OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anacroneuria mixteca

Anacroneuria mixteca és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Mèxic.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Kondratieff, 2004. Monographs of the Western North American Naturalist 2:32.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Anacroneuria from Mexico and upper Mesoamerica (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):162.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 21 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Campionat britànic de trial 1956

La temporada de 1956 del Campionat britànic de trial fou la 7a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 31 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | John Brittain | Royal Enfield | 88 |
| 2 | Gordon Jackson | AJS | 85 |
| 3 | Brian Martin | BSA? | 76 |
| 4 | Jeff Smith | BSA | 63 |
| 5 | Gordon McLaughlan | Matchless | 55 |
| 6 | John Giles | Triumph? | 53 |
| 7 | Brian Povey | James? | 52 |
| 8 | Artie Ratcliffe | Matchless? | 44 |
| 9 | P. Young | ? | 39 |
| 10 | Pat Brittain | Royal Enfield? | 35 |

## Referències

* «Great Britain - 1956» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Ca n'Aymerich

Ca n'Aymerich és una obra del municipi de Sant Vicenç dels Horts (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner amb planta baixa, pis i golfes i format per diferents cossos de desigual alçada a dreta i esquerra de l'habitatge. Les obertures són de llinda, amb llindes i brancals de pedra natural (a l'edifici primitiu), i ogivals, amb arcs carpanell i deprimits. La façana conserva restes d'esgrafiats, un rellotge de sol i l'escut de la família amb aplacat ceràmic (segle xix). La coberta del cos principal és a dues vessants, amb teula àrab, imbricacions i ràfec. Els altres cossos tenen la coberta tant en terrat com amb teula.

## Història

Hi ha referències documentals d'aquest edifici l'any 1341. Es van fer unes reconstruccions els anys 1444, 1573, 1612, 1714 i 1747. Entre els anys 1774-1805 es va produir la modificació definitiva del conjunt. La façana és de l'any 1853. Van fer unes restauracions els anys 1886, 1929, 1958. L'edifici és habitat per la setena generació de la família Aymerich.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Aymerich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Ca n'Arús

Ca n'Arús és una casa senyorial de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La casa consta de tres plantes al cos central i dues als laterals. Els cossos laterals estan coberts per un terrat i el central per un terrat i una teulada a dues vessants.
Al cos principals, al primer pis s'obren tres balcons mentre que en els laterals s'obre una galeria de tres arcs de mig punt, per banda. El cos principal està rematat per un acroteri que fa una forma semicircular al centre i amb decoració de boles i relleus.
La casa té un jardí.

## Història

A la segona meitat del XIX, una part important de la població total de l'Hospitalet estava disseminada per les dues grans zones de Samontà (muntanya) i Marina.
Però, així com a la part de dalt hi havia una gran tendència a construir cases senyorials (Can Cluset, Torre Barrina, ...), a la part de Marina només s'alçaven petites masoveries, amb l'única excepció de Ca n'Arús, luxosa casa senyorial, que si bé és cert que surt de la norma constructiva del moment a la seva àrea, també ho és que estava pràcticament a tocar de la ciutat.
Actualment pertany a l'Ajuntament de l'Hospitalet i són dependències administratives.

## Referències

* «Ca n'Arús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Ca n'Auleda

Ca n'Auleda és una masia de Santa Maria de Palautordera (Baix Montseny) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici gran amb la planta allargada. Coberta a dues vessants, encara que hi ha uns cossos afegits que també tenen la mateixa coberta. Té planta baixa i un sol pis. Ha estat restaurada, i la façana s'ha arrebossat. Té un portal d'accés d'arc de mig punt fet de pedra, hi ha una finestra coronella gòtica partida per una fina columneta, també hi ha un rellotge de sol.

## Història

Aquesta casa és interessant per les seves característiques arquitectòniques, per la seva finestra gòtica es pot dir que pertany a aquesta època.
Ha sofert transformacions, actualment és objecte d'una d'elles, encara que de moment solament es limiten a la part de davant, ja que les parts posteriors de la casa resten iguals.
Actualment l'Agrupament Escolta i Guia Bernat Perpunter realitza la seva tasca educativa en aquest edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Auleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Cal Joan del Malla

Cal Joan del Malla és una obra d'Almenar (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa, dos pisos i terrat parcialment cobert. La façana presenta els elements força ordenats. Compta amb quatre portes a la planta baixa, tres de mida gran i una de petita, i tres balcons a cada pis. El terrat és tancat per una balustrada i cobert parcialment per una teulada sostinguda per tres pilars força prims.

