OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clanton

Clanton és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 7.800 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clanton tenia 7.800 habitants, 3.168 habitatges, i 2.128 famílies. La densitat de població era de 148,2 habitants/km².
Dels 3.168 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 16,5% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones hi havia 86,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.394 $ i la renda mediana per família de 37.568 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.484 $ mentre que les dones 20.344 $. La renda per capita de la població era de 15.299 $. Aproximadament el 15,1% de les famílies i el 19,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Can Reglà

Can Reglà és una masia de Sant Mori (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Són tres viven des.

## Descripció

Situat al sud del nucli urbà de la població de Sant Mori, a escassa distància, a la zona coneguda com el Camp d'en Palet.
Edifici aïllat de planta rectangular envoltat d'un gran jardí delimitat amb tanca. Està format per dos grans habitatges idèntics, units per un cos annex. Cada un dels habitatges consta de dos cossos rectangulars, amb les cobertes de dues vessants i distribuïts en planta baixa i dos pisos. A la part posterior presenten un porxo adossat a la cantonada, de dues ales. La part destacable de l'edifici és la façana principal. Presenta un gran porxo la planta baixa d'arcs rebaixats, sostinguts amb pilastres quadrades. Al primer pis, les obertures són de la mateixa tipologia, combinades amb balcons exempts amb els finestrals de sortida de mig punt. Aquests últims es repeteixen a la segona planta.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Referències

* 1 2 3 «Can Reglà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Els Baells (Erinyà)

Els Baells, és un camp de conreu allargassat del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situat al sud-oest d'Erinyà, a l'esquerra del riu de Serradell. És a migdia de la Creu i al sud-oest del Riu d'Aparici.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Dayton (Iowa)

Dayton és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 884 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dayton tenia 884 habitants, 354 habitatges, i 235 famílies. La densitat de població era de 411,2 habitants per km².
Dels 354 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,4% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 25,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.864 $ i la renda mediana per família de 38.698 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.952 $ mentre que les dones 20.208 $. La renda per capita de la població era de 15.714 $. Entorn del 13,9% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arans

Arans és un nucli de població del Principat d'Andorra situat a la parròquia d'Ordino. L'any 2017 tenia 44 habitants.
Compta amb un nucli antic, que al principi del segle xx tenia només tres cases habitades i formava quart amb la Cortinada.

## Referències

* ↑ «Arans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Població per poble». Departament d'Estadística d'Andorra. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2016. [Consulta: 30 novembre 2010].
* ↑ Gran Geografia Comarcal de Catalunya v. XVI, pàg. 374. (ISBN|84-85194-54-3)
# Dichozoma

Dichozoma és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrita per Eugene G. Munroe el 1961. La seva única espècie, Dichozoma parvipicta, va ser descrita per William Barnes i James Halliday McDunnough per primera vegada el 1918. Es troba a Amèrica del Nord, on s'ha registrat a Arizona, Califòrnia, Utah i Texas.
La longitud alar és de 4,5 a 6 mm. Les ales anteriors són de color groc pàl·lid, creuades per dues bandes paral·leles de color púrpura rosat. La vora també és de color vermell rosat fins a la primera línia. Hi ha una gran taca discal rosat-violeta. Les ales posteriors són blanques en els mascles i ombrejades de color rosat en les femelles.

## Referències

* ↑ Nuss, M.; etal. «GlobIZ search» (en anglès). Global Information System on Pyraloidea, 2003–2011.
* ↑ «801146.00 – 4809 – Dichozoma parvipicta – (Barnes & McDunnough, 1918)» (en anglès). North American Moth Photographers Group. Mississippi State University.
* ↑ Heiman, Maury J. «Species Dichozoma parvipicta - Hodges#4809» (en anglès). BugGuide, 13-05-2016.
* ↑ Barnes & McDunnough, 1918. Contributions to the Natural History of the Lepidoptera of North America 4(2): 161
# Clans somalis

