OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Javier García Sánchez

Javier García Sánchez és un periodista i escriptor espanyol. Ha exercit el periodisme en diferents mitjans informatius i culturals. Ha publicat articles a Cuadernos Hispanoamericanos, El viejo Topo, Destino, Camp de l'arpa, Tiempo de Historia i Historia 16. Durant dos anys ha estat redactor en cap de la revista Quimera i ha treballat en la secció de cultura de La Voz de Euskadi.
És autor d'obres narratives com La dama del viento (1985), amb què va rebre el premi Pío Baroja, El mecanógrafo (1989), La historia más triste (1991), guardonada amb el premi Herralde, El Alpe-d'Huez (1994), Los otros (1998), Falta alma (2001), entre d'altres. Ha publicat també un llibre de poesia, La ira de la luz (1980); la biografia Indurain, una pasión templada (1997) i diversos llibres de relats, entre els quals, Teoría de la identidad (1984) i Crítica de la razón impura (1991). El 2003 va rebre el premi Azorín per la seva última novel·la, Dios se ha ido.

## Referències

* ↑ «Javier García Sánchez». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Javier Megías Leal

Javier Megías Leal (Madrid, 30 de setembre de 1983), és un ciclista espanyol, professional des del 2006 i actualment al Team Novo Nordisk. Com tots els seus companys d'equip, pateix de diabetis tipus 1.

## Palmarès

* 2005
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Extremadura
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Bidasoa
* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Chihuahua

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 50è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Javier Mazzoni

Javier Gustavo Mazzoni (Buenos Aires, 4 de febrer de 1972) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

S'inicià a principis dels 90 al Dock Sud, un modest equip bonaerenc. Ací destaca i el 1994 és captat per l'Independiente de Avellaneda, amb qui guanya al Clausura d'eixe any, tot i que queda relegat per figures com Rambert o Usuriaga. Quan aquests van migrar, Mazzoni va esdevindre titular i va guanyar la Supercopa de 1995.
Romandria al seu país fins a 1997 quan dona el salt a Europa, al Nantes francés, seguit del Lausanne suís, on roman dues temporades. L'any 2000 fitxa pel Racing de Santander de la competició espanyola, equip en el qual faria palesa de la seua empremta golejadora, tot i que a les postres baixarien de categoria.
Després d'una anada i tornada al Figueirense brasiler, fitxa pel Polideportivo Ejido la temporada 02/03, però amb prou feines té oportunitats, i retorna al seu país, a l'Olimpo de Bahía Blanca. A l'any següent marxa a l'Arsenal de Sarandí, on hi era el seu ex company d'Independiente Burruchaga.
El 2005 va militar breument al Montevideo Wanderers, i després al Tigre, on va penjar les botes el 2007.
# Joan Ballesta i Molinas

Joan Ballesta i Molinas (L'Escala, 7 de juliol de 1893 - Chânes, França, 1962) fou un polític gironí que esdevingué el darrer alcalde republicà de Girona. Va ser elegit president local del Partit Republicà Federal Nacionalista de les comarques de Girona, partit sorgit de la coordinació de la Unió Federal Nacionalista Republicana de l'Alt i el Baix Empordà i del Centre d'Unió Republicana de Girona. Aquest partit més la Federació Republicana Socialista de l'Empordà conformarien més tard ERC.
Fou representant sindical del CADCI. El 19 d'octubre de 1936 esdevenia president del Consell Municipal de Palau-sacosta en nom d'ERC. Llavors encara militava al PRFN integrat dins ERC. El 14 de desembre d'aquell mateix any, en dissoldre's el Comitè Antifeixista que regia la població es modificà el consistori però ell continuà d'alcalde, ara en nom del PSUC (Partit Socialista Unificat de Catalunya). Quinze dies abans de l'ocupació de la ciutat, en un intent desesperat per constituir el darrer Ajuntament de Girona, ja que Pere Cerezo havia marxat a l'exili, els representants de CNT, UGT, PSU i JSU el van elegir alcalde el dia 28 de gener de 1939. Finalment, marxà a l'exili i morí l'any 1962 a la vila francesa de Chânes.