## Referències

* ↑ «Cal Joan del Malla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Cal Joanet

Cal Joanet és una antiga casa senyorial, molt reformada, al petit nucli urbà de Suró (municipi de Talavera, Segarra), entre cases ruïnoses, que contextualitza l'origen i desenvolupament d'aquest poble. El poble de Suró està situat al Tossal de Suró de 850m, un dels punts geogràfics més alts de la comarca de la Segarra. Malgrat que a cal Joanet no hi hagi cap data que apunti el seu origen, la documentació existent diu que aquesta casa es va construir en un moment imprecís del segle xvi. Aquest fet es testimonia en altres cases del poble, en estat molt ruïnós, que encara conserven la data clau de la porta d'accés.
L'accés a la casa es fa mitjançant un portal d'entrada d'arc de mig punt, que dona a un petit pati interior descobert. Dins d'aquest pati, a mà esquerra se'ns presenta la primitiva façana principal de la casa. Aquesta està estructurada a partir d'una porta d'accés d'arc de mig punt adovellat, primer pis i golfes. La porta d'accés comunica amb la part més agrícola de la casa, coberta amb voltes d'aresta. L'edifici presenta un parament paredat amb pedra del país.

## Referències

* 1 2 «Cal Joanet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Campionat del Món de motocròs quatre temps

El Campionat del Món de motocròs quatre temps (oficialment: MTA World Four-Stroke Motocross Championship) fou la màxima competició internacional de motocròs per a motocicletes amb motor de quatre temps. Esponsoritzat per l'empresa nord-americana MTA (Motorcycle Tires & Accessories), el campionat se celebrà de 1976 a 2010 i el seu guanyador es decidia a una sola prova, disputada sempre als Estats Units (concretament, al circuit de Glen Helen, situat a San Bernardino, Califòrnia).
Malgrat que el campionat no estava reconegut per cap federació o estament esportiu internacional, sinó que el convocava una empresa privada, tenia repercussió pel fet de ser l'únic títol reservat als quatre temps en una època en què aquesta mena de motors era molt minoritària en la modalitat del motocròs. A començaments del segle XXI, quan els quatre temps es van acabar imposant, MTA va desconvocar el seu campionat en haver perdut el sentit original. La darrera edició es va celebrar el 2010, el mateix any en què es convocà la primera del seu substitut, el campionat del món de dos temps.

## Historial

Font:
| Any | Campió |
| 1976 | Gunnar Lindstrom |
| 1977 | Mike Bell |
| 1978 | Rod Kentner |
| 1979 | Goat Breker |
| 1980 | Pierre Karsmakers |
| 1981 | Rex Staten |
| 1982 | Eric McKenna |
| 1983 | Ricky Johnson |
| 1984 | Ron Lechien |
| 1985 | Brian Myerscough |
| 1986 | Sense cursa |
| 1987 | Sense cursa |
| 1988 | Goat Breker |
| 1989 | Greg Zitterkopf |
| 1990 | Greg Zitterkopf |
| 1991 | Ty Davis |
| 1992 | Mike Young |
| 1993 | Gordon Ward |
| 1994 | Shaun Kalos |
| 1995 | Donny Schmit |
| 1996 | Lance Smail |
| 1997 | Shaun Kalos |
| 1998 | Doug Dubach |
| 1999 | Doug Dubach |
| 2000 | Doug Dubach |
| 2001 | Ryan Hughes |
| 2002 | Doug Dubach |
| 2002 | Ryan Hughes |
| 2003 | Ryan Hughes |
| 2004 | Ryan Hughes |
| 2005 | Ryan Hughes |
| 2006 | Josh Grant |
| 2007 | Jimmy Albertson |
| 2008 | Bobby Garrison |
| 2009 | Weston Peick |
| 2010 | Weston Peick |

## Estadístiques
### Campions amb més de 3 títols

| Pilot | Títols |
| Ryan Hughes | 5 |
| Doug Dubach | 4 |

## Referències

* ↑ «MTA World Four-Stroke Motocross Championship Results: The prequel is a barnburner» (en anglès). motocrossactionmag.com. Motocross Action, 2013. Arxivat de l'original el 21 de maig 2010. [Consulta: 2 febrer 2013].
* ↑ «Resultados del Campeonato Mundial de motos de cuatro tiempos MTA: LA Prequel es un gran quemador» (en castellà). motocrossactionmag.com, 16-05-2010. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «Flashback Friday» (en anglès). motocrossactionmag.com, 25-04-2020. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «Sunday! $26 Grand! World Four-Stroke Motocross Championship! Glen Helen:» (en anglès). motocrossactionmag.com, 07-05-2010. [Consulta: 15 novembre 2021].
* «Every Champion That Ever Was > World Four-Stroke Champions (1976-2010)» (en anglès). motocrossactionmag.com. Motocross Action, 2013. Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2010. [Consulta: 2 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial de la MTA Arxivat 2013-02-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Can Miqueló (Torroella de Fluvià)

