OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carl Martin Reinthaler

Carl Martin Reinthaler (Erfurt, 13 d'octubre de 1822 - Bremen, 13 de febrer de 1896) fou un organista, director i compositor alemany.
Les grafies alternatives inclouen Karl Martin Reinthaler i Carl Martin Rheinthaler.
En un principi estudià teologia, però no tardà en dedicar-se per complet a la música i primer fou deixeble de Ritter i després de Marx. Després va aconseguir una subvenció del Govern per ampliar els seus estudis a París, on aprofità per estudiar cant amb el mestre Bordogni a Itàlia feu una llarga estada a Roma i el 1853 fou nomenat director de l'orquestra municipal, organista i mestre de capella de la catedral, director de la Liedertaffel. El 1868 fou el primer executant d'Un Rèquiem alemany de Brahms. Sent elegit el 1882 individu de l'Acadèmia de Belles Arts de Berlín.
Les seves composicions més conegudes són les òperes Edda (Bremen, 1875) i Kaetchen von Licibronn (1881); l'oratori Jephtha und seine Tochter (1856), que ha estat executat per les més importants societats musicals alemanyes i estrangeres; un Himne a Bismarch; les obres corals In der Wüste i das Mädchen von Kolah; una simfonia op. 12, salms, lieder, la cantata In der Wüste i, cors per a veus d'homes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 411. (ISBN-84-239-4550-2)
# Cassetó

Cassetó (del llatí capsa, arca, calaix) és un terme arquitectònic que designa cadascun dels adorns buits geomètrics (com quadrats, rectangles o octàgons) que es disposen en forma regular (semblant a un tauler d'escacs) en un sostre o en l'interior d'una volta, formant part d'un enteixinat.
És una tècnica ja utilitzada a l'antiguitat clàssica. Un exemple típic es dona al Panteó d'Agripa o a la Basílica de Maxenci. Posteriorment, es va posar de nou de moda, principalment, durant el Renaixement i el Barroc i més tard al Neoclassicisme.
Observant un sostre o una cúpula que conté cassetons, sovint fa l'efecte que està travessat per bigues o motllures que s'entrecreuen en les cantonades.
Aquesta estructura no només està justificada per raons estètiques, sinó que els cassetons poden utilitzar-se a més per reduir el pes d'una cúpula, com en el cas del Panteó de Roma. Els cassetons solen estar decorats per exemple amb típics rosasses i fins i tot pintats com a trompe-l'oeil.

## Referències

* ↑ Bill Risebero, Historia dibujada de la Arquitectura, pàg. 12-14, Celeste Edicions, Madrid, 1991, ISBN 84-87553-16-8 (castellà)
# Cassi Climent

Cassi Climent (Cassius Clemens) fou un cavaller romà que va militar al costat de Pescenni Níger i el 195 fou jutjat per Septimi Sever. La seva defensa fou tan digna que Sever, admirat, li va garantir la vida i li va permetre conservar la seva propietat.

## Referències

* ↑ Davenport, Caillan; Mallan, Christopher. Emperors and Political Culture in Cassius Dio's Roman History (en anglès). Cambridge University Press, 2021-08-12. ISBN 978-1-108-91823-7.
* ↑ Burden-Strevens, Christopher. Cassius Dio's Speeches and the Collapse of the Roman Republic: The Roman History, Books 3–56 (en anglès). BRILL, 2020-06-15, p. 184. ISBN 978-90-04-43136-2.
* ↑ Cassius Dio: Greek Intellectual and Roman Politician (en anglès). BRILL, 2016-11-28, p. 271. ISBN 978-90-04-33531-8.
* ↑ Herodian's World: Empire and Emperors in the III Century (en anglès). BRILL, 2021-12-13, p. 54. ISBN 978-90-04-50045-7.
# Castellana Sicula

Castellana Sicula (sicilià Castiddana) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 3.677 habitants. Limita amb els municipis de Petralia Sottana, Polizzi Generosa i Villalba (CL).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Giuseppe Intrivici | Llista cívica |
# Castellana (cràter)

Castellana és un cràter de l'asteroide de la família Coronis del cinturó principal, (243) Ida, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -13.4 ° de latitud nord i 335.2 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 5.2 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 1997 i fa referència a una cova a la regió italiana de la Pulla.