## Referències

* ↑ «Llista dels alcaldes de Girona». Arxivat de l'original el 2013-12-20. [Consulta: 28 desembre 2013].
# Retrat d'un cavaller (El Greco, Copenhaguen)

El Retrat d'un cavaller, actualment a la Galeria Nacional de Dinamarca, a Copenhaguen és una obra d'El Greco realitzada quan es trobava a Roma.

## Tema de l'obra

Es desconeix la identitat del personatge retratat. Sovint s'identifica amb Andrea Palladio, però segons Harold Wethey es tractaria de Giovanni Battista della Porta.

## Anàlisi de l'obra

Oli sobre llenç; 116 x 98 cm.; 1575 circa ; Galeria Nacional de Dinamarca; Copenhaguen.
Signat a la taula, a la part inferior dreta, amb lletres majúscules gregues: DOMÉNIKOS THEOTOKÓPOULOS, de forma fragmentària. L'any 1898 es va descobrir aquesta signatura, i es va reconèixer que era una obra d'El Greco. Anteriorment es considerava un autoretrat de Tintoretto.
L'extraordinari realisme del rostre és el tret més impressionant d'aquest llenç. Tot i que és evident l'evidència de Jacopo Bassano, la composició de tres quarts sobre un fons gris correspon a l'estil de Ticià, que també es manifesta en la posició de la mà dreta. El tractament de les carnacions és espès, com en el Retrat de Vincenzo Anastagi i en el Retrat de Giulio Clovio, però les taques blanques de les mans són inusuals.

## Procedència

* Probablement procedeix de la venda dels béns de Rubens, a Anvers, l'any 1641, número 14, com a obra de Tintoretto.
* Comte de Vence, París (venda 11 de febrer de 1761 com a obra de Tintoretto)
* Col·lecció Reial; Palau de Christiansborg; Copenhaguen; (adquirit l'any 1763)

## Referències

* 1 2 Wethey, Harold E. Obra citada, p. 109.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío; Manuel Bartolomé; El Greco de Cossío ; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 1539 832690

## Enllaços externs

* https://collection.smk.dk/#/en/detail/KMSsp146
# Magi Cèler Vel·leià

Magi Cèler Vel·leià (en llatí Magius Celer Velleianus) va ser un militar romà del segle i. Era germà de l'historiador Gai Vel·lei Patercle, i probablement havia estat adoptat per un Magi Celer.
Serví com a llegat de Tiberi a la guerra de Dalmàcia l'any 9 i va compartir els honors del triomf del seu comandant. A la mort d'August l'any 14 era, junt amb el seu germà, candidat del cèsar al càrrec de pretor.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/909?rgn=full+text;view=image;q1=MagiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 899. ]
# Física clàssica

El terme física clàssica s'acostuma a utilitzar en la història de la física i en els manuals de física general per a agrupar les teories de la física des de Newton fins a principis del segle xx, fins al sorgiment de la relativitat general i la mecànica quàntica, teories que iniciarien la física moderna. Tanmateix no hi ha consens entre els historiadors de la física, no hi ha un criteri que permeti classificar de manera clara els físics i el seu treball com a "clàssic", i alguns fins i tot n'eviten el terme. Tampoc el terme de física moderna sembla, avui dia, el més adequat per a un conjunt de teories que van ser formulades a principis del segle xx.
La física clàssica no ens dona una descripció exacta de l'univers, però és una bona aproximació per a la nostra vida diària, perquè els seus resultats són força acceptables quan la matèria es mou a una velocitat menor a l'1% de la velocitat de la llum, els objectes són prou grans com per a ser observats amb un microscopi i només hi actua una gravetat feble, com la del camp gravitatori de la Terra.
Els experiments acumulats al llarg de la segona meitat del segle xix demostraren que la física clàssica era incapaç d'explicar satisfactòriament determinats fenòmens, just en el moment en què es pensava que la física era ben a prop de ser una ciència "tancada". Les teories que ampliaren i superaren la física clàssica són la teoria de la relativitat, per a sistemes que es mouen a grans velocitats, a prop de la velocitat de la llum, la mecànica quàntica per a sistemes d'escales molt petites i la mecànica quàntica relativista aplicable a partícules que es mouen a grans velocitats.
Els grans camps de la física clàssica són:
   * en formulació newtoniana,
   * en formulació de Lagrange i de Hamilton.
* L'electrodinàmica clàssica, basada en les lleis de Maxwell, i els camps derivats, com l'òptica.
* La termodinàmica i la mecànica estadística clàssica.

