OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fusuma

El fusuma (襖) és una pantalla opaca corredissa proveïda d'una maneta emprada per redefinir l'espai d'una habitació o servir de porta a l'habitatge tradicional japonès. Mesura generalment 91 cm d'ample per 182 cm d'alçària (la mateixa mida que un tatami) i dos o tres centímetres de gruix. D'ençà la fi del segle xx, la seva mida ha augmentat, ja que la població japonesa és cada vegada més gran i és ara corrent veure japonesos mesurar 190 cm d'alçada, és a dir, o sigui 20 cm més que a les antigues construccions.
Els rails de fusta sobre els que llisquen els fusuma s'anomenen kamoi (鴨居) els de dalt i shikii (敷居) els de la part baixa.

## Història

Els fusuma van aparèixer a l'estil arquitectural shinden-zukuri que va donar a llum l'estil shoin-zukuri. A les cambres dels nobles de la Cort d'Heian, els fusuma servien per aïllar temporalment certs espais de la sala única on vivien. Eren tibats per teixit o paper espès. Eren aleshores una varietat de shōji anomenada fusuma-shōji.

## L'art i el fusuma

La superfície dels fusuma va ser un suport preuat per a la pintura decorativa. Així, els van emprar nombrosos artistes japonesos de renom, sobretot els membres de l'escola Kanō, i més particularment Kanō Eitoku, Hasegawa Tōhaku…

## Vegeu també

* Shōji
* Byōbu

## Fonts

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.245. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
* Dictionnaire historique du Japon, Collectif, Editions Maisonneuve et Larose, Collection Monde Asiatique, 2993 p. (2002) ISBN 2-7068-1633-3
# Foglia

El Foglia és el riu més al nord de la regió de les Marques d'Itàlia. En l'antiguitat era conegut com Pisaurus, ja que desembocava al mar Adriàtic a Pisaurum (l'actual Pesaro). També era conegut com l'Isaurus. El naixement del riu es troba a l'oest de Sestino a la província d'Arezzo (que es troba a la regió de la Toscana d'Itàlia) a les muntanyes dels Apenins Umbrio-Marques.
Els principals afluents per l'esquerra són el torrent Apsa di Macerata, el riu Fogliola, i el torrent Mutino; i per la dreta el riu Apsa i el Apsa di San Donato.

## Referències

* ↑ Richard J.A. Talbert. Barrington Atlas of the Greek and Roman World: Map-By-Map Directory. I. Princeton, NJ and Oxford, UK: Princeton University Press, 2000, p. 611. ISBN 0691049459.
* ↑ John Lemprière, A Classical Dictionary, Containing a Copious Account of All the Proper Names Mentioned in Ancient Authors, With the Value of Coins, Weights, and Measures, Used Among the Greeks and Romans, and a Chronological Table, New Edition edited by F.D. Lemprière, London: T. Cadell, 1839, unpaginated.
* ↑ The Times Comprehensive Atlas of the World. 13. Londres: Times Books, 2011, p. 76 N8. ISBN 9780007419135.
Viccionari
# Saint-Eloy

Saint-Eloy (en bretó Sant-Alar) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 198 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 243 | 236 | 182 | 182 | 138 | 174 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Gilles Tandeo | |
# Jeanne Bucher

Casa-Jeanne Bucher (1872-1946) és la fundadora de la galeria Jeanne Bucher.
Jeanne Bucher, nascuda a Guebwiller, és la germana de Pierre Bucher. Va arribar a París el 1920 on es va relacionar amb Edmond Bernheim, Jean Lurçat, Dollie i Pierre Chareau, i Jean Dalsace.
Va obrir la seva primera galeria-llibreria en un annex de la botiga d'exposició Pierre Chareau, on es va retrobar amb l'escriptor-editor Georges Hugnet. Els seus inicis els va dedicar al cubisme i sobretot a les escultures de Jacques Lipchitz. Quan les dificultats financeres la van obligar a vendre la seva galeria d'art, va participar en les exposicions organitzades per Casa Cuttoli, carrer Vignon. El 1936, obre una galeria al 9 boulevard del Montparnasse, sempre molt protegida per l'amistat de Jean Lurçat i de Georges Hugnet, dels qui exposa les seves obres entre d'altres. Exposa obres de Pablo Picasso, Joan Miró, Kandinsky, Henri Laurens,Georges Gimel, Jacques Lipchitz, Max Ernst, Nicolas Eekman, Jean-Francis Laglenne, Jean Signovert…