## Referències

* ↑ "Castellana (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Piovene, Guido; Mondadori, Arnoldo Viaggio in Italia, 1997.
# Cendejas de Enmedio

Cendejas de Enmedio és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 |
| 143 | 129 | 121 | 125 | 116 |

## Persones il·lustres

* Trifón Cañamares García: (1911-2015) polític espanyol, militant del PCE.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Cerknica

Cerknica és una petita ciutat (10,284 habitants), al municipi eslovè de Kras, una regió del sud-oest d'Eslovènia. La pràctica del surf és molt popular al llac Cerknica, el més gran d'Eslovènia.
Les famoses coves de Postojna són a prop de Cerknica, i són un dels sistemes de coves més impressionants del món.

## Enllaços externs

* Pàgina il·lustrada sobre Cerknica
* Pàgina oficial de la ciutat en eslovè
# Casa Ticó (Ripoll)

La Casa Ticó és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici format per planta baixa i tres pisos. Els baixos són de pedra picada; al primer pis hi ha una tribuna i l'edifici està coronat per pinacles i boles de pedra. Els pisos estan decorats per elements ornamentals neoclàssics, cas de pilastres o capitells. A l'altura del primer pis, per la banda que dona al carrer del Bisbe hi ha un terrat. La teulada és a dues aigües. La façana posterior té unes galeries i no té cap element decoratiu.
Interiorment el vestíbul és espaiós, amb motllures al sostre, les escales són de marbre.

## Referències

* 1 2 «Casa Ticó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Casa Terra

La Casa Terra és una obra eclèctica de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa, dos pisos i golfes amb terrat. La façana presenta una composició simètrica, amb tres portes a la planta baixa i tres balcons i cada pis. La seva estructura és característica de l'arquitectura d'eixample del segle xix, i es pot incloure dintre del llenguatge de l'eclecticisme.

## Història

La Casa Terra va ser construïda el 1882.

## Referències

* 1 2 «Casa Terra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Castell de Kuusisto

El Castell de Kuusisto (en finès Kuusiston piispanlinna, en suec Kustö biskopsborg) és un castell medieval finès, situat a l'illa de Kuusisto, a Kaarina, Finlàndia, molt a prop de la ciutat de Turku. El castell fou construït al segle xiv, tot i que havia estat la residència del bisbe almenys des de 1290. Durant la Reforma protestant es va ordenar demolir el castell, concretament el 1528 i fou el rei Gustau I de Suècia qui ho va fer. El 1891 es va iniciar un procés d'excavacions i restauració de les ruïnes.

## Referències

* Informació del castell
* Castells medievals de Finlàndia
# Castell i muralles de Tírig

El castell i muralles de Tírig, a la comarca de l'Alt Maestrat, constitueixen unes poques restes dins del nucli urbà que estan catalogats com Bé de Rellevància Local, amb la categoria de Monument per declaració genèrica, amb codiː 12.02.111.002, no presentant ni inscripció ni expedient, malgrat estar sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol. Es va haver de tractar d'un petit castell dins de la mateixa població, construït en l'època de l'establiment, que no es considera que fos abans del segle xiii, malgrat que la zona de Tírig és una de les més prolíferes en assentaments prehistòrics, tal com queda reflectit en l'existència de nombrosos jaciments arqueològics amb unes impressionants pintures rupestres, mostres de l'estil llevantí, i catalogades com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. En l'actualitat no queda gens del Castell i es poden apreciar, dispersos pels carrers del poble, alguns llenços de muralles, que formen part, gairebé íntegrament, d'habitatges habituals dels veïns de la localitat.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2431.
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ http://www.castillosnet.org/espana/informacion.php?ref=CS-CAS-164 Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.castilloscomunidadvalenciana.com/altma17.htm Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.artehistoria.com/v2/lugares/1575.htm Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Castillo, Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana. (en castellà) VV.AA. Editorial Prensa Valenciana S.A. 1995. València. Dipòsit legal: V. 4373-1995.
# Castell i muralla de Castellar

El castell i muralla de Castellar és un castell de Castellar de la Ribera (Solsonès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Restes de murs, basaments, al petit nucli de Castellar, prop Sant Pere de Castellar. Torre de guaita de forma cilíndrica. Sembla que l'antiga torre està revestida pel que resta de l'actual. El coneixement gràfic d'aquest castell el tenim gràcies a un dibuix de Langlois publicat a " La Veu del Diumenge" suplement de la " Veu de Catalunya", el 12 d'agost de 1934, ja que actualment és difícil detectar-ne l'estructura.