## Referències

* 1 2 Buchwald i Fox, 2013, p. 721.
* ↑ Giancoli, 2015, p. 745.
* ↑ Walker, Halliday i Resnick, 2014, p. 1214.
* ↑ Urone i Hinrichs, 2012, p. 13.

## Bibliografia

* Buchwald, Jed Z.; Fox, Robert. The History of Physics (en anglès). Primera edició. Oxford University Press, 2013. ISBN 978–0–19–969625–3.
* Walker, Jearl; Halliday, David; Resnick, Robert. Principles of Physics (en anglès). Desena edició. Wiley, 2014. ISBN 9781118230749.
* Giancoli, Douglas C. Physics: Principles with Applications (en anglès). Setena edició. Pearson Education Limited, 2015. ISBN 978-0-321-62592-2.
* Urone, Paul Peter; Hinrichs, Roger. College Physics (en anglès). OpenStax, 2012. ISBN 978-1-947172-97-5.
# Valdemanco

Valdemanco és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita amb Bustarviejo, La Cabrera i Navalafuente.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 482 | 515 | 517 | 736 |
# Vall-llobrega (Cercs)

Vall-llobrega és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa construïda amb una interessant estructura que aprofita notablement l'irregular relleu del lloc. L'entrada se situa mirant a migdia i, en un nivell inferior seguint el perfil orogràfic hi ha una planta baixa de força alçada. Al cos horitzontal hi sobresurt per la banda de llevant una torre de major alçada, també amb teulada a doble vessant i estructura global de quatre nivells. Aparell irregular en maçoneria i carreus ben tallats a les cantonades. Obertures regulars a la banda de llevant amb terrat cobert al primer i segon pis. Conserva les baranes en fusta original i algunes llindes d'obertures.
Té un cobert proper de dos nivells. Teulada a doble vessant. Pilars centrals en pedra grossa i ben escairada. Obertures laterals àmplies, mirant a llevant, en el nivell superior. Conserva terra i elements de tancament en fusta al primer nivell. L'estat de conservació general és correcte. Aprofita, també el relleu del costat de ponent com a paret natural de tancament.

## Història

Igual que passa a les cases més properes, malgrat la seva probable major antiguitat de poblament, l'edificació de l'actual casa sembla feta a finals del segle xvii. Deixà de ser habitada de forma regular fa uns 25 anys. La importància de la casa, en els sectors de l'agricultura i la ramaderia, va ser molt gran.

## Referències

* 1 2 3 «Vall-llobrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Ulrich Borsdorf

Ulrich Borsdorf (2 de desembre de 1944 a Jüterborg) és un historiador alemany. Treballa com a director del Ruhr Museum de les mines de Zollverein. Anteriorment va ser el director de l'antic Ruhrlandmuseum a la ciutat d'Essen i professor d'Història a les Universitats d'Essen i Bochum. Es va especialitzar en la regió del Ruhr, la història d'Alemanya després de la Segona Guerra Mundial i els moviments socials dels segles XIX i XX. Ha coordinat diverses exposicions en espais considerats patrimoni industrial per a la Internationale Bauausstellung Emscher Park.