## Bibliografia

* Nou diccionari de biographie alsacienne, article de Jean-François Jaeger, vol. 43, pàg. 4520
# Llau des Greixes

La Llau des Greixes és una llau de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, actualment integrant del municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Forma part del territori de l'antic poble del Mas de Vilanova.
Es forma a lo Solà, als peus de la Serra de Pessonada, a migdia de la Rocalta, des d'on davalla cap al sud-oest. Travessa les Greixes, passa pel sud-est dels Horts de Llau Falsa, i s'ajunta amb la llau Falsa per tal de formar la llau de Bull-i-bull.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Son (pel·lícula)

Son és una pel·lícula muda de l'Eclair American protagonitzada per Alec B. Francis, Chester Barnett, Belle Adair i Lindsay J. Hall. La pel·lícula es va estrenar el 20 de setembre de 1914, mesos després d’haver estat rodada doncs els estudis foren destruïts per un incendi a principis d’abril d’aquell any cancel·lant les produccions a Fort Lee.

## Argument

Harry Horton, el fill mimat d'un pròsper corredor de borsa, és propens a participar en partides on s’aposten molts diners sense fer cas de les recomanacions del seu pare. Harry es barreja amb una colla de jugadors i va perdent diners. Finalment, en un partida molt important perd tot el que portava i en voler estendre un xec, el banc l’avisa que no hi ha fons de manera que la seva situació és desesperada.
Mentrestant, John Marten, un empleat de banca treballador, es acomiadat quan l'empresa fa fallida. És desallotjat de la seva habitació i es veu obligat a dormir en un banc d’un parc que hi ha davant de la casa de l'amiga d'Edna Horton, la germana de Harry. Un grup de noies entremaliades, reunides allà el veuen i decideixen enganyar-lo deixant-li al seu costat una cartera buida. En despertar-se revisa la cartera i trobant-hi la targeta de Mr. Horton decideix retornar-la. Mentre espera al saló de la casa dels Horton, veu en Harry colar-se i intentar obrir la caixa forta. Ell intenta impedir-ho i quan apareix el Sr. Horton, en Harry l’acusa de ser un lladre. Desconfiant de la integritat del seu fill, el pare fa veure que porta Mr. Marten a la comissaria, però l'endemà al matí, en entrar a l'oficina, el fill s'enfronta amb el suposat lladre. La trama funciona i Harry Horton demana perdó al seu pare. Tot plegat fa que abandoni el joc i es posa a treballar per guanyar-se el respecte del seu pare mentre Mr. Marten es contractat com a dependent de confiança.

## Repartiment

* Alec B. Francis (Mr. Horton)
* Belle Adair (Edna Horton)
* Chester Barnett (Harry Horton)
* Lindsay J. Hall (John Marten)

## Referències

* ↑ «Son». The Moving Picture World 21, 13, 26-09-1914, pàg. 1777.
* ↑ «Calendar of independent releases». The Moving Picture World 21, 13, 26-09-1914, pàg. 1802.
* ↑ «Eclair Factory Fire». The Moving Picture World 20, 1, 04-04-1914, pàg. 45.
* ↑ «Son» (en anglès). Internet Movie Database, 20-09-1914. [Consulta: 5 abril 2022].
# Francesc Xavier Anet i Colomer

Francesc Xavier Anet i Colomer (Gènova, 9 de desembre de 1936), conegut també com a Quico Anet, és un antic pilot d'automobilisme català. Guanyà el Campionat de Catalunya de ral·lis el 1958 i el I Campionat d'Espanya de velocitat en circuit el 1974. Altres èxits seus foren el segon lloc al I Ral·li Primavera del Club 4 CV; la victòria a la I Pujada a Sant Feliu de Codines i, com a copilot de Joan Fernández, al IV Ral·li dels Pirineus de la Penya Motorista Barcelona (1959) i el segon lloc a la 3a Copa Renault 8 TS (1971).