## Història

Castell termenat. Documentat el 1154. La torre de guaita es troba en un lloc alterós i estratègic i els seus castlans esdevingueren la família senyorial predominant d'aquesta contrada, primer sota els comtes d' Urgell i després sota els Cardona. Des del segle IX els comtes d' Urgell van repartir aquestes terres i la canònica de Solsona hi va obtenir algun mas, però la jurisdicció civil fou dels castlans i a la fi del segle xii i al segle xiii n' eren senyors els Galceran de Santa Fe, però la nissaga que perdurà més aquí va ser la dels Josa, i vers el segle xvi la dels Josa i Peguera.
El 1828 hi continuaven els descendents d'aquesta família.

## Referències

* 1 2 3 «Castell i muralla de Castellar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Castell i muralla de Castellar». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Chromis degruyi

Chromis degruyi és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Palau.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pyle, R., J.L. Earle i B.D. Greene, 2008. Five new species of the damselfish genus Chromis (Perciformes: Labroidei: Pomacentridae) from deep coral reefs in the tropical western Pacific. Zootaxa 1671:3-31.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chromis enchrysura

Chromis enchrysura és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Florida i Bermuda fins al sud del Brasil, incloent-hi el Carib.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cinéma Le Castillet

El Cinema Le Castillet o Cinema Castillet és una sala de cinema situada a Perpinyà.

## Història

El cinema Le Castillet, creat per l'empresari Joan Font, s'edificà en un terreny que havia deixat lliure l'enderrocament de les muralles de la ciutat, a un pas del mític monument de Perpinyà, del qual prengué el nom.
La construcció anà a càrrec de l'arquitecte Eugène Montès, i l'escultor Alexandre Guénot s'ocupà de la decoració. El seu disseny s'inspirava en l'arquitectura teatral del segle xix, que incorporava alguns elements modernistes. La sala de cinema, amb 1.100 seients i amb una pantalla de dos per tres metres, era la primera de la ciutat, i oferia opereta, música i cinema. Fou inaugurada el 7 de novembre de 1911.
En la dècada dels anys vuitanta del segle XX es va reconvertir en un cinema multisales, i en la dècada del 2000 en el Mega-Castillet, amb deu sales de diferents dimensions.
El mateix any 1911 s'inaugurava també a Perpinyà l'Apollo, que ja ha tancat les seves portes. El Castillet pot reivindicar que és el cinema més antic de França encara en funcionament. Parts de l'edifici van ser declarades monument històric el 1997.

## Referències

* 1 2 Escrihuela, Joan-Francesc «Del Marítim al Castillet. La família Font, precursora del cinema a Perpinyà». Cinema Rescat, núm.15, 2004, pàg. 17-19.
* ↑ «Inauguració a Perpinyà de la sala de cinema Le Castillet | enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ «Cinéma "Castillet"» (en francès). Ministère de la Culture. [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Devic, Estelle. «Le Castillet: cent ans de cinéma et pas une ride» (en francès). L'independant, 06-11-2011. [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Referència n., a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Cinèsies

Cinèsies (en llatí Cinesias, en grec antic Κινησίας "Kinesías") fou un poeta ditiràmbic atenenc.
Plató a Gòrgies, l'anomena, diu que era fill de Meles, un citarista, i diu que amb aquell instrument només molestava al públic. També assenyala que Cinèsies només es preocupava d'agradar els oients, i no d'educar-los. Aristòfanes el va satiritzar a Els ocells, Les assembleistes i Lisístrata. Ferècrates diu de Cinèsies que havia corromput la poesia àtica. Ateneu de Nàucratis diu que era tant alt i prim que Havia de portar per aguantar el seu cos una mena d'estaques fetes de fusta de til·ler, i per això Aristòfanes l'anomena φιλύρινον ("tros de til·ler").
Cinèsies es va presentar dues vegades com a acusador en dos processos on Lísies n'era el defensor. Lísies, en uns discursos avui perduts excepte el fragment que es refereix a això, diu que Cinèsies havia canviat l'ofici de poeta pel de delator o Sicofanta, que segurament li era més profitós.
Cinèsies és recordat pel seu paper en l'abolició dels cors al teatre, (Choragia) que havien decaigut des que va ser arcont Càl·lies III l'any 406 aC.

