OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aeròdrom de Santpedor

L' aeròdrom de Santpedor va consistir en una adequació del terreny agrícola del poble del mateix nom. Els veïns van aplanar part dels camps per tal d'habilitar les maniobres d'avions de combat de les FARE (Forces Aèries de la República Espanyola). Per tant, seria un aeròdrom de campanya i la seva vida útil aproximada aniria del 1937 al 1939, dins del context de la guerra Civil espanyola.
Les seves coordenades són: 41º46’30.6”N; 1º50’32.2”E. Actualment és un terreny privat.

## Història

La primera referència documental, en què s'esmenta l'avenç favorable dels treballs, es troba a les actes municipals de l'Ajuntament, amb data de Juliol de 1938.
«La presidència manifesta que trobant-se bastant adelantades les obres de construcció del Camp d'Aviació en aquest terme Municipal creu hauria de donarse compliment al Decret de la Presidència del Govern de la Generalitat en data 9 de juny del 1937 (DO del 13) que disposa la constitució de les Juntes de Defensa Pasiva Locals a tot Catalunya. Discutit àmpliament l'assumpte s'acorda unàniment la constitució de l'esmentada Junta i d'acord amb l'esmentat Decret, la Presidència Sol·licitarà la Representació de les entitats polítiques i sindicals obligatòries.» (Ajuntament de Santpedor, 1938).
No hi ha cap menció posterior que ens assenyali el final de l'ús militar de l'indret.

## Les infraestructures

A més de la pista, les instal·lacions inclourien: un refugi i una caserna. El primer, perdut avui dia, estaria situat als peus de la pista i consistiria en un túnel amb una sortida en cada direcció. Pel que fa a la caserna, la trobaríem allunyada del camp de vol, un fet habitual per protegir el material militar de possibles bombardejos enemics. D'altra banda, l'aeròdrom militar de Sallent es trobaria molt proper i, situant la caserna entre els dos camps, podrien avituallar els dos aeròdroms per igual. Aquest aspecte també cercaria un avantatge tàctic, atès que en cas d'emergència sempre podrien enlairar-se o aterrar des d'una o l'altra instal·lació.
Les ubicacions més probables de les casernes serien: al Mas d'Olzinelles (Sant Fruitós de Bages) i Santa Maria de Claret (Santpedor). Els historiadors consideren que la primera reuneix més condicions de ser el veritable enclavament de les FARE.

## Referències

* 1 2 3 García Cádiz, Carlos. La guerra aèria al 1938-1939: Prospecció i estudi de l'Aeròdrom de Santpedor (tesi). Cerdanyola del Vallès: Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), 2017.
* 1 2 Redacció «Santpedor va tenir un camp de vol per a avions republicans per la guerra civil». Regió7, 05-08-2018.
* ↑ «Santpedor va tenir un camp de vol pel bàndol republicà al 1938». Ona Bages, 01-08-2018. Arxivat de l'original el 2020-07-07. [Consulta: juliol 2020].
* ↑ «Aeròdrom de Santpedor: Entrevista de Carlos García a Xavier Codina Balletbó, amb la col·laboració de Mireia Vila Cortina, responsable de l'arxiu històric de Santpedor.». UAB, 31-05-2017. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ «[http://www1.memoria.cat/bombardeigs/lespionatge-sobre-manresa Els bombardeigs franquistes a Manresa (1938-39): L'espionatge sobre Manresa]». Memòria.cat, ???. [Consulta: 7 juliol 2020].
# Sraddha

Sraddha (literalment Fe) és la cerimònia funerària proposada per l'Hinduisme.
Existeixen diverses formes de dur a terme aquest ritual: mensualment, es realitza Sraddha en honor dels ancestres difunts igual que és descrit en detall en els Dharmaśāstras d'Apastamba, Gautama, Baudhayana i Vasishtha.
En ells, l'amfitrió, convida els bramans a una menja funerària, en la qual els aliments s'ofereixen als ancestres difunts.
# Relació de Gladstone-Dale

La relació de Gladstone-Dale és una llei física empírica que lliga l'índex de refracció n d'un gas amb la seva densitat. Estipula que n-1 és proporcional a la densitat ρ :
    $n-1={\mathcal {K}}\rho$
on K és una constant

## Aplicacions
### Gas perfecte

en l'aproximació d'un gas perfecte, l'índex de refracció està lligat a la temperatura T i a la pressió P per
    $(n-1)T={\mathcal {K}}^{\prime }P$,
on K' és una constant. Sota petites variacions, es dedueix
    $\Delta n={\frac {{\mathcal {K}}^{\prime }}{T}}\left(\Delta P-{\frac {P}{T}}\Delta T\right)$

