OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chamberlain (Uruguai)

Chamberlain és una població de l'Uruguai al sud-oest del departament de Tacuarembó. Segons el cens del 2004 tenia 51 habitants.

## Referències

* ↑ Dades geogràfiques de Chamberlain, Uruguai a fallingrain.com (anglès)
Viccionari
# El Pla d'Oristà

El Pla d'Oristà és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular i coberta amb una teulada a doble vessant lateral a la façana principal.
Les parets estan construïdes amb pedres irregulars i morter, ara enguixat per la part exterior.
La casa té dos pisos i golfes.
La porta d'entrada és dovellada i al seu damunt hi ha un balcó amb una llinda conopial de tres peces amb un relleu que representa una cara a la seva part central. Tant l'arc de la llinda com els muntants són escalonats. Està restaurada.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Pla d'Oristà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Cabeza del Buey

Cabeza del Buey és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Personatges il·lustres

* Diego Muñoz Torrero.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Els casos del Departament Q: Expedient 64

Expedient 64 (títol original, Journal 64) és una pel·lícula de thriller germanodanesa del 2018 dirigida per Christoffer Boe. És l'adaptació de la quarta novel·la de la sèrie Afdeling Q escrita pel danès Jussi Adler-Olsen (2010). S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

Tres esquelets són descoberts darrere d'un envà d'un vell pis desocupat durant més de quinze anys, tot i que algú en paga el lloguer regularment. Quan està a punt d'abandonar el Departament Q, l'Assad (Fares Fares) i el seu soci l'inspector Carl Mørck (Nikolaj Lie Kaas), acompanyats de la seva ajudant Rose (Johanne Louise Schmidt), s'enfronten presumiblement a la seva darrera investigació: un cas horrible que es remunta a la dècada del 1960 a l'illot de Sprogø al Gran Belt, un lloc d'internament de dones joves suposadament antisocials, i on el doctor Curt Wad duu a terme en secret l'abús sexual i l'esterilització.

## Repartiment

* Nikolaj Lie Kaas: Carl Mørck
* Fares Fares: Assad
* Johanne Louise Schmidt: Rose
* Søren Pilmark: Marcus Jacobsen
* Birthe Neumann: Nete, de gran
** Fanny Bornedal: Nete, de jove
* Clara Rosager: Rita
* Luise Skov: Gitte Charles
* Amanda Radeljak: Nour
* Anders Hove: Curt Wad, de gran
** Elliott Crosset Hove: Curt Wad, de jove
* Nicolas Bro: Brandt
* Anders Juul: Gunnar
* Michael Brostrup: Børge Bak
* Marianne Høgsbro: Beate Wad
* Trine Pallesen: Mette

## Referències

* ↑ Harvey, Dennis. «Palm Springs Review: ‘The Purity of Vengeance’» (en anglès). Variety, 12-02-2019. [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ Expedient 64 (Els casos del Departament Q) a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Verachtung - 2018». Filmreporter.de. [Consulta: 4 març 2023].
# Microhyla fusca

Microhyla fusca és una espècie de granota endèmica del Vietnam. Només es va trobar el 1943 a la seva localitat tipus a Da Lat, a l'altiplà Lang Biang, província de Lâm Đồng, al sud del Vietnam, però no s'ha trobat mai més d'ençà, malgrat que la localitat tipus és accessible. Els seus hàbitats naturals són aiguamolls i maresmes d'aigua dolça, tant permanents com intermitents. No està clara la seva relació taxonòmica amb les espècies properes Microhyla annamensis i Microhyla erythropoda.