## Referències

* ↑ Cinesias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 753-754
# Chelon bispinosus

Chelon bispinosus és un peix teleosti de la família dels mugílids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 15 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes centrals de l'Atlàntic oriental (Cap Verd).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Cementiri de Ferran

El Cementiri de Ferran és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Dins una tàpia quadrada, pintada de blanc, s'arrenglaren les tombes, al voltant d'un jardí amb xiprers. Té una disposició típicament mediterrània.

## Història

El 1919 s'hi van fer reformes tal com figura a la seva porta d'accés.

## Referències

* 1 2 «Cementiri de Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Trémaouézan

Trémaouézan (en bretó Tremaouezan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 410 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 323 | 283 | 265 | 345 | 370 | 431 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-René Le Guen | |
# Mansiri Himal

El Mansiri Himal és una petita serralada de l'Himàlaia, al centre nord del Nepal, al voltant d'uns 100 km al nord-oest de Katmandú. El riu Marsyangdi separa el massís del Mansiri de l'Annapurna, al sud-oest. El riu Dudh Khola la separa de la Peri Himal, al nord-oest. A l'est el Burhi Gandaki la separa de la Ganesh Himal, Sringi Himal i Kutang Himal. Tots aquests rius són afluents del Gandaki.
També és coneguda com a Manaslu Himal o Massís Gurkha. La serralada compta amb tres cims entre els vint més alts de la Terra (amb un mínim de 500 metres de prominència):
* Manaslu, 8.156 m, 8è cim més alt. 3.092 m de prominència
* Himalchuli, 7.893 m, 18è cim més alt. 1.633 m de prominència
* Ngadi Chuli, 7.871 m, 20è cim més alt. 1.020 m de prominència
Altres cims destacats de la serralada són el:
* Nemjung, 7.140 m. 1.920 m de prominència
* Thulagi Chuli. 7.059 m. 699 m de prominència
La Mansiri Himal destaca pels enormes desnivells que presenta en molt poc espai, elevant-se 7.000 metres entre la vall de Marsyangdi i els seus cims en poc menys de 30 km de distància horitzontal.

## Referències

* ↑ H. Adams Carter «Classification of the Himalaya». American Alpine Journal. American Alpine Club, 27, 59, 1985, pàg. 109–141 [Consulta: 29 abril 2011].
* ↑ H. Adams Carter, op. cit., p. 128.
* ↑ «Ghurka Himal». peakbagger.com. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Solà de la Torre

El Solà de la Torre és una solana del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada en el vessant sud-oriental de Puigvent, a la vall alta del riu d'Abella, al nord-est de la vila d'Abella de la Conca. És el vessant de migdia de Puigvent, pel costat que pertany a l'antic poble de la Torre d'Eroles. És a prop i a ponent d'aquest poble.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic descriptiu: és el solà situat davant de l'antic poble de la Torre d'Eroles.

## Enllaços externs

* El Solà de la Torre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Forces de Defensa Croates

Les Forces de Defensa de Croàcia (croat: Hrvatske obrambene snage o HOS) va ser la branca paramilitar del Partit Croat dels Drets (HSP) de 1991 a 1992, durant les primeres etapes de les guerres iugoslaves. Durant la Guerra d'Independència de Croàcia, el HOS va organitzar diverses companyies primerenques i va participar en la defensa de Croàcia. En el punt àlgid de la guerra a Croàcia, el HOS tenia una mida de diversos batallons. Les primeres unitats HOS estaven encapçalades per Ante Paradžik, un membre de l'HSP que va ser assassinat per la policia croata el setembre de 1991. Després de la mobilització general de novembre de 1991 a Croàcia i l'alto el foc de gener de 1992, el HOS va ser absorbit per l'Exèrcit croat.

## Referències

* ↑ Veselinović, 2014, p. 70-71.
* ↑ «Politička ubojstva: Nedavno uhićenje Ivana Andabaka u žižu vraća ubojstvo Blaža Kraljevića, generala HOS-a, borca za BiH do Drine». www.hsp1861.hr. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «Bosnia and Herzegovina - Croatian Party of Rights». web.archive.org, 16-01-2008. Arxivat de l'original el 2008-01-16. [Consulta: 28 maig 2024].
# ACICOM