## Referències

* ↑ Vilanova, Oriol; Cassart, Josep. «1959. 26 de Julio». A: La Pujada. 59/89. 30 años de la carrera en cuesta de Sant Feliu de Codines (en castellà). Caldes de Montbui: GT Cult, setembre 2014, p. 14-15. ISBN 9788461716227.
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «L'inici de l'evolució dels rallies». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 119. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ «Francesc Xavier Anet Colomer». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
# François Bracci

François Bracci (Beinheim, 31 d'octubre de 1951 - Alèst, 28 de desembre de 2023) va ser un futbolista i entrenador francès. Va formar part de la selecció de França a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ «Luto en el fútbol: murió el exjugador francés François Bracci» (en castellà), 29-12-2023. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «France - Trainers of First and Second Division Clubs». [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «OM1899 tout sur l'OM». [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «Fédération Française de Football». [Consulta: 30 desembre 2023].
# Saint-Donan

Saint-Donan (en bretó Sant-Donan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 1.347 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 768 | 863 | 864 | 1074 | 1278 | 1347 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gérard Etiemble | Esquerra |
| 2008- | Louis Kerboeuf | Divers droite |
# Joan Francesc Chia i Alba

Joan Francesc Chia i Alba (Barcelona, 25 d'octubre de 1851 – Barcelona, 12 de març de 1916) fou un escenògraf català.
Fou fill de Joan Chia i Oliva i de Joaquima Alba i Rebull, ambdós de Barcelona. La mare va morir el 3 d'abril de 1914 a Barcelona als 94 anys.
Joan Francesc Chia es va formar a l'Escola de Llotja sota les ordres de Soler i Rovirosa i Francesc Pla. Va realitzar escenografies a diferents ciutats europees, entre d'altres València, Lisboa, Barcelona i Madrid. A la ciutat comtal va realitzar encàrrecs per al Teatre Novetats i per al Teatre Tívoli. També fou director del Reial Cercle Artístic el 1896.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, llibre tercer, número de registre 3582.
* ↑ «Hemeroteca de la Vanguardia 15 de març de 1916 pàg.1». La Vanguardia, 12-03-1916. [Consulta: 17 juny 2019].
* ↑ «Hemeroteca de la Vanguardia dia 4 d'abril de 1914 pàg.1. Esquela». La Vanguardia, 03-04-1914. [Consulta: 17 juny 2019].
* ↑ «Joan Francesc Chia i Alba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Marín Silvestre, Maria Isabel. «Presidents». A: Reial Cercle Artístic. Cercle Artístic de Barcelona. Primera aproximació a 125 anys d'història'. 2006, p. 169.

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
# Futbol a Cuba

El futbol a Cuba és organitzat per l'Associació de Futbol de Cuba. Administra la selecció de futbol de Cuba i organitza el Campionat Nacional.
El futbol és el segon esport més popular per darrere del beisbol.

## Història

El futbol entra a Cuba a començament de segle xx.
El 24 de febrer de 1907 l'empresari Enrique Galán fundà el primer club del país, el Hatuey SC. El 2009 es fundà el Rovers AC (amb el nom Prado FC). El 1911 es fundà la Federación de Football Association. L'11 de desembre del mateix any es disputà el que és considerat primer partit oficial a Cuba, entre Rovers i Hatuey, amb victòria de Rovers per 1-0.
El 1912 apareixen els primers clubs fora de la capital, Guantánamo Sport Club i Club Olímpico (Santiago de Cuba) i Cienfuegos FC el 1913. Pel que fa a la capital destacà el naixement dels clubs CD Hispano América (1912), Euskeria Sporting Club (1912), Iberia Football Club (1915), Fortuna Foot-Ball Club (1917) i Cataluña FC del Centre Catalá (1917).