## Referències

* 1 2 3 van Dijk, P.P. & Ohler, A.. «Microhyla fusca» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 10 octubre 2013].
* ↑ Frost, Darrel R. «Microhyla fusca Andersson, 1942». Amphibian Species of the World 5.6, an Online Reference. American Museum of Natural History, 2013. [Consulta: 10 octubre 2013].
# Cinobaňa

Cinobaňa és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1279.
# El Pla de Grassetes

El Pla de Grassetes és un veïnat de masies disperses del terme de municipal de Santa Maria d'Oló, pertanyent a la comarca del Moianès.
Està situat a l'extrem nord-est del terme, a migdia de la Carena de Segalers, de l'Eix Transversal C-25 i de la carretera BP-4313. És a l'est-nord-est de Santa Maria d'Oló i a l'oest-sud-oest de Sant Feliuet de Terrassola.
Formen aquest veïnat les dues masies juntes de Grassetes, així com les de Canadell, Canemasses, la Coromina, la Garriga, la Moretona, la Pedragosa, el Soler, Torremagra i Vilanova. Pertany a aquest veïnat l'església romànica de Sant Jaume de Vilanova, que obtingué efímerament la titularitat parroquial en època medieval.

## Enllaços externs

* El Pla de Grassetes en el seu entorn, a l'Institut Català de Cartografia
# Cabot vermell

El cabot vermell (Tripterygion melanurum) és un peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Semblant als blènnids, però així com les raboses no tenen escames i tenen la pell mucosa, els tripterígids presenten escames, entre altres diferències. Molt petit: els mascles arriben als 5 cm i les femelles als 4 cm. Cap amb el morro punxegut. Ulls grossos. Tres aletes dorsals (les dues primeres formades per radis espinosos i flexibles, i la darrera amb radis blans). Aletes pelvianes molt reduïdes i per davant de les pectorals. Cos de color vermell i cap fosc (negre en els mascles durant el període reproductor) amb línies blaves o blanques.

## Reproducció

Es reprodueix entre maig i juny. Els ous es ponen damunt l'esponja tòxica Cramba crambe. El mascle s'encarrega de vigilar la posta.

## Alimentació

Menja petits invertebrats.

## Hàbitat

És bentònic de fons rocallosos i esciòfils a poca fondària (2-10 m).

## Distribució geogràfica

És endèmic del Mediterrani (Mar Balear, sud de Sardenya, Algèria, Tunísia, Israel, Líban, Xipre i sud de Turquia).

## Costums

Són més territorials durant l'època reproductora.

## Confusió amb altres espècies

És difícil de diferenciar-lo de Lipophrys nigriceps, ja que tant la forma com el color són semblants i comparteixen el mateix hàbitat.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 8427360134. Pàg. 252.
* ↑ FishBase (anglès)
# Dolcedo

Dolcedo (en ligur Dusëu o Dolcëo) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 1.415 habitants.

## Geografia

Dolcedo es troba a la vall del Prino, prop de la confluència del riu dels Boschi amb el torrent Prino. La capital, anomenada "Piazza", és un típic pobles al fons de la vall, seu mercat. Té una superfície de 19,8 km² i les frazioni de Bellissimi, Castellazzo, Costa Carnara, Isolalunga, Lecchiore, Magliani, Monte Faudo, Ripalta, Santa Brigida, Trincheri. Limita amb Badalucco, Civezza, Imperia, Montalto Ligure, Pietrabruna, Prelà, Taggia i Vasia.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Dolcedo entre 1861 i 2001
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 13 d’abril 2017].
# Menya

Menya és una varietat denominada rústega d'olivera que compta amb unes 400 hectàrees de conreu a la província de Tarragona, en especial a les comarques de l'Alt Camp i el Baix Penedès. També se'n troben, amb menys intensitat, al Baix Llobregat. Sembla que el seu nom deriva del mot 'manyo', indicant aquest que la varietat menya descendeix de l'Aragó. Aquest tipus d'olivera havia estat a punt de l'extinció i es va anar recuperant mercès a l'esforç de diferents persones com és ara en Sergi Càmara, n'Abel Aguadé i en Miquel Vallès.