Els somalis estan organitzats per clans al que els seus membres deuen obediència, i que juguen un important paper en la cultura i la política de la nació (repartida entre no menys de quatre estats). Els clans són patrilineals i estan dividits en subclans, els quals al seu torn es divideixen múltiples vegades.
A la societat tradicional els llaços d'aliança i matrimoni es produeixen sovint entre clans diferents (amb altres subclans o amb clans veïns generalment), encara que durant la guerra civil en curs hi ha hagut tendència a una endogàmia.
Alguns clans són considerats com a nobles pel seu ancestre comú, mentre d'altres són suposadament sorgits de barreges. Els nobles són els que descendeixen de Samaale (o Samale) l'ancestre dels somalis; els quatre clans nobles (normalment anomenats "samaales" són els darod, dir, hawiye i issaq, dels quals els tres primers decandeixen de Samaale a través d'Irir Samaale; els clans no nobles són els "sab". Els digil i mirifle formen els rahanweyn, i són un clan pastoral que ocupa un segon nivell al sistema social somali; la seva llengua (af-maay) és considerada separada del somali tradicional, i per això formen com una branca separada de la societat somali. Un altre grup de clans reuneixen característiques pròpies: s'associen per la professió i són endogàmics; els altres somalis els consideren impurs; viuen als seus assentaments amb els nòmades i exerceixen determinades professions com a metal·lúrgics, ferrers, casadors, o recollidors; algunes minories viuen a terres dels somalis però no són somalis, con els jareerweyne (bantus), els reer hamar, els eyle, els bravanesos i altres minories del Benadir, i els bajuni.
No hi ha un acord general sobre les línies de clans i subclans i les divisions i subdivisions són fragmentàries i de vegades discordants.
Els cinc grans grups de clans, amb els subclans principals, són:
* Darod
** Dhulbahante
** Jidwaq
** Majeerteen
** Marehan
** Ogadeni
** Warsangeli
* Dir
** Biyomaal
** Gaadsan
** Gadabursi
** Issa (Ciise)
* Hawiye
** Ajuran
** Degodia
** Duduble
** Habar gidir
** Sheikhal
* Issaq
** Habar yoonis
* Rahanweyn
** Digil
** Mirifle
# Els Plans (Talau)

Els Plans (([ɵls'plans]), oficialment en francès Les Plans) és un antic poble, ara reduït a un parell de masies, del terme comunal d'Aiguatèbia i Talau, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Pertanyia a l'antiga comuna de Talau.
Està situat al nord del centre de la comuna actual d'Aiguatèbia i Talau, a la zona nord-occidental de l'antic terme de Talau, al qual pertanyia.
L'antic poble conserva l'església romànica de Sant Miquel dels Plans, que havia estat parroquial.

## Etimologia

Joan Coromines, en el seu Onomasticon Cataloniæ, situa els derivats de pla, plana, molt abundants en català, com a derivats del llatí comú planus, amb el mateix significat actual. Es tracta d'un topònim de caràcter descriptiu, indicatiu del lloc on es troba aquest antic poble.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «1 - Aiguatèbia i Talau». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Pla, plana». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1996 (Onomasticon Cataloniae, VI O - Sai). ISBN 84-7256-852-0.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Aiguatèbia». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Els Plans en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Coromines, 1996.
# Diosdado Rebollo Calleja

Diosdado Rebollo Calleja (Santoyo, província de Palència, 04 de juny de 1929 - 26 de desmembre de 2018) va ser un sindicalista i activista veïnal. Al començament de la dècada del 1960 es va traslladar a Barcelona per treballar, fins a la jubilació, en la cadena de producció de l'empresa Hispano Olivetti. Al mateix temps, va desenvolupar una important activitat sindical en el marc de l'empresa, fins a arribar a formar part del grup fundador del sindicat Unió Sindical Obrera (USO) a Catalunya.
Va formar part de diversos moviments socialistes cristians en el marc del barri de Trinitat Nova. El moviment veïnal, en aquells moments de la fi del franquisme, estava molt lligat a la parròquia de Sant Josep Obrer i diversos moviments cristians de base. A més, va participar en diverses activitats organitzades per l'associació de veïns del barri. Després de la jubilació es va fer càrrec de la presidència de l'Associació de Veïns de Trinitat Nova. Cal destacar el seu treball de relació amb les administracions i la seva participació activa en la reivindicació de l'ambulatori de Trinitat Nova i en la creació del Pla Comunitari de Trinitat Nova, un projecte de transformació i desenvolupament del barri elaborat amb la col·laboració i participació dels veïns i veïnes i de diverses administracions i serveis públics. Aquest pla va incideir en diversos aspectes com ara l'urbanisme, l'educació, la gent gran o la salut i s'ha convertit en un model de col·laboració i participació ciutadanes. El 2001 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona per la seva contribució a la millora de la qualitat de vida de les persones a través de la seva participació activa en els moviments sindical i veïnal i, especialment, com a president de l'Associació de Veïns de Trinitat Nova, on ha estat un dels principals impulsors del Pla Comunitari del barri.
L'any 2008 rebé la Medalla al treball President Macià. http://www.gencat.cat/especial/medalles_macia/2008/img_hr/1_19.jpg http://www.gencat.cat/especial/medalles_macia/2008/cat/persones.htm http://www.gencat.cat/especial/medalles_macia/2008/img_hr/2.jpg
Cal destacar de la seva personalitat la gran cordialitat i afabilitat, una gran capacitat per al diàleg i la cooperació, una perseverança i una tenacitat notables, a més d'una gran modèstia.