## Competicions

* Campionat Nacional de Futbol de Cuba

## Principals clubs

Clubs amb més campionats nacionals a 2019.
* FC Villa Clara
* CD Centro Gallego
* Real Iberia
* Juventud Asturiana
* FC Pinar del Río
* FC Ciudad de La Habana
* Deportivo San Francisco
* FC Ciego de Ávila
* Granjeros Camagüey
* Deportivo Hispano América
* FC Cienfuegos
* FC Industriales
* FC La Habana
* FC Santiago de Cuba

## Jugadors destacats

Fonts:
Des de 1930
* Benito Carvajales
* Mario López
* Héctor Socorro
Des de 1940
* Chus Alonso
* Mario Inchausti
* Juan Tuñas
Des de 1960
* José Verdecía Ochoa
Des de 1970
* Roberto Pereira
Des de 2000
* Maykel Galindo
* Yénier Márquez
* Odelín Molina
* Lester Moré
* Serguei Prado
Des de 2010
* Osvaldo Alonso

## Principals estadis

| # | Estadi | Seu | Capacitat |
| 1 | Estadi Panamericano | L'Havana | 50.000 |
| 2 | Estadi Pedro Marrero | L'Havana | 30.000 |

## Vegeu també

* Associació de Futbol de Cuba
* Selecció de futbol de Cuba

## Referències

* ↑ Euan McTear «Cuba's route to football glory: a six-month training camp in North Korea | Football». The Guardian, 01-01-1970 [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ «Baseball in Their Veins, but a New Ball at Their Feet». The New York Times [Consulta: 8 juliol 2012].
* ↑ Pierce, Charles P. «Diplomatic Relations: The USMNT and Cuba Play Soccer in a Changing World», 20-07-2015.
* ↑ «Carmelo Anthony Explores The Rise Of Soccer In Cuba», 03-09-2015.
* ↑ Costa, Brian. «Why Baseball Is Losing Its Grip on Cuba», 09-06-2015.
* 1 2 3 «Historia del Futbol Cubano 1900 - 1929». futboldecuba.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Cuba - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Caribbean Countries Greatest All-Time Team». soccerfootballwhatever. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Fútbol Cubano: Los 10 jugadores más grandes de todos los tiempos». yosisedefutbol.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Cabana de Masvidal

La Cabana de Masvidal és una obra de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Gran cabana de planta rectangular (14x18) coberta a dues vessants sense carener, i les dues en direcció O-E. Consta de planta i dos pisos (només en una part). La façana principal situada al E davant la gran era enllossada, presenta adossats en el sector NE, un cos de pedra, i un cobert de troncs i fibrociment (uralita), tres finestres i un portal a la planta, tres finestres i un portal al primer pis. Prop del portal hi ha una gran pica de gres vermell. La façana S presenta quatre finestres i dos portals a la planta, cinc finestres al primer pis i una al segon. La façana N és cega i està adossada al pendent de la muntanya. En el sector S hi ha un gran mur d'uns 4 m d'altura que sosté el talús que separa la casa de la carretera; aquest mur presenta un seguit d'arcs (7) que van decreixent en funció de l'altura del mur; el més ampli presenta un altre arc interior formant una cavitat subterrània amb funcions de femer de les corts situades al sobre amb obertures a la planta de la casa; les altres obertures d'arc tenen funcions de magatzem d'utillatge agrícola.

## Història

Cabana relacionada amb l'antic mas Masvidal, el qual probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340, segons consta en els documents de l ' època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període de pestes, on consta un tal "Montserrat Puig alias Masvidall". Els actuals propietaris del mas mantenen la cognominació d'origen.