## Característiques agronòmiques

La varietat menya es conrea per a l'oli, que es considera de bona qualitat i baix en linoic. L'arbre d'olivera menya es considera de gran vigor, erecte i espès, amb bon arrelament, regularitat mitja i rendiment alt. Els seus fruits tendeixen a la maduració mitjana o precoç, són de despreniment difícil i de rendiment gras mitjà o baix. Aquesta varietat ofereix gran quantitat de polifenols i té una sensibilitat mitjana a la mosca de l'oliva. En els tasts, l'oli procedent de les olives menya és fruitat verd d'intensitat mitjana, picant, astringent i amargant.

## Referències

* ↑ «Les varietats catalanes d'olivera». Quaderns agraris (Institució catalana d'estudis agraris), 2019. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ «Menya» (en castellà). viveros sophie. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ «Recuperació de varietats locals d'olivera». Escola d'Enologia Jaume Ciurana. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ «Les varietats locals d'olivera». IRTA (Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries). [Consulta: 4 setembre 2021].
# Dolces hores

Dolces hores (títol original: Dulces Horas) és una pel·lícula espanyola dirigida per Carlos Saura, estrenada l'any 1982. Ha estat doblada al català.

## Argument

Juan és un autor de teatre turmentat pel seu passat: el seu vell pare perd la memòria, la seva jove mare s'ha suïcidat. Ha escrit una obra sobre els seus joves anys. Assisteix a les assajos, a la investigació d'alguna cosa…

## Argument

* Assumpta Serna: la mare
* Iñaki Aierra: Juan
* Álvaro de Luna: Oncle Pepe
* Jacques Lalande: Oncle Antoñito
* Alicia Hermida: Tia Pilar
* Luisa Rodrigo: l'àvia
* Alicia Sánchez: la minyona
* Pedro Sempson: el pare
* Isabel Mestres: Marta
* Julien Thomas: Pablo
* Marion Game: Amparo
* Ofelia Angélica: Sofi
* Clara Merin: Lucía
* Pablo Hernández Smith: Juanico
* Magdalena García: Martita

## Banda original

* "Sonata in D Minor Opus 423", composta per Domenico Scarlatti
* "La Valse", composta per Maurice Ravel
* "Symphonie fantastique, composta per Hector Berlioz
* "Sevillanas", interpretada per Emilio de Diego
* "Recordar", escrit per Charles Borel-Clergue i José Salado, interpretat per Imperio Argentina
* "Mírame", interpretat per Celia Gámez

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} Dulces horas]». esadir.cat.
* ↑ «Dulces horas». The New York Times.
# Dolby Theatre

El Teatre Dolby (abans Teatre Kodak, Kodak Theatre, en anglès) és un teatre al barri de lleure de Hollywood and Highland, a l'encreuament del Hollywood Boulevard amb Highland Avenue, a Los Angeles a l'estat de Califòrnia.
Des de la seva obertura el 9 de novembre de 2001 el teatre ha estat la seu de la Cerimònia de lliurament dels Premis de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques Americana, els Oscars, que s'hi van celebrar per primera vegada el març de 2002. Des de llavors és la seu permanent dels premis. El teatre va ser dissenyat específicament per a aquesta cerimònia per l'estudi Rockwell Group, de l'arquitecte David Rockwell.
Va ser dissenyat per a facilitar les retransmissions en viu des del gran recinte amb una màxima visibilitat per a tot el públic. Té capacitat per a més de 3.400 persones, dividits entre la platea i els tres nivells de balconades, i l'escenari de 36,5 × 27,5 metres és un dels més grans dels Estats Units. La sala de premsa darrere de l'escenari té capacitat per a més de 1.500 periodistes. L'obra va costar uns 500 milions de dòlars, dels quals 75 van ser pagats per l'empresa Kodak per a poder estampar el seu nom a la portada del recinte. És propietat de la ciutat de Los Angeles i és llogat per l'Acadèmia la nit del lliurament dels premis.
L'entrada al teatre està flanquejada per columnes en les quals es mostren les pel·lícules guanyadores del premi en la categoria de Millor pel·lícula des de 1928, i amb alguns espais buits per a futures pel·lícules guanyadores. Durant la resta de l'any, el teatre acull concerts. Hi van actuar, entre molts altres Céline Dion, les Dixie Chicks, Elvis Costello, Barry Manilow, Barbra Streisand, Paul McCartney, Cher, Sting, Santana o Prince. També acull musicals de Broadway, festivals de dansa, concerts sinfònics i òperes.
# Curtis Callan