## Bibliografia

* Gladstone, J. H. and Dale, T. P. (1864): Researches on the refraction, dispersion and sensitiveness of liquids. Phil. Trans. Royal Soc. London 153, 317–343.
* Merzkirch, W. (1987) Flow Visualization, 2nd Edition, Academic Press, ISBN 978-0-12-491351-6
* Jaffe, H. W. (1988): Crystal Chemistry and Refractivity. Cambridge University Press, Cambridge
* Mandarino, J. A. (2007): "The Gladstone-Dale compatibility of minerals and its use in selecting mineral species for further study." Can. Mineral. 45, 1307–24
* Eggleton, R. A. (1991): "Gladstone-Dale constants for the major elements in silicates: Coordination number, polarizability and the Lorentz-Lorenz relation". Canadian Mineralogist, 29, 525–32

## Referències

* ↑ Tamer Becherrawy «Optique géométrique». De Boeck Université, 2006.(francès)
# Achoania

Achoania és un gènere extint de sarcopterigi prehistòric que visqué a principis del període Devonià inferior. Se n'han trobat restes fòssils a la Xina.

## Referències

* ↑ Zhu M., X. Yu i P. E. Ahlberg (2001): A Primitive Sarcopterygian fish with an Eyestalk. Nature. 410:81–83.
# Els miserables (pel·lícula de 1998)

Els miserables (títol original: Les Misérables) és una pel·lícula britànico-estatunidenca dirigida per Bille August, estrenada el 1998. Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula, basada en la novel·la de Victor Hugo "Les misérables", narra la vida de Jean Valjean (Liam Neeson), un home que va ser condemnat a presó per robar pa. Quan complia 19 anys de presó es va escapar, i es queda a dormir a casa d'un bisbe. Gràcies a la gratitud del bisbe (a qui Valjean intenta assaltar), l'ex convicte comença una nova vida. Valjean es converteix en un adinerat industrial i en l'alcalde del poble en el qual s'estableix. Valjean fa amistat amb Fantine (Uma Thurman), una prostituta i mare soltera a la qual va salvar de ser arrestada per l'oficial de policia Javert (Geoffrey Rush). Javert havia estat un guàrdia a la presó on va estar Valjean i comença a sospitar que tal vegada l'alcalde i el convicte són la mateixa persona. Quan Valjean descobreix que un home va ser arrestat per la seva semblança amb ell, decideix revelar la seva identitat. Valjean visita Fantine i descobreix que aquesta està agonitzant i li promet criar la seva filla, Cosette. Després de la mort de Fantine, Valjean escapa i recupera a Cosette de les mans dels Thénardier, uns hostalers als qui Fantine pagava perquè cuidessin la seva filla, però que en realitat abusaven i s'aprofitaven d'ella.
Diversos anys després, Cosette (Claire Danes) és una adolescent i s'enamora d'un revolucionari, Marius (Hans Matheson). Javert treballa d'encobert com un revolucionari per destruir el moviment al que Marius pertany. No obstant això, Javert és descobert i capturat per Marius, que el porta a les barricades per executar-ho. Valjean descobreix l'amor entre Cosette i Marius i va a les barricades per convèncer el jove revolucionari de tornar amb Cosette. Valjean li demana a Marius que li permeti executar a Javert. Valjean porta al presoner a un carreró, però en lloc d'executar-ho l'allibera. La pel·lícula acaba amb Javert suïcidant-se, ja que no pot acceptar la bondat de l'acte de Valjean.

## Repartiment

* Liam Neeson: Jean Valjean
* Geoffrey Rush: Javert
* Uma Thurman: Fantine
* Claire Danes: Cosette
* Hans Matheson: Marius Pontmercy
* Jon Kenny i Gillian Hanna: Els Thénardier
* John McGlynn: Carnot
* Shane Hervey: Gavroche
* Mimi Newman: Cosette (nena)
* Lennie James: Enjolras
* Sylvie Koblizkova: Éponine

## Rebuda

* "Amb un repartiment de primera classe i un estil narratiu clàssic, condensa amb fluïdesa la novel·la èpica de Victor Hugo i recupera algun dels seus moments de major suspens"
* "Sens dubte, la producció més poderosa i ben muntada de la història fins avui"
* La pel·lícula va rebre crítiques generalment positives. Rotten Tomatoes va reportar que 76 % dels crítics li van donar ressenyes positives al film, basat en 41 crítiques amb una puntuació mitjana de 6,9/10.