## Referències

* ↑ Torrents i Buixó, Carme «Cabana de Masvidal (3)». Calaix - Gencat, 25-11-2014.
* 1 2 «Cabana de Masvidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Llaueta de Presquiró

La llaueta de Presquiró és una llau de l'antic terme de Sant Salvador de Toló, actualment pertanyent a Gavet de la Conca, al Pallars Jussà.
S'origina al vessant de ponent de la Serra de la Campaneta, des d'on davalla cap al nord-oest, fins que arriba a la zona de Presquiró, on torç cap al nord, per anar-se a abocar al cap d'un curt tram en el barranc de la Rovira, a la zona de los Sossiats.
# Spiros Markezinis

Spirídon "Spiros" Markezinis (Atenes, 22 d'abril de 1909 - Atenes, 3 de gener de 2000) va ser un advocat i polític grec, membre del Vouli ton Ellinon (Parlament Grec) i per curt període Primer Ministre de Grècia durant l'intent de la Junta Militar Grega (1967-1974) de Georgios Papadópulos.
# Rudolf van den Berg

Rudolf van den Berg (ˈrydɔl(ə)fɑn dəmˈbɛr(ə)x; nascut el 6 de gener de 1949 a Rotterdam) és un guionista i director de cinema neerlandès.
Van den Berg fa més de trenta anys que fa pel·lícules i documentals. Sovint elogiada i coronada, de vegades seriosament criticada, l'obra de Van den Berg sempre ha aconseguit despertar reaccions apassionades.
El seu vuitè llargmetratge Tirza es va estrenar el setembre de 2010. És una història esguerradora i nerviosa d'un home a la recerca de la seva filla desapareguda. Al desert de Namíbia el pare es veurà obligat a enfrontar-se a l'home que va destruir la vida del seu fill preferit. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada neelandesa a l'Millor pel·lícula en llengua estrangera als Premis Oscar de 2010 però finalment no va ser nominada.
Süskind, na història de guerra, escrita per Chris W. Mitchell i el mateix Van den Berg es va estrenar el 19 de gener de 2012. Igual que Tirza, també és com una coproducció entre Cadenza Films i FuWorks.

## Filmografia

* 1976 : Algerian Times (documental; director)
* 1979 : De plaats van de vreemdeling (documental; director)
* 1982 : Sal Santen Rebel (documental; guionista/director)
* 1984 : Bastille (guionista/director)
* 1985 : Stranger at Home (documental; guionista/director)
* 1987 : Zoeken naar Eileen (guionista/director)
* 1989 : Evenings (director)
* 1992 : De Johnsons (director)
* 1996 : The Cold Light of Day (director)
* 1997 : For My Baby (guionista/director)
* 1998 : Oud Geld (TV) (director)
* 1998 : De Keerzijde (TV) (director)
* 2001 : Snapshots (guionista/director)
* 2007 : Staal & Lavendel (documental; guionista/director)
* 2008 : Schatz (documental; guionista/director)
* 2010 : Tirza (guionista/director)
* 2012 : Süskind (guionista/director)
* 2016 : Een echte Vermeer (guionista/director)

## Referències

* ↑ «Tirza named Dutch foreign language Oscar submission». Screen Daily. [Consulta: 2 setembre 2010].
* ↑ «9 Foreign Language Films Continue to Oscar Race». oscars.org. [Consulta: 19 gener 2011].
* ↑ Makers Süskind 'in discussie' met studenten, Folia Web, 13 maart 2012