Curtis Callan (North Adams, 11 d'octubre de 1942), Curtis Gove Callan Jr, és un físic teòric estatunidenc i Professor Distingit (emèrit) de Físiques 'James S. McDonnell' a la Universitat de Princeton. Ha fet recerca sobre teories de gauge, teoria de cordes, instantons, forats negres, interaccions fortes, entre molts d'altres temes. Va rebre rebre el Premi Sakurai el 2000 ("per la seva formulació clàssica del grup de renormalització, les seves contribucions a la física dels instantons i a la teoria de monopols i cordes") i la Medalla Dirac el 2004.
Callan es va llicenciar en físiques a Haverford College i es va doctorar a Princeton sota la direcció de Sam Treiman el 1964 amb la tesi "Spherically symmetric cosmological models." Callan és conegut pels seus treballs de trencament d'invariància d'escala (equació de Callan–Symanzik) i també ha fet contribucions davanteres en teoria quàntica de camps i teoria de cordes en les àrees de dinàmica dió-fermió, solitons de corda i forats negres. Entre els seus estudiants de doctorat s'hi inclouen físics coneguts com Vijay Balasubramanian, William E. Caswell, Peter Woit, Igor Klebanov i Juan Maldacena.
Va ser president de l'American Physical Society (APS) el 2010. Va ser elegit Fellow de l'APS el 1971. Callan fou elegit com a membre de l'Acadèmia Americana d'Arts i Ciències el 1987 i com a membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències el 1989.

## Referències

* ↑ APS Physics, "2000 J. J. Sakurai Prize for Theoretical Particle Physics Recipient" (accessed 22 July 2009).
* ↑ Callan, Curtis G. Spherically symmetric cosmological models (en anglès), 1964.
* ↑ «Curtis Callan, Jr. - The Mathematics Genealogy Project». [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ «Curtis Callan». American Institute of Physics. Arxivat de l'original el 2015-04-02.
* ↑ «APS Fellow Archive».
* ↑ «Curtis G. Callan» (en anglès). American Academy of Arts & Sciences. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «Curtis Callan». www.nasonline.org. [Consulta: 15 juny 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina de recerca a Princeton
* Curtis Callan al Mathematics Genealogy Project.
* Publicacions de Callan a la base de dades INSPIRE-HEP.
# Dolmen de Castellruf

El Dolmen de Castellruf es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Martorelles (Vallès Oriental).

## Descripció

A priori sembla un dolmen simple o cista, però podria tractar-se també d'una galeria, amb un període d'ocupació durant el calcolític. No s'hi han fet excavacions rigoroses per esbrinar-ho. Presenta un estat força correcte i sembla que no hi manca cap de les peces. La cambra, tancada per quatre lloses verticals, fa 1,60 metres de llarg per 1,50 metres d'ample i tot just 0,60 m d'alçària. La coberta la formen dues lloses treballades de forma triangular, que tapen completament la cambra. Hi ha abundància de pedres granítiques al voltant que podrien ésser del túmul, el qual es calcula que fa uns 7 metres de diàmetre.
Apareix esmentat per Josep Estrada i Garriga el 1955, però sembla que fou descobert per mossèn Fàbregues, del seminari de la Conreria. Segons explica una persona de Santa Maria de Martorelles (la qual, de jovenet, feia de pastor en aquesta zona), entre els anys 1939 i 1942 un grup de 5 o 6 religiosos amb els hàbits arromangats feien excavacions al mig del bosc, suposadament treballant en aquest dolmen.