ACICOM és una associació cívica creada el novembre del 2009 al País Valencià. El seu eix d'acció són els mitjans i les cultures de la comunicació, la defensa dels drets de la ciutadania valenciana i tots els aspectes relacionats amb la dieta mediàtica en formats de premsa, ràdio, editorial, televisió i altres.
ACICOM és una associació de consumidors que fa activisme en àmbits com la llibertat d'expressió, el dret a la informació i el dret d'accés de la ciutadania als mitjans de comunicació.
L'associació duu a terme diverses actuacions com per exemple la presentació de llibres (incloent una línia editorial de publicacions) o la realització de debats, jornades i conferències. Recentment també consta d'un gabinet jurídic que s'ocupa d'aspectes com la llibertat d'expressió, la manipulació informativa, el gènere en els mitjans de comunicació, la publicitat enganyosa o el patrimoni audiovisual.
Algunes de les iniciatives amb més impacte social que l'associació ha organitzat són el Cicle de Cinema Compromès (CCC) o el Quiosc Valencià. El CCC comença l'any 2015 amb la projecció de diversos productes audiovisuals d'autors valencians. Amb els anys es constitueix com un festival dedicat al gènere documental que projecta pel·lícules sobre les diverses realitats socials de l'entorn local valencià. Al voltant d'aquest cicle de cinema social també s'organitzen xerrades i debats d'anàlisi i reflexió.
Juntament amb l'Associació de Publicacions Periòdiques Valencianes (APPV) i amb el suport de la Federació Escola Valenciana, l'Associació d'Editors del País Valencià, la Xarxa d'Emissores Municipals Valencianes, Acció Cultural del País Valencià i la Unió de Periodistes Valencians l'any 2011 es posa en marxa el Quiosc Valencià, una web en format de portal-quiosc que permet a l'usuari accedir a un catàleg de publicacions en valencià.

## Referències

* ↑ «Quienes somos | ACICOM» (en castellà). [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Lluitar en contra dels silencis mediàtics». Diari la Veu.
* ↑ «ACICOM denuncia ‘greu manipulació’ en els informatius PV de RTVE». Diari la Veu.
* ↑ Press, Europa «Cine sobre "problemas urgentes" y youtubers sociales, en el III Festival Cinema Ciutadà Compromés» (en castellà). europapress.es, 24-10-2017.
* ↑ «Objetivo: recuperar los quioscos vacíos de Valencia» (en castellà). ELMUNDO.
# Xerraire de Delessert

El xerraire de Delessert (Pterorhinus delesserti) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la vegetació secundària i boscos als turons del sud-oest de l'Índia als Ghats Occidentals des de Goa cap al sud fins Kerala i oest de Tamil Nadu

## Referències

* ↑ «Xerraire de Delessert». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Zahedan

Zahedan (Persa: زاهدان, romanitzat com Zāhedān, Zahidan i Zaidān; també coneguda com a Zāhedān-e Yek; antigament Dowzdāb, Duzdāb, o Duzdāp) és una ciutat i municipi de l'Iran, capital de la província de Sistan i Balutxistan. Al cens del 2006 la població era de 552.706 habitants. "Zahedan" (zahidan) és el plural de la paraula àrab "zahid que vol dir "pietosa" però es va donar per la ciutat medieval de Zaidan, destruïda per Tamerlà a la part final del segle xiv, les ruïnes de la qual són a molts quilòmetres i no tenen relació històrica amb la moderna ciutat; el nom el va rebre en la campanya de persianització dels noms dels anys trenta del segle xx, i abans portava el de Duzdab (Aigua Perduda). La població és sunnita balutxi, amb una minoria sistani. Disposa d'un aeroport i una universitat provincial.
Situada a la vora del desert l'entorn és àrid. Està situada al gran eix o carretera Nord-sud que va de la costa del golf Pèrsic al Khorasan. A 40 km al sud del punt d'unió de les fronteres de l'Afganistan, el Pakistan i l'Iran es va realitzar la unió de l'eix amb les carreteres iranianes cap a l'oest. El ferrocarril de Quetta hi arribava durant la I Guerra Mundial quan era estació termini, i després, abans de la II Guerra Mundial, es va començar a enllaçar amb els ferrocarrils iranians però fins a la segona meitat del segle no va quedar unida a Qom, Yazd i Kerman (ciutat). El 1950 tenia uns 10.000 habitants però al cens de 1996 ja havia arribat a 419.518 habitants.

## Enllaços externs

* Municipalitat de Zahedan
* Zahedan University of Medical Sciences Arxivat 2018-02-17 a Wayback Machine.