Can Miqueló és una casa de Torroella de Fluvià (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada a la plaça del poble, al costat de l'ajuntament. És una casa que ha estat restaurada recentment, de planta baixa pis i golfes. La planta baixa té una obertura en arc de mig punt, i la porta d'accés la forma un arc apuntat, possiblement, procedent d'una altra construcció. Al primer pis tenim quatre arcs de mig punt seguits i dos a la planta golfes. La teulada és a dues vessants. A les façanes laterals hi veiem finestres carreuades.

## Referències

* ↑ «Can Miqueló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Cal Moixó

Cal Moixó és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici plurifamiliar entre mitgeres, consta de planta baixa i tres plantes -l'última corresponent a la zona de golfes. La façana que dona al carrer de Santa Maria, a tocar de la plaça Major, imposa per les seves grans dimensions.
La porta principal d'accés presenta un arc rebaixat i té finestres a ambdues bandes. Al pis principal hi ha tres grans balcons amb brancals i llinda plana de pedra -amb una petita esmotxadura a la part central. El balcó central i el de l'esquerra presenten una separació més ampla, on s'hi encabeix l'escut heràldic de la família Moixó, titular de la casa. El segon pis té quatre finestres també amb brancals i llinda de pedra esmotxada, suggerint un símil d'arc conopial. La zona de golfes està definida per vuit finestretes quadrangulars, amb una certa reminiscència de les gòtiques galeries de solana. Una cornisa motllurada remata aquesta espectacular façana, amb el parament estucat amb carreuat.
La part posterior de l'edifici podria pertànyer a una cronologia més tardana. Destaca per la successió de cinc pisos, cada un d'ells definit per una galeria d'arcs rebaixats.
S'hi han descobert un conjunt de tres cellers, que es troben parcialment sota el carrer.

## Història

Els Moxó procedien del castell de Montcortès, on Marià de Moxó i Manyosa, n'era el senyor, pertanyent a la branca segarrenca del llinatge dels Ausiàs March. Fou catedràtic de jurisprudència de la Universitat de Cervera, títol que heretà el seu fill, Josep Antoni. Un altre fill Benet Maria de Moxó i Francolí fou nomenat l'any 1792 catedràtic de Lletres Humanes a la Universitat. Fou un gran lletrat i pronuncià el discurs de benvinguda al rei Carles IV l'any 1802. L'any 1803 fou presentat com a bisbe auxiliar de Michoacán a Mèxic, i el 1805 fou nomenat bisbe de Charcas o Chuquisaca, al nord del Perú. Un germà seu, el suara esmentat Josep Antoni, fou nomenat fiscal de la Reial Audiència de Santiago de Xile i una germana, Maria Josepa de Moxó i Francolí, fou abadessa de Vallbona de les Monges.
Un fill de Josep Antoni Moxó, Lluis de Moxó i López-Fuentes Piquer succeí al seu pare com a fiscal de la Reial Audiència de Xile, però aviat s'uní a la causa dels "insurgentes" que volien independitzar-se de la metròpoli, el que li valgué l'empresonament a San Luis Potosí. Després del seu alliberament i matrimoni, tornà a Catalunya, on fou fiscal del Crim.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Moixó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
* ↑ Camats, Anna; Pedro, Mireia «Cervera, la ciutat soterrada. Intervencions arqueològiques al nucli històric de Cervera, anys 2016-2017». Capcorral, 13, 2018, pàg. 27.
# Cal Moles

Cal Moles és una casa de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici format per dos cossos de planta rectangular en forma d'L. El cos principal és allargat, té dos pisos i el teulat a doble vessant lateral en relació amb la façana de la porta principal. Totes les obertures tenen llinda de pedra. El segon cos està afegit a la dreta de la porta principal. No es conserva cap data de construcció de l'edifici.