## Accés

És ubicat a Martorelles: situats a la cruïlla de pistes sota el turó de Castellruf, cal prendre la que surt en direcció sud. A pocs metres i a la dreta, un pal indicador a peu de pista assenyala la ubicació del dolmen (10 metres dins del bosc i visible des de la mateixa autopista). Coordenades: x=438922 y=4596180 z=416. UTM: 31 N - 438832 - 4595982.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 28-29.
* ↑ Dolmen de Castellruf - Megalitisme (català)

## Enllaços externs

* Racons de Catalunya: Castellruf, un turo amb força historia (català)
* De tant en tant trobo pedres (català)
* Dolmen de Castellruf - Fitxa
* Wikiloc (català)
# Dolmen de l'Oratori

El Dolmen de l'Oratori és un dolmen del terme comunal de Sant Marçal, a la comarca dels Aspres, adscrita a la del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la Partida del Pou de Florentí, a ponent del terme, a prop al nord de la masia anomenada Pou del Florentí.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics dels Pirineus Orientals

## Referències

* ↑ «El Dolmen de l'Oratori en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 16 juliol 2016].

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «155-Sant Marçal». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184. Llegir-lo en línia

## Enllaços externs

* Pàgina web de Dòlmens i menhirs Pilar
# Divisor de tensió

Un divisor de tensió permet reduir un voltatge d'entrada a una fracció d'aquest, sempre que la intensitat que prenem per mesurar aquest voltatge sigui menyspreable.
En aquest exemple es pot obtenir un voltatge V$_{out}$ que és una fracció de V$_{in}$ segons l'expressió
$V_{out}={\frac {R_{2}}{R_{1}+R_{2}}}V_{in}$
Naturalment, es pot substituir el conjunt per un potenciòmetre, traient $V_{out}$ del cursor. D'aquesta manera podem ajustar el valor de $V_{out}$, especialment si fixem $V_{in}$ (per exemple, utilitzant la tensió d'alimentació), i utilitzar-lo com a valor de consigna.

## Vegeu també

* Divisor de corrent
# Domingo Martínez

Domingo Martínez o Martín (m. 1273) va ser un religiós castellà. Va ser escollit l'any 1273 bisbe d'Àvila, però va morir el mateix any en qualitat d'electe sense arribar mai a prendre possessió del seu càrrec a la diòcesi.
No es tenen gaires dades d'aquest prelat, abans de ser bisbe electe havia estat ardiaca d'Olmedo. A la capella de Velada de la catedral d'Àvila hi ha una tomba que fa referència a aquest bisbe i n'esmenta la data de la seva mort, però és ben possible que aquesta no fos la seva tomba veritable, doncs les lletres gòtiques dels sepulcres de la catedral referents a bisbes van ser posats al segle xvi, vers el 1550, a partir de notícies que es tenien a l'època sobre bisbes anteriors. Per tant, hi ha molts dubtes que les tombes episcopals d'Àvila corresponguin als bisbes que s'esmenten en els sepulcres.

## Referències

* 1 2 Barrios García, Ángel. Documentación medieval de la Catedral de Ávila (en castellà). Salamanca: Ediciones Universidad de Salamanca, 1981, p. 194.
* ↑ Ballesteros, Enrique. Estudio histórico de Ávila (en castellà). Ávila: Tipografía de Manuel Sarachaga, 1896, p. 362.
* ↑ Quadrado, José María. España: sus monumentos y artes... Salamanca, Ávila y Segovia (en castellà). Barcelona: Establecimiento Tipográfico-Editorial de Daniel Cortezo, 1884, p. 363.
# Els misteris de l'illa

Els misteris de l'illa (títol original en francès, Les Mystères de l'île) és un telefilm francès, de la col·lecció Els misteris de..., escrit per David D'Aquaro, dirigit per François Guérin i emès per primera vegada, a Suïssa el 13 de gener de 2017 a RTS Un, a Bèlgica dos dies després a La Une i a França a France 3 el 17 de gener. El rodatge va tenir lloc del 24 d'agost al 20 de setembre de 2016 a l'illa d'Aix (Charanta Marítima). S'ha doblat al català per TV3.