## Referències

* ↑ «Els miserables». esadir.cat.
* ↑ Fitxa de doblatge de la pel·lícula
* ↑ «Les Misérables». The New York Times.
* ↑ Maslin, Janet «Les misérables». The New York Times.
* ↑ «Les misérables». Variety.
* ↑ «Les Misérables (1998)» (en anglès). Rotten Tomatoes.
# Tres dies de Flandes Occidental 2012

Els Tres dies de Flandes Occidental 2012 foren la 66a edició dels Tres dies de Flandes Occidental, una cursa ciclista que es disputa per les carreteres de Flandes Occidental, Bèlgica. La cursa es va disputar entre el 2 i el 4 de març de 2012 i formava part de l'UCI Europa Tour 2012, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el belga Julien Vermote (Omega Pharma-Quick Step), que s'imposà al neozelandès Jesse Sergent (RadioShack-Nissan-Trek) i al rus Mikhaïl Ignàtiev (Team Katusha), segon i tercer respectivament. En les classificacions secundàries Arnaud Démare (FDJ-BigMat) guanyà la classificació per punts, Baptiste Planckaert (Landbouwkrediet-Euphony) els esprints, Vermote fou el millor jove i el Garmin-Barracuda el millor equip.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| Pr. | 2 de març | Middelkerke - Middelkerke | 7,0 | Michał Kwiatkowski (POL) | Michał Kwiatkowski (POL) |
| 1a | 3 de març | Bruges - Bellegem | 181,0 | Francesco Chicchi (ITA) | Michał Kwiatkowski (POL) |
| 2a | 4 de març | Nieuwpoort - Ichtegem | 186,5 | Arnaud Démare (FRA) | Julien Vermote (BEL) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Julien Vermote (BEL) | Omega Pharma-Quick Step | 8h 58' 15" |
| 2 | Jesse Sergent (NZL) | RadioShack-Nissan | + 6" |
| 3 | Mikhaïl Ignàtiev (RUS) | Team Katusha | + 9" |
| 4 | Jack Bauer (NZL) | Garmin-Barracuda | + 10" |
| 5 | Tyler Farrar (USA) | Garmin-Barracuda | + 11" |
| 6 | Matthieu Ladagnous (FRA) | FDJ-BigMat | + 14" |
| 7 | Luke Roberts (AUS) | Team Saxo Bank | + 14" |
| 8 | Gediminas Bagdonas (LTU) | An Post-Sean Kelly | + 17" |
| 9 | Arnaud Démare (FRA) | FDJ-BigMat | + 17" |
| 10 | Matteo Trentin (ITA) | Omega Pharma-Quick Step | + 17" |

## Referències

* ↑ 2012 » Driedaagse van West-Vlaanderen (2.1)

## Enllaços externs

* (neerlandès) Web oficial Arxivat 2015-03-07 a Wayback Machine.
# Sindicat Occità de l'Educació

El Sindicat Occità de l'Educació (Sindicat Occitan de l'Educacion, en occità) és un sindicat format per ensenyants occitans que es va fundar el 1992 amb l'objectiu principal de lluitar contra la que consideren excessiva centralització dels recursos a París i de les preses de decisions a França. La seva seu es troba a Sent Sulpici e Cameirac, a la Gascunya. Reivindiquen una autonomia regional efectiva del personal, en la que es valori la personalitat de la regió i en particular del «fet cultural occità» i la promoció d'un servei públic de recerca i d'educació.
El Sindicat feu arribar més endavant una queixa contra França a la Unió Europea al novembre de 2003 culpant-hi el govern de França de no aplicar satisfactòriament els articles 5 i 6 de la Carta Social Europea Revisada.

## Referències

* ↑ Crettiez, Xavier; Sommier, Isabelle. La France rebelle (en francès). París: Editions Michalon, 2002. ISBN 978-2-84186-178-1.
* ↑ «Syndicat Occitan de l'Education, pàg. 2». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 agost 2009].
* ↑ Queixa del SOE a les instàncies europees

## Enllaços externs

* Sindicat Occità de l'Educació Arxivat 2009-06-22 a Wayback Machine. (occità)
# Pi laricio de Còrsega

El pi de Còrsega o pinassa (Pinus nigra var. corsicana (J.W. Loudon) Hyl., ample o largia en cors), és una varietat del pi negre. El bosc és moderadament dur i presenta un gra dret. La mateixa varietat existeix a Calàbria i a Sicília, amb com a denominació pi laricio.