## Història

Tot i no conservar-se cap data de construcció de l'edifici l'estructura i els materials corresponen a la tipologia del segle xviii. L'antic nom de ca l'Escloper podria fer referència a l'ofici dels habitants de la casa. Aquesta ha estat restaurada i ara fa funcions de segona residència.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Escloper». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# Cal Moliner (Guissona)

Cal Moliner és una obra de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes amb un gran predomini de les línies rectes.
A la planta baixa trobem dos grans portes de garatge rectangulars amb motllura, que flanquegen una porta rectangular més petita, damunt de la qual hi ha un petit entaulament.
El primer pis el protagonitza una tribuna amb dues grans obertures frontals rectangulars i dues laterals més petites. A banda i banda de la tribuna, s'obren dues portes balconeres rectangulars amb motllura llisa i dos balustres amb barana moderna.
El segon pis és una repetició de l'anterior, exceptuant la tribuna que s'ha substituït per una balustrada amb una obertura rectangular i motllura llisa.
Un cos ondulat amb una cornisa que ressegueix el perímetre d'aquest, corona l'edifici i li dona majestuositat a la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Moliner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Camp de l'Antoniana

L'Antoniana és un camp de futbol de la ciutat de Mallorca, situat al costat nord del carrer Uruguai, a l'encreuament amb el carrer del General Riera, devora del velòdrom Palma Arena. Es troba al barri del Camp Redó i actualment és el camp de futbol més antic de Palma; és de gespa artificial i té aforament per a uns 300 espectadors. Hi disputa els seus partits oficials la SCE Independent (Camp Redó), equip de categoria regional de Mallorca.
La societat catòlica palmesana Joventut Antoniana va decidir construir un terreny de joc propi per a la seva secció de futbol, existent des del 1917. Fou inaugurat el dia d'any nou del 1935 amb un partit entre els propietaris del terreny i l'Athletic FC, que acabà amb victòria local per 4-2. En fou la seva seu fins que la secció de futbol desaparegué, i posteriorment va acollir a altres clubs fins a la fundació l'any 1967 del seu actual ocupador: la SCE Independent (Camp Redó).
Atesa la seva pertinença a la Universitat de les Illes Balears, el terreny va esser exclòs del pla de millora dels camps de titularitat municipal de Palma dut a terme des de 2003. A causa d'això el l'estat va anar empitjorant i durant uns anys va ser el sol camp de terra que restava a la ciutat, malgrat les promeses polítiques i les protestes del veïnats.
Després d'anys d'espera, durant el mes de maig de 2017 es varen dur a terme les obres de reforma per instal·lar-hi gespa artificial. El 19 de juny del mateix any varen inaugurar-se les noves instal·lacions.

## Referències

* ↑ Fitxa del camp, Federació de Futbol de les Illes Balears
* ↑ Federació de Futbol de les Illes Balears, Fitxa de la SCE Independent (Camp Redó)
* ↑ El camp de L'Antoniana, 80 anys d'història ciutadana Arxivat 2015-10-18 a Wayback Machine., Ara Balears, 23 d'agost de 2015
* ↑ El camp de L'Antoniana, 80 anys d'història ciutadana. Última Hora, 20 d'octubre de 2015
* ↑ ´Entrenamos como en el tercer mundo´, Diario de Mallorca, 29 de novembre de 2008
* ↑ Cort instalará césped artificial en el campo de fútbol l'Antoniana de Camp Redó, Europa Press, 9 de gener de 2014
* ↑ Durán se compromete a renovar el campo l'Antoniana del Camp Redó, Última Hora, 7 d'abril de 2015
* ↑ Inauguran la remodelación del campo de fútbol de la Antoniana, en el Camp Redó Diari de Mallorca, 20 de juny de 2017

## Enllaços externs

* Web oficial de la Federació de Futbol de les Illes Balears
# Camp de gel patagó nord

El camp de gel patagó nord té una extensió d'aproximadament 4.200 km², i es troba a 47° 0′ S, 73° 30′ O﻿ / ﻿47.000°S,73.500°O﻿ / -47.000; -73.500, íntegrament dins de la XI Regió de la República de Xile. Es refereix al més petit de les dues parts romanents de l'antic casquet glacial patagó que cobria les muntanyes més meridionals de la Serralada dels Andes durant l'últim màxim glacial. Té una extensió d'aproximadament 120 km de nord a sud i 50 km d'ample.
El camp de gel patagó nord és un vestigi d'un extens casquet glacial que cobria bona part de la Patagònia fa més d'un milió d'anys. Avui dia, amb les seves glaceres en gran part en retrocés, és encara la massa contínua més gran de gel fora de les regions polars.
La seva pervivència és deguda a la seva elevació (de 1.100 a 1.500 m), terreny favorable, i un clima marí, humit i fresc. El camp de gel té 28 glaceres de sortida, les dues més grans San Quintín i San Rafael gairebé arriben a assolir la costa cap a l'oest, cap a l'Oceà Pacific. Les glaceres de sortida més petites, com San Valentín i Nef, alimenten nombrosos rius i llacs d'origen glacial cap a l'est.
Punts geogràfics d'interès dins del camp de gel patagó nord serien: la Muntanya San Valentín (a la zona nord del camp de gel) que assoleix els 4.058 m. i és considerat el cim més alt de la Patagònia; el Cerro Arenales (3437 m.) a prop del marge sud; i la llacuna de San Rafael, la gelera marina més equatorial del món i més gran punt d'atracció turística de la zona.

