catalunya del Nord Perpinyà: Generalitat de Catalunya - Casa a Perpinyà, 2009 «PDF».

## Enllaços externs

* Fitxa al Conservatoire des Jardins et Paysages (francès)
* Descripció i fotografies Arxivat 2007-10-29 a Wayback Machine.
* Fitxa del jardí
* El Jardí a Wikimapia
# Bulbinella eburniflora

Bulbinella eburniflora és una espècie de planta de la família de les asfodelàcies, endèmica de la Província del Cap. És una planta bulbosa amb un període de floració que es troba comprès entre agost i desembre. la seva població està en regressió degut a la pèrdua del 80% del seu hàbitat. mentre que el seu període de fructificació es produeix de desembre en endavant.
És un endemisme de rang restringit a l'àrea de Bokkeveld Escarpment de Northern Cape (Sud Àfrica) amb una extensió d'uns 53 km². Més del 80% de l'hàbitat d'aquest tàxon s'ha perdut pel cultiu de blat i pastura des del 1940. Deu subpoblacions romanen en petites zones de vegetació renosterveld en banquines i en fragments de vegetació natural que queden entre els camps conreats. Com cada un d'aquests fragments és de propietat privada i s'hi duen a terme diferents pràctiques agrícoles de forma independent, cada subpoblació representa un lloc separat. No hi ha prou informació disponible per determinar si són prou petites subpoblacions d'aquesta espècie per a qualificar de molt fragmentada. Les plantes són sensibles a les pertorbacions, trepig i pasturatge de bestiar i hi ha una contínua disminució en el nombre d'individus madurs i la qualitat de l'hàbitat com a resultat del pasturatge de bestiar. Bulbinella eburniflora està qualificada per la Llista Vermella de la UICN com a Vulnerable en el criteri B.

## Referències

* ↑ «Bulbinella eburniflora» a Pacific Bulb Society.
# François Bozizé

François Bozizé Yangouvonda (14 d'octubre de 1946 en Mouila, Gabon) fou president de la República Centreafricana durant deu anys, entre 2003 i 2013. Va ascendir en poder al març de 2003 després de liderar una rebel·lió contra l'anterior president, Ange-Félix Patassé. Va vèncer en les eleccions de 2005, rebent la major part dels vots i proclamant-se president en la segona volta de maig de 2005. Reelegit de nou a les eleccions del 2011, deixà el poder per una rebel·lió.
# Leptospira interrogans

Leptospira interrogans és una espècie de Leptospira, amb flagels periplasmàtics, el nom del qual ve donat per la forma de signe d'interrogació que presenta sovint quan s'observa a través d'un microscopi. Els serotips patògens més importants d'aquesta espècie són Canicola, Icterohaemorrhagiae i Australis, i pot sobreviure en l'aigua neutra o lleugerament alcalina durant 3 mesos o més. És difícil de cultivar, ja que requereix mitjans especials i períodes prolongats d'incubació.
L. interrogans infecta animals salvatges i domèstics, inclosos els gossos; els éssers humans són amfitrions accidentals. Sol ser transmès als humans a través del contacte amb orina animal infectada, ja sigui directament o suspesa en aigua. Penetra a través de fissures de l'epidermis de la pell o per membranes mucoses i es pot replicar en el fetge i els ronyons. La infecció es coneix com a leptospirosi, que pot ser asimptomàtica, una malaltia no específica suau, o bé provocar la síndrome de Weil i la mort per danys hepàtics i insuficiència renal. Els factors de risc per a la infecció inclouen treballar en clavegueres, l'agricultura o activitats en contacte amb aigua.

## Referències

* 1 2 Black, 2005, p. 583–584.
* 1 2 Ren, 2003.