## Referències

* ↑ Philippe Chesnaud. «Audiences : Les Mystères de l'île (France 3) largement devant Chicago Med (TF1) et Glacé (M6)», 18-01-2017. [Consulta: 27 agost 2019].
* ↑ «"Les Mystères de l'île", entre Fort Boyard et l'Île d'Aix, le mardi 17 janvier 2017 sur France 3». fan-fortboyard.fr. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ «Els misteris de l'illa». ésAdir. [Consulta: 28 abril 2023].
# Família Brasilia

La família Brasilia és una petita família d'asteroides situada en el cinturó principal. La família va rebre el nom pel primer asteroide que va ser classificat en aquest grup, (293) Brasilia.
El nombre estimat de membres d'aquesta família és de 443 asteroides. Alguns membres d'aquesta família són:
| Nome | Diàmetre | Semieix major | Inclinació orbital | Excentricitat orbital | Descobriment |
| (293) Brasilia | 55,11 km | 2,861 UA | 15,589 ° | 0,107 | 1890 |
| (392) Wilhelmina | 62,88 km | 2,884 UA | 14,326 ° | 0,139 | 1894 |
| (697) Galilea | 80,14 km | 2,881 UA | 15,141 ° | 0,156 | 1910 |
| (2840) Kallavesi | 157,58 km | 2,840 UA | 15,361 ° | 0,140 | 1915 |

## Referències

* ↑ Milani et al., 2014, p. 46-73.

## Bibliografia

* Milani, Andrea; Cellino, Alberto; Knezevic, Zoran; Novakovic, Bojan. Asteroid families classification: exploiting very large data sets (en anglès). Icarus (239), 2014.
# Sèrie de Laurent

En matemàtiques, la sèrie de Laurent d'una funció analítica $f(z)\,$ és la representació d'aquesta funció en sèrie de potències.
La sèrie de Laurent pot ser utilitzada per poder expressar una funció complexa en el cas en què no pot ser aplicada la sèrie de Taylor.
Les sèries de Laurent van ser anomenades així, després de ser publicades per Pierre Alphonse Laurent el 1843, tot i que havien estat descobertes per Karl Weierstrass, que no les va publicar mai.

## Sèrie de Laurent

Sigui $f(z)\,$ una funció analítica en un anell $C=\{z\in \mathbb {C} \,/R_{0}<|z-z_{0}|<R_{1}\}$. $\forall z\in C$, es complirà que:
$f(z)=\sum _{n=-\infty }^{\infty }a_{n}(z-z_{0})^{n}\,$
on
$a_{n}={\frac {1}{2\pi i}}\oint _{\gamma }{\frac {f(\xi )d\xi }{(\xi -z_{0})^{n+1}}}\,$
sent $\gamma \,$ la circumferència $\gamma =\left\{z_{0}+re^{i\theta }|\theta \in \left[0,2\pi \right]\right\}\,$, amb $R_{0}<r<R_{1}\,$.

## Vegeu també

* Polinomi de Laurent
# Meilogu

Meilogu és una regió històrica de Sardenya nord-oriental que aplega municipis de la província de Sàsser. Limita amb les subregions sardes de Tataresu al nord, Montacuto a l'est, Goceano i Marghine al sud i Planargia a l'oest.
Històricament formà part del Jutjat de Torres i es troba en una zona rica en jaciments de nurags.