## Referències

* ↑ «Northern Patagonian Ice Field, Chile» (en anglès). NASA, 16-12-2001.
# Cap de Martí

El Cap de Martí, també conegut com a Cap de Sant Martí o Cap Prim, és un cap ubicat a la població de Xàbia, a la Marina Alta (País Valencià).
Al nord del Cap Negre i el Cap de la Nau, el Cap Martí separa la Platja del Portitxol (al sud) i la Badia de Xàbia (al nord). És la prolongació d'una plataforma càrstica, urbanitzada.
Prop hi ha l'Ermita de Sant Martí. Anteriorment també hi havia un castell del mateix nom, destruït a la Guerra del Francès.

## Referències

* ↑ «Cap de Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Canal de protons

Un canal o bomba de protons és un canal iònic a través del que es produïx el flux de protons entre els dos costats d'una membrana cel·lular. Conformen una família de proteïnes que engloba un ampli ventall de canals i transportadors d'entre els quals els més coneguts són els canals de protons dependents de voltatge, l'obertura dels quals depèn del voltatge i del pH. També ho són la subunitat F$_0$ de l'ATP sintasa o ATPasa, la proteïna termogènica UCP1, membre de les proteïnes desacobladores mitocondrials o UCPs i moltíssims transportadors de soluts i ions.

## Vegeu també

* Xantorodopsina

## Referències

* ↑ Cherny, V.V., V.S. Markin, and T.E. DeCoursey. 1995. The voltage-activated hydrogen ion conductance in rat alveolar epithelial cells is determined by the pH gradient. J. Gen. Physiol. 105:861-896.
* ↑ Cross RL, Müller V. «The evolution of A-, F-, and V-type ATP synthases and ATPases: reversals in function and changes in the H+/ATP coupling ratio ». FEBS Lett., 576, 1-2, 2004, pàg. 1-4. PMID: 15473999.
* ↑ Nicholls D, Bernson V, Heaton G «The identification of the component in the inner membrane of brown adipose tissue mitochondria responsible for regulating energy dissipation». Experientia Suppl, 32, pàg. 89-93. PMID: 348493.
# Caire d'atac

El caire d'atac és una línia que connecta els punts més avançats d'un perfil d'ala. Dit d'una altra manera, és la vora frontal de l'ala. Quan un avió es desplaça cap endavant, el caire d'atac és la primera part de l'ala que toca l'aire. En un tailslide, des d'un punt de vista aerodinàmic, el caire de sortida esdevé el caire d'atac i a l'inrevés.
El caire d'atac pot ser equipat amb:
* extensions del caire d'atac,
* slats,
* slots,
* stall strips,
* cuffs,
* generadors de remolins.
En cas que el caire d'atac d'una ala estigui perpendicular a l'aire, l'ala s'anomena recta. Si contacta amb l'aire amb un angle determinat, es tracta d'una ala en fletxa. Algunes ales, com les del General Dynamics F-111, tenen ales mòbils que es coneixen com a ales de geometria variable.
En aeronaus que es desplacen a grans velocitats, com el transbordador espacial, la fricció de l'aire pot provocar un escalfament espectacular del caire d'atac. L'accident del transbordador espacial Columbia (1 de febrer del 2003) va ser provocat a causa d'aquest tipus d'escalafament.
# Caire de sortida

El caire de sortida és el punt del perfil d'una ala en el qual l'aire de l'extradós i el de l'intradós conflueixen i perden el contacte amb l'ala. Es tracta del caire posterior de l'ala. El mateix concepte es pot aplicar a altres superfícies aerodinàmiques de perfil similar a l'alar, com ara els estabilitzadors horitzontals, els estabilitzadors verticals o els àleps d'una hèlice.

## Referències

* ↑ Entrada «caire de sortida» de la Consulteca del TERMCAT.