## Referències

* ↑ «Ulrich Borsdorf». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Enlilnirari

Enlilnirari o Enlil-nērāru va ser rei d'Assíria. Era fill i successor d'Aixurubal·lit I, segons la Llista dels reis d'Assíria. Va regnar d'entre el 1330 aC/1317 aC al 1320 aC/1310 aC, segons les diverses cronologies. El seu govern hauria durant uns deu anys.
Segons la Història sincrònica (un text babiloni del segle viii aC que fa referència a les relacions entre Babilònia i Assíria durant la dominació cassita) el rei Kurigalzu II es va enfrontar a Enlilnirari; sembla que els assiris haurien continuat l'expansió cap al sud-est en direcció a Elam. Llavors les forces babilònies van atacar Assíria, però van ser rebutjats a Sugagu, uns quilòmetres al sud d'Assur, prop del Tigris, batalla on Enlilnirari hauria mort. El va succeir el seu fill Arikdenili.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 4 novembre 2021].
* ↑ Brinkmann, J. A. Materials and studies for kassite history. Chicago: Oriental Institute of the University of Chicago, 1976, p. 418-423.

## Bibliografia

* «Kingdoms of Mesopotamia - Assyria» (en anglès). Kessler Associates. [Consulta: 25 juliol 2014].
# Emona

Emona (en llatí Emona o Haemona, en grec antic Μ̓́ωνα, Ἥμωνα) va ser una ciutat de Pannònia a la vora del riu Save. Estava molt ben fortificada i tenia un mercat concorregut. Es trobava a la via que anava des d'Aquileia a Celeia i avui anomenada Ljubljana i abans Laibach.
D'acord amb la tradició grega la van fundar els argonautes. Més tard va ser una colònia romana que portava el nom de Julia Augusta, segons diu Plini el Vell, i d'Emona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aemona». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 juliol 2022].
# Epícides Sindon

Epícides Sindon (en llatí Epicyides Sindon, en grec antic Ἐπικύδης) va ser un militar siracusà del segle iii aC, lloctinent d'Epícides de Siracusa.
Quan aquest es va retirar de Siracusa cap a Agrigent, segurament l'any 212 aC, va deixar el comandament de la ciutat al seu lloctinent. Aviat va ser assassinat amb els seus col·laboradors, pel partit favorable als romans que hi havia a la ciutat. En parla Titus Livi.

## Referències

* ↑ 2.Epicydes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 36
# Escola dels noms

Mingjia o Escola de noms (xinès tradicional i simplificat:名家, pinyin: míngjiā, literalment 'Escola de pensament dels noms' també dita Escola de les formes i els noms) va ser un corrent del pensament xinès de tipus sofista i dialèctic, sorgit a l'època dels Estats Combatents (479–221 aC), i del que no s'ha conservat gaire documentació.
Els seus seguidors es dedicaven a precisar les diferències entre conceptes universals i casos concrets, a debatre definicions i distincions, i a relacionar els mots (significants) amb les coses (significats). La comparació entre el nom d'una cosa o el títol d'un càrrec i el compliment de la funció implicada tindria molta importància per als legalistes (Fajia).
Estan relacionats amb aquesta escola:
* Huan Duan (V-IV aC), precursor
* Deng Xi († 501 aC), advocat i sofista capaç de defensar qualsevol de les parts d'un mateix plet i guanyar-les totes dues (va ser criticat pels legalistes per posar en dubte i fer impossible de complir les lleis)
* Hui Shi (actiu entre 350-260 aC), predicava la relativitat de les distincions i de les definicions, i la unitat bàsica de totes les coses; gran amic de Zhuangzi
* Gongson Long (actiu entre 284-259 aC), predicava les distincions entre conceptes universals i exemples concrets; autor de l'obra Un cavall blanc no és un cavall

## Fonts

* Séan Golden: Apunts Introducció al pensament xinès, UAB

## Vegeu també

* Cent escoles de pensament
# Emperador Chōkei

El Emperador Chōkei (長慶天皇, Chōkei-tennō, 1343 – 27 d'agost de 1394) va ser el 98è Emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió, i tercer Emperador de la Cort del Sud durant el Període de les Corts del Nord i del Sud. Regnà des del 29 de març de 1368 fins a 1383. Abans de ser ascendit al Tron del Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Yutanari (寛成親王, Yutanari-shinnō).