## Referències

* ↑ DOGC, ACORD GOV/188/2008, d'11 de novembre, de concessió dels guardons Medalla al treball President Macià i Placa al treball President Macià 2008
# Atef-Pehu (nomós XXI)

Atef-Pehu (el llorer del nord o el sicòmor del nord) fou el nom del nomós XXI de l'Alt Egipte. La capital fou Shenakhen o Semenuhor i després (Cocodrilòpolis rebatejada Arsinoe. Semenuhor fou la clàssica Akanthon. El deu principal fou Khnum.

## Bibliografia

* Helck, Wolfgang ; Westendorf, Wolfhart (1977). Lexikon der Ägyptologie. Wiesbaden: Harrassowitz. ISBN 3-447-01876-3
# Cucut bronzat cara-rogenc

El cucut bronzat cara-rogenc (Chalcites ruficollis) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita la selva humida de les muntanyes de Nova Guinea.
# Can Tries (Riells i Viabrea)

Can Tries és un mas ubicat al terme municipal de Riells i Viabrea. Apareix fotografiat ja en els primers vols aeris dels americans l'any 1946 i 1956, on s'aprecia el mas i els camps treballats. Les fotografies es poden veure a través de l'eina del ICGC, Vissir3.
Masia d'estil tradicional, integrada per únic cos principal. Totalment abandonada i en ruïnes. Ja estava deteriorada, i l'incendi de l'any 1994 la va deixar en ruïnes.
El volum principal, l'històric, és una construcció de planta rectangular, amb una alçada de planta i pis, i teulada de dos vessants laterals. Actualment manca tota la teulada i l'estructura interor. Part de les façanes també han anat a terra. Arrebossat de morter de calç, parcialment desprès. Sense cornisa.No hi ha volums secundaris ni annexes.
Pels voltants hi ha restes d'una bassa, un safareig, i una antiga masovería que actualment es troba completament enrunada.
Pertany a la finca de can Plana.
Es pot trobar localitzat al mapa: "Les ruïnes del Montseny".

## Referències

* ↑ «Vissir3». [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Registre de planejament urbanístic de Catalunya». [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Les ruïnes del Montseny». [Consulta: 7 febrer 2021].
# Els Plans (Espui)

Els Plans, o les Plans, en la parla local, és una plana en costa de muntanya del terme municipal de la Torre de Cabdella, en el seu terme primigeni, al Pallars Jussà.
Està situat al sud-oest del poble d'Espui, en el pendís que des del Tossal de la Collada Gran davalla cap a Espui, a la riba dreta del barranc des Verdins.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Diego de Urbina

Diego de Urbina (1516-circa 1594), va ser un pintor renaixentista espanyol i un dels més representatius de l'escola madrilenya del segle xvi, tanmateix, aviat va ser oblidat.
Va ser pintor del rei Felip II i Lope de Vega (que va ser gendre seu) li dedicà versos d'elogi les seves obres el Laurel de Apolo i La hermosura de Angélica i va dir que era el mestre del pintor Navarrete el Mut. Però ja Antonio Palomino el va ignorar en la seva obra Parnaso español pintoresco laureado.

## Biografia

Nascut a Madrid, era fill del pintor Pedro de Ampuero i de Teresa Díaz, el seu germà bessó Francisco de Ampuero, també seria pintor especialitzat en el daurat de retaules.
Una de les seves filles, Isabel, es va casar amb Lope de Vega.

## Obra
### Obres per a Burgo de Osma

* Abrazo ante la Puerta Dorada i el Salvador bendiciendo de la capella Sarmiento de la catedral de Burgo de Osma, y les sargues del monestir de Santa Cruz de Segovia.