## Enllaços externs

* web oficial de Rudolf van den Berg
# Jerarquia de memòria cau

La jerarquia de memòria cau, o memòria cau de diversos nivells, fa referència a una arquitectura de memòria que utilitza una jerarquia d'emmagatzematge de memòria basada en velocitats d'accés variables a les dades de la memòria cau. Les dades molt sol·licitades s'emmagatzemen a la memòria cau en magatzems de memòria d'accés d'alta velocitat, la qual cosa permet un accés més ràpid per part dels nuclis de la unitat de processament central (CPU).
La jerarquia de memòria cau és una forma i part de la jerarquia de memòria i es pot considerar una forma d'emmagatzematge en nivells. Aquest disseny estava pensat per permetre que els nuclis de la CPU processessin més ràpidament malgrat la latència de memòria de l'accés a la memòria principal. L'accés a la memòria principal pot actuar com un coll d'ampolla per al rendiment del nucli de la CPU ja que la CPU espera dades, mentre que fer que tota la memòria principal sigui d'alta velocitat pot ser prohibitiva. Les memòria cau d'alta velocitat són un compromís que permet l'accés d'alta velocitat a les dades més utilitzades per la CPU, permetent un rellotge de la CPU més ràpid.
En la història del desenvolupament d'ordinadors i xips electrònics, hi va haver un període en què els augments de la velocitat de la CPU van superar les millores en la velocitat d'accés a la memòria. La diferència entre la velocitat de les CPU i la memòria significava que la CPU sovint estaria inactiva. Les CPU eren cada cop més capaços d'executar i executar quantitats més grans d'instruccions en un temps determinat, però el temps necessari per accedir a les dades de la memòria principal va impedir que els programes es beneficiïn plenament d'aquesta capacitat. Aquest problema va motivar la creació de models de memòria amb taxes d'accés més altes per tal d'aprofitar el potencial dels processadors més ràpids.

## Referències

* ↑ Hennessy, John L. Computer Architecture: a Quantitative Approach (en anglès). Sixth, 2011. ISBN 978-0128119051. OCLC 983459758.
* ↑ «Cache: Why Level It» (en anglès). http://gec.di.uminho.pt.+[Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ Ronald D. Miller; Lars I. Eriksson; Lee A Fleisher, 2014. Miller's Anesthesia E-Book. Elsevier Health Sciences. p. 75. ISBN 978-0-323-28011-2
* ↑ Albert Y. Zomaya, 2006. Handbook of Nature-Inspired and Innovative Computing: Integrating Classical Models with Emerging Technologies. Springer Science & Business Media. p. 298. ISBN 978-0-387-40532-2
* ↑ Richard C. Dorf, 2018. Sensors, Nanoscience, Biomedical Engineering, and Instruments: Sensors Nanoscience Biomedical Engineering. CRC Press. p. 4. ISBN 978-1-4200-0316-1
* ↑ David A. Patterson; John L. Hennessy, 2004. Computer Organization and Design: The Hardware/Software Interface, Third Edition. Elsevier. p. 552. ISBN 978-0-08-050257-1
# Galceran Marquet

* Per a altres significats, vegeu «Galceran Marquet (1366-1410)».
Galceran Marquet (mort el 1360 o abans) fou un vicealmirall i cronista català.
Fill de Bernat Marquet, pertanyia al llinatge dels Marquet, comerciants barcelonins que ocuparen càrrecs navals i de polítics del segle xiii al xvi. El 1331, el 1333 i el 1334 fou un dels caps de la flota catalana que participava en la guerra contra Gènova (el 1331 va compartir el comandament amb dos caps més, després com a capità únic). El 1340 fou nomenat vicealmirall i participà en la intervenció a l'estret de Gibraltar per impedir el pas dels benimerins al regne de Granada, en guerra amb Castella. Va ser conseller de Barcelona i com a cronista va escriure una continuació de la crònica de Ramon Muntaner.

## Homenatges

* A Galceran Marquet, monument que se li va dedicar el 1851 a Barcelona, amb una escultura de Damià Campeny. Una còpia de l'escultura s'exhibeix també al Museu Marítim.

## Referències

* 1 2 3 4 «Galceran Marquet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ramon Sòria i Ràfols (director). Diccionari Barcanova d'Història de Catalunya. Barcelona: Barcanova, 1989, p. 263. ISBN 84-7533-457-1.
* ↑ de Montpalau i de Surís, Antoni de Capmany. Memorias historicas sobre la marina comercio y artes de la antigua ciudad de Barcelona (en castellà). Real Junta y Consulado de Comercio, 1779, p. 141.
* 1 2 García Sanz, Arcadi. Història de la Marina Catalana. Barcelona: Aedos, p. 275. ISBN 84-7003-161-9.

## Vegeu també

* Batalla naval de Ceuta (1339) en la que va participar Galceran Marquet.
* Ramon Marquet Rubí (1235 - 1302), primer dels tres membres de la nissaga Marquet que va ser vicealmirall.