## Genealogia

Va ser el fill de l'Emperador Go-Murakami. Sa mare fou Fujiwara Masako (藤原勝子).

## Biografia

El 29 de març de 1368, als 25 anys, fou coronat com Emperador Chōkei, després de la sobtada mort del seu pare, l'Emperador Go-Murakami. La coronació es va realitzar en la casa del Gran Sacerdot en el Santuari Sumiyoshi, en Sumiyoshi, Osaka; capital provisional de la Cort del Sud. No obstant això, el poder de la Cort del Sud en eixe moment estava molt afeblit, i existien dubtes sobre la veracitat de la coronació fins a en l'era Taishō. En 1926, la coronació fou reconeguda oficialment i lloc en la Línia Imperial.
L'Emperador Chōkei desitjava mantenir-se en el poder, amb la finalitat de derrotar a la Cort del Nord, però en 1383 (o 1384) abdicà a favor del seu germà, l'emperador Go-Kameyama, qui cercava la pau entre les dues branques.
Després de la reunificació de les dues Corts en 1392 s'agafà un retir i regressà a Yoshino, on morí en 1394, als 51 anys.

## Kugyō

* Sesshō:
* Daijō Daijin
* Sadaijin:
* Udaijin:
* Nadaijin:
* Dainagon:

## Eres
### Eres de la Cort del Sud

* Shōhei (1346 – 1370)
* Kentoku (1370 – 1372)
* Bunchū (1372 – 1375)
* Tenju (1375 – 1381)
* Kōwa (1381 – 1384)

### Eres de la Cort del Nord

* Ōan (1368 – 1375)
* Eiwa (1375 – 1379)
* Kōryaku (1379 – 1381)
* Eitoku (1381 – 1384)

## Referències

* Titsingh, Isaac, ed. (1834). [Siyun-sai Rin-siyo/Hayashi Gahō, 1652], Nipon o daï itsi ran; ou, Annales des empereurs du Japon, tr. par M. Isaac Titsingh avec l'aide de plusieurs interprètes attachés au comptoir hollandais de Nangasaki; ouvrage re., complété et cor. sur l'original japonais-chinois, accompagné de notes et précédé d'un Aperçu d'histoire mythologique du Japon, par M. J. Klaproth . París: Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland.— Dues còpies d'aquest llibre estan disponibles en línia: (1) en la llibreria de la Universitat de Michigan, digitalitzat el 30 de gener de 2007; i (2) en la llibreria de la Universitat Stanford, digitalitzat el 23 de juny de 2006. Text original en francès.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
| Precedit per: Emperador Go-Murakami | Emperador del Japó 1368 – 1383 | Succeït per: Emperador Go-Kameyama |
# Eneko Pou Azkarraga

Eneko Pou Azkarraga (17 de març de 1974, Vitòria, País Basc) és un professional basc de l'escalada lliure. Combina aquest esport amb l'alpinisme, esquí extrem i escalada en gel.
En la seva biografia destaca la seva polivalència incloent-hi múltiples vies de nivells 8a, 8b i 8c (en particular a la zona de Margalef), a més de diversos papers en cinema i TV, en 2003. Eneko, junt amb el seu germà Iker Pou, van realitzar el projecte 7 Cims, 7 Continents amb l'objectiu d'escalar la via més difícil de la paret més infranquejable de cadascun dels 7 continents.

## Premis

* 2009ː Millor esportista, Associació de Premsa Esportiva d'Àlaba.
* 2008ː Premi diari Marca: Major aventura: Expedició Antàrtica

## Referències

* ↑ «247, Iker i Eneko Pou | FEEC | Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya». [Consulta: 4 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial dels germans Pou
# Delta (Colúmbia Britànica)

Delta és una ciutat canadenca de la província de Colúmbia Britànica. És part de l'Àrea Metropolitana de Vancouver i pertany al Districte Regional de Gran Vancouver. És als marges del riu Fraser. La seua població és d'uns 100.000 habitants, i; compta amb una extensió de 364 km². Esta ciutat és servida per l'Aeroport de Boundary Bay.