### Pintures per als altars de l'Escorial i Descalzas Reales de Madrid

* Tant les obres per als altars de la Basílica de El Escorial com les del claustre de les Descalzas Reales de Madrid, són de l'etapa final de la seva carrera.
Urbina inicià el seu treball en l'Escorial a la mort de Navarrete, i va completar la parella d'apòstols formada per San Felipe y Santiago el Menor que Navarrete havia deixat inacabada. Pintà, a més altres set de les parelles de sants de l'altar de la basílica (Santa María Magdalena i Santa Marta, San Eugenio i San Ildefonso, San Gregorio i San Ambrosio, Santa Clara i Santa Escolástica, Santa Paula i Santa Mónica, Santa Águeda i Santa Lucía, San Fabián i San Sebastián), poc estimades per la crítica en termes generals.
En els quatre retaules del monestir de las Descalzas Reales, acabats el 1586, s'hi aprecia una evolució renunciant a la seva etapa de manierisme anterior.

## Altres obres documentades

El febrer de 1563 Gaspar Becerra li traspassà la tasca del retaule major de San Jerónimo el Real de Madrid.
Urbina es va relacionar estretament amb Alonso Sánchez Coello i l'escultor Francisco Giralte

## Referències

* ↑ Ceán Bermúdez, Diccionario histórico de los más ilustres profesores de las Bellas Artes en España, Madrid, 1800, tomo V, págs. 91-94.
* ↑ Cruz Valdovinos, pág. 46.

## Bibliografia

* Antonio Sáenz, Trinidad de, «Diego de Urbina, pintor de Felipe II», Anales de Historia del Arte, Universidad Complutense de Madrid, nº 1 (1989), págs. 141-157.
* Bosarte, Isidoro, Viaje artístico a varios pueblos de España, Madrid, 1804.
* Collar de Cáceres, Fernando, Pintura en la antigua diócesis de Segovia (1500-1631), Segovia, Diputación Provincial, 1989, ISBN 84-86789-23-0
* Cruz Valdovinos, José Manuel, «Retablos de los siglos XV y XVI en la Comunidad de Madrid», en Retablos de la Comunidad de Madrid. Siglos XV a XVIII, Madrid, Consejería de Educación y Cultura, 1995, ISBN 84-451-1011-X
* Portela Sandoval, Francisco, La escultura del siglo XVI en Palencia, Palencia, Diputación Provincial, 1977, ISBN 84-50021-29-4
# Llista de missions d'exploració de Júpiter

A continuació es presenta una llista de les missions d'exploració del planeta Júpiter, ordenades cronològicament:
| Missió | Llançament | Fi de missió | Objectiu | Resultat |
| Pioneer 10 | 2 de març de 1972 | Abril de 2003 | Sobrevol | Èxit |
| Pioneer 11 | 6 d'abril de 1973 | Setembre de 1995 | Sobrevol | Èxit |
| Voyager 1 | 5 de setembre de 1977 | Actualment semi-operativa | Sobrevol | Èxit |
| Voyager 2 | 20 d'agost de 1977 | Actualment semi-operativa | Sobrevol | Èxit |
| Galileo | 18 d'octubre de 1989 | 21 de setembre de 2003 | Sonda orbital | Èxit |
| Galileo | 18 d'octubre de 1989 | 7 de desembre de 1995 | Sonda atmosfèrica | Èxit |
| Ulysses | 6 d'octubre de 1990 | Actualment operativa | 2 sobrevols camí del Sol | Èxit |
| Cassini | 15 d'octubre de 1997 | Actualment operativa | Sobrevol camí de Saturn | Èxit |
| Juno | Juliol de 2010 | En construcció | Sonda orbital | |
# Cucut africà

El cucut africà (Cuculus gularis) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita sabanes i boscos de l'Àfrica subsahariana.
# Can Trias (Sant Julià de Ramis)

Can Trias és una masia del municipi de Sant Julià de Ramis (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, i teulat a dues vessants, de planta baixa i pis. Situada perpendicularment a un bancal, de manera que un cos està a una altra alçada i té entrada independent per una porta de llinda plana. El cos central és de tres crugies. S'hi accedeix per una porta de llinda plana llarga amb inscripció "...1731". A sobre hi ha un balcó de llinda plana bisellada. Hi ha una finestra cantonera amb trencallums quadrat i llindes planes. Presenta un cos de totxo enganxat a façana i un contrafort a la cantonada sud-est, on la façana marca un reguitzell de carreus escairats que baixen des del carener fins a terra.
Hi ha una llinda amb inscripció: "SALVI TRIAS ME FECIT DIE 3 DEZEMBRE 1731".