## Bibliografia

* Black, Jacquelyn G. Microbiology : principles and explorations. Hoboken: Wiley, 2005. ISBN 0-471-42084-0.
* Ren, Shuang-Xi; Fu, Gang; Jiang, Xiu-Gao; Zeng, Rong; Miao, You-Gang; Xu, Hai; Zhang, Yi-Xuan; Xiong, Hui; Lu, Gang; Lu, Ling-Feng; Jiang, Hong-Quan; Jia, Jia; Tu, Yue-Feng; Jiang, Ju-Xing; Gu, Wen-Yi; Zhang, Yue-Qing; Cai, Zhen; Sheng, Hai-Hui; Yin, Hai-Feng; Zhang, Yi; Zhu, Gen-Feng; Wan, Ma; Huang, Hong-Lei; Qian, Zhen; Wang, Sheng-Yue; Ma, Wei; Yao, Zhi-Jian; Shen, Yan; Qiang, Bo-Qin; Xia, Qi-Chang; Guo, Xiao-Kui; Danchin, Antoine; Saint Girons, Isabelle; Somerville, Ronald L.; Wen, Yu-Mei; Shi, Man-Hua; Chen, Zhu; Xu, Jian-Guo; Zhao, Guo-Ping «Unique physiological and pathogenic features of Leptospira interrogans revealed by whole-genome sequencing». Nature, 422, 6934, 2003, pàg. 888–893. DOI: 10.1038/nature01597.

## Enllaços externs

* National Center for Biotechnology Information taxonomy database, Leptospira interrogans
* Bacterial Diversity Metadatabase, Leptospira interrogans at BacDive
# Firmin Abauzit

Firmin Abauzit (12 de novembre de 1679, Usès - 20 de març de 1767, Ginebra) fou un físic, teòleg i filòsof francès. Durant els seus darrers quaranta anys de vida exercí de bibliotecari a Ginebra (Suïssa). És sobretot conegut per corregir i perfeccionar els escrits d'alguns erudits i grans personatges com ara Isaac Newton.

## Biografia

Fill de pares protestants, el seu pare morí quan ell tenia només dos anys. El 1685 es va produir la revocació de l'edicte de Nantes, i quan les autoritats intentaren educar-lo sota la fe de l'Església Catòlica, la seva mare ho planejà tot perquè pogués escapar-ne.
Durant dos anys va viure, juntament amb el seu germà, com a fugitiu a les muntanyes de Cevenas, fins que per fi van arribar a Ginebra, on més endavant la seva mare se'ls uní després d'escapar de la presó en què romangué a causa del seu intent de fugida. Abauzit va adquirir allà una gran capacitat per a les llengües, la física i la teologia.
El 1698 es traslladà als Països Baixos, on va conèixer Pierre Bayle, Pierre Jaurieu i Jacques Basnage. A la seva arribada a Anglaterra conegué Isaac Newton, que trobà en ell un dels primers defensors dels seus descobriments. Newton corregí un error a la segona edició del seu cèlebre Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica gràcies a un apunt d'Abauzit, i quan li envià el Commercium Epistolicum Newton li digué: «Vós sou digne per jutjar entre Leibniz i jo».
La bona reputació d'Abauzit feu que el rei Guillem III li oferís establir-se a Anglaterra, però rebutjà tal oferiment, atès que preferí tornar a Ginebra. Allà, el 1715, traduí el Nou Testament al francès. El 1723 rebutjà una oferta de la universitat per treballar com a professor de filosofia, però cinc anys més tard, el 1727, acceptà el càrrec de bibliotecari, una sinecura que exercí fins que morí, el 1767.

## Referències

* ↑ «Firmin Abauzit». Encyclopædia Britannica [Consulta: 28 gener 2017].
# Fey (Vaud)

Fey és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, al districte del Gros-de-Vaud.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Blitilda

Blitilda (Bilitilda) o Biliquildafou una suposada filla del rei Clotari I, esposa d'Ansbert el Senador i mare d'Arnulf de Metz, bisbe de Metz. No s'ha de confondre amb Biliquilda o Bilitilda, esposa de Khilderic II.
Blitilda és un personatge que apareix en dues genealogies carolíngies, la Genealogia domni Karoli, del començament del segle IX i la Genealogia domni Arnulfi, del segle IX. És donada com a filla del rei Clotari I (o Clotari II segons els documents), esposa d'Ansbert i mare d'Arnulf de Metz al començament del segle VII. L'existència d'Arnulf és confirmada per documents contemporanis, al contrari dels seus pares. Les dues genealogies són massa tardanes per tenir qualsevol autoritat. La filiació reial de Blitilda o Biliquilda és impossible des d'un punt de vista cronològic.

## Referències

* ↑ Settipani, Les ancetres de Charlemagne, pàg. 84