## Ciutats agermanades

* Mangalore, Índia (2010)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Delta Arxivat 2010-04-09 a Wayback Machine.
Viccionari
# Joanes Etxeberri de Sara

Joanes Etxeberri de Sara o Joanes Etxeberri (Sara, Lapurdi, 1668 - Azkoitia, Guipúscoa, 1749) va ser un escriptor del nord del País Basc (Iparralde).
Va estar preocupat per l'analfabetisme de la població basca i va ser un apologista de l'èuscar.

## Obres

* Escuararen hatsapenac: (treball d'apologia de la llengua basca).
* Euscal-herriari eta Euscaldun guztiei escuarazco hatsapenac latin icasteco(gramàtica basca per l'aprenentatge del llatí)
* Lau-urdiri gomendiozco carta, edo guthuna (1718) (carta)

## Enllaços externs

* (basc) Joanes Etxeberri literaturaren zubitegian
# Joan Balart i Armengol

Joan Balart i Armengol (Sabadell, 22 de novembre de 1882 - 17 de desembre de 1960) fou un industrial metal·lúrgic, inventor i polític català.

## Biografia

Feu els primers estudis a l'Escola Pia de Sabadell i posteriorment a l'Escola Industrial d'Arts i Oficis.
El 1905 fou escollit regidor de l'Ajuntament de Sabadell per la Unió Republicana. L'any següent, amb 24 anys, inicià les activitats empresarials en el ram de la metal·lúrgia creant un taller de rebobinat de motors i electricitat, el qual seria l'origen de l'empresa Balart-Begesa. També fou un innovador industrial en la tasca dels flequers i construí la primera màquina de pastar farina del ram de la panificació. El mateix any fou vocal del Centre Lírich-Dramàtich i el 1925 fou bibliotecari de l'Associació d'Obrers i Empleats Municipals de Sabadell. També va treballar en la fabricació de molins.
Políticament, milità al Casal Català d'Esquerres de Sabadell (ERC). Com a membre del Círcol Republicà Federal es va adherir a Esquerra Republicana de Catalunya un cop proclamada la Segona República Espanyola. El 1932 fou nomenat tinent d'alcalde de Sabadell i elegit diputat al Parlament de Catalunya en les eleccions de 1932. Formà part de la Comissió permanent de Pressupostos i de la Comissió d'Actes, col·laborant amb Josep Tarradellas i Joan.
Durant la guerra civil espanyola les seves empreses van patir molts danys. El juny de 1937 fou membre de la Delegació de Catalunya de la Subsecretaria d'Armament i Municions del Ministeri de Defensa d'Espanya, creada per Indalecio Prieto. L'octubre de 1937 fou vicepresident de la Comissió d'Indústries de Guerra, creada pel Ministeri de Defensa.
En acabar la guera el 1939 s'exilià a Montpeller i d'aquí a Mèxic. Allí va donar suport als nens de Morelia i defensà la vigència de l'estatut de Núria i del govern de la Generalitat a l'exili, presidit posteriorment per Josep Tarradellas. El 1942 va rebre una pensió de la Junta d'Auxili als Republicans Espanyols per haver ocupat càrrecs públics durant la guerra i fou força crític amb la Junta Española de Liberación, creada el 1943.
Uns anys més tard, durant la dècada dels 40, va tornar a Catalunya i fou president del consell d'administració de Talleres Balart S.A. Actualment hi ha un carrer al barri de Can Puiggener de Sabadell que porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Fundació Josep Irla. «Joan Balart i Armengol». [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ Nomenclàtor. «Carrer de Joan Balart». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Llibre d'actes de la JARE». Arxivat de l'original el 2010-10-26. [Consulta: 20 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Biografia per la Fundació Josep Irla
* Web de Balart-Begesa Arxivat 2010-08-22 a Wayback Machine.