## Referències

* 1 2 3 «Can Trias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 novembre 2015].
# Emys

Emys és un gènere de tortugues aquàtiques de la família dels emídids (Emydidae) que inclou dos espècies:
* Tortuga d'estany europea (Emys orbicularis), tortuga autòctona de Catalunya, País Valencià, Illes Balears i de gran part d'Europa i del nord d'Àfrica
* Tortuga d'estany sicialiana (Emys trinacris). exclusiva de l'illa de Sicilia.
Alguns autors consideren que les especies nord-americanes incloses als gèneres Emydoidea i Actinemys haurien de ser incloses en el gènere Emys, malgrat que no es la tendència més habitual.

## Bibliografia

* Rhodin, Anders G.J.; Paul van Dijk, Peter; Inverson, John B.; Shaffer, H. Bradley. «Turtles of the World 2010 Update: Annotated Checklist of Taxonomy, Synonymy, Distribution and Conservation Status» (pdf), 14-12-2010. Arxivat de l'original el 2010-12-15. [Consulta: 15 desembre 2010].
# Diego de Tui

Diego va ser un religiós del regne d'Astúries, bisbe de Tui aproximadament entre els anys 882 i 906.
Alfons I d'Astúries havia conquerit novament la ciutat de Tui vers el 740, però fins al 915 els bisbes, ara titulars, de Tui, van residir a la diòcesi d'Iria Flavia. Diego és el primer d'aquests bisbes titulars documentat després de la invasió musulmana de la península Ibèrica. Entre els autors antics, hi ha hagut nombroses confusions sobre l'existència de més d'un Diego, però Flórez afirma que només hi ha un únic bisbe anomenat així al segle ix. És esmentat com Didacus Tudensis en el Cronicó de Sampiro, com un dels assistents a la consagració de l'església de Sant Jaume Apòstol, el maig del 899, manada construir pel rei Alfons III d'Astúries. L'abril de l'any següent també és present en el Concili d'Oviedo, on es va elevar aquesta seu a metropolitana.
Com la majoria d'esglésies del regne eren pobres, i molts dels prelats no tenien més que el seu títol, es van assignar algunes parròquies a aquests titulars. En el cas de Tui, que aleshores encara era una localitat deserta i sense repoblar, a Diego, juntament amb l'arquebisbe de Braga i el bisbe de Dume, se li va atorgar la parròquia de Santa Maria de Lugo.

## Referències

* ↑ «Episcopoloxio da Diocese de Tui-Vigo» (en gallec). Diòcesi de Tui-Vigo. Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ Flórez, 1798, p. 36.
* ↑ Flórez, 1798, p. 38.
* 1 2 Flórez, 1798, p. 38-40.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-histórico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la Viuda e Hijo de Marín, 1798.
# Badres

Badres (en grec antic Βάδρης), o potser Bares (Βάρης) fou un persa a qui el sàtrapa Ariandes governador d'Egipte sota Cambises II de Pèrsia, va nomenar comandant de les forces navals que enviava contra la ciutat de Barca l'any 512 aC, per ajudar Feretime, la mare del rei de Cirene Arcesilau III que uns exiliats havien assassinat.
Badres va ocupar la ciutat de Barca amb un estratagema que comportava traïció, i va intentar infructuosament ocupar Cirene. Però el general Amasis, cap de les forces de terra, s'hi va oposar i el va fer retornar a Egipte. En el trajecte de tornada va rebre nombrosos atacs per part dels libis, segons diu Heròdot. Probablement és el mateix Badres que segons Heròdot va dirigir un cos de l'exèrcit durant la invasió de Grècia per Xerxes I de Pèrsia l'any 480 aC.

## Referències

* ↑ Badres a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 452
# Arthur Leask Mace

Arthur Leask (Barcelona, 20 de juny de 1880 - Barcelona, 4 d'agost de 1967) fou un futbolista i tennista català, d'origen anglès, de la dècada de 1900.

## Trajectòria

Va jugar amb el FC Barcelona entre 1901 i 1903, jugant 3 partits. Va ser l'àrbitre del primer partit de la història del club. També fou tennista, essent finalista del Primer Concurs Internacional de Tennis d'Espanya de 1903, essent derrotat per Arthur Witty.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.