## Taxonomia i nomenclatura
### Posició en el si de l'espècie

La descripció actualment acceptada d'aquesta varietat és aquella de Nils Hylander l'any 1913
Aquesta varietat és generalment posada en el si de la subespècie Pinus nigra subsp. laricio (Poir.) Maire. Allò explica el nom « Pin laricio de Còrsega ». Altres autors situarien la varietat dins del subsp Pinus nigra. salzmannii (Dunal) Franco [ref. necessària].
Tanmateix les descripcions d'aquestes dues subespècies són posteriors a aquella de la varietat Pinus nigra subsp. laricio (Poir.) Maire és descrit l'any 1928, Pinus nigra subsp. salzmannii (Dunal) Franco l'any 1943. Així, la descripció, i la validitat, de la varietat és independent del seu plaçament a tal o tal subespècie, plaçament que és posterior a la publicació de Hylander. Per consegüent, si hi ha debat entre els quadrinomis Pinus nigra subsp. laricio var. corsicana i Pinus nigra subsp. salzmannii var. corsicana, el trinomi Pinus nigra var. corsicana no fa pas aquest problema.
Si aquesta varietat és reconeguda vàlida per certs autors, uns altres no la reconeixen pas i posen els individus classificats a aquesta varietat directament en el si de la subespècie Pinus nigra subsp. laricio. De fet, encara que aquesta subespècie sigui estesa a Còrsega, a Calàbria i a Sicília, la més gran difusió és a l'altiplà de Sila a Calàbria (Pinus nigra ssp. laricio var. calabrica), comunament dit Pino silano.

## Caràcters biològics

Aquesta essència arriba a una alçada màxima de 30 metres, amb un fullatge poc dens. Les agulles són generalment inserides per dues, i mesuren 12 a 15 . Són verd cendrat, flexibles i no picants.

## Referències

* ↑ «Pinus nigra var. corsicana (Loudon) Hyl.» (en francès). Tela Botanica - France métro.  : fiche Tela Botanica.
* ↑ «Pinus laricio Poir. var. corsicana Loudon» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.
* ↑ Fiche Tela Botanica.

## Enllaços externs

* Pin laricio de Còrsega al lloc de l'Oficina nacional dels boscos.
* Pin laricio de Còrsega Arxivat 2013-10-23 a Wayback Machine. al lloc del programa LIFE « Pin laricio »
# Maria Trias Joan

Maria Trias Joan (Palamós, 29 de juliol de 1892 - 24 agost de 1960) fou una empresària catalana. Única filla de Francisco Trias i Matilde Joan, als 14 anys queda òrfena de pare i mare i als setze ella sola agafà les regnes del negoci familiar: la fonda.
Es casà amb el veterinari Lluís Colomer Moret, però quedà viuda embarassada de la segona criatura. Transformà la fonda en un hotel, i ja el 1924 la professió la distingia amb la medalla de la Societat d'Atraccions de Forasters de Barcelona. L'actriu Madeleine Carroll i el pintor Josep Maria Sert ja n'havien estat clients abans d'instal·lar-se a la costa. Arribà la Guerra Civil i una bomba destruí l'hotel. Ella s'instal·là al Pertús i ajudà a travessar la frontera a les persones que ho necessiten. Després del 39, quan tornà, un Tribunal de Girona la portà a judici i sort en tingué del testimoni del rector de Palamós.
Comprà dues torres davant del mar amb l'ajuda d'antiga clientela i amistats i al començament dels anys quaranta hi construí un magnífic hotel, on feren estada personatges com Truman Capote, Robert Ruark, Ava Gardner i David Niven. L'hotel Trias fou també lloc de trobada per a la intel·lectualitat: del grup Destino, Josep Pla, Josep Vergés, Alvaro Cunqueiro, Carmen Laforet, Néstor Luján i Manuel Brunet. S'hi recuperà qui seria president de la Generalitat, Jordi Pujol, en sortir de la presó de Saragossa. Posteriorment, el conseller de la Generalitat republicana, Ventura Gassol, hi sojornà tornant de l'exili, de la mà de l'historiador Josep Maria Ainaud de Lasarte. El president Josep Tarradellas també s'hi va estar. I també Victòria dels Àngels, Montserrat Caballé, Frederic Monpou...
Dona forta, sempre a punt per emprendre i ajudar, amb el seu fill Josep, a partir dels anys 50, aconseguí que la qualitat de les habitacions i la cuina ben cuidada fessin de l'hotel un lloc únic. La seva llagosta amb pollastre i la bullabessa feien viatjar a Palamós. Maria Trias va morir el 1960. Després que el seu fill es jubilés el 2004, l'Hotel Trias passà a ser regentat per Lluís Camós.

## Referències

* ↑ La informació està treta de l'Institut Català de les Dones amb autorització per usar-lo sota GFDL.
* 1 2 3 Exposició dones d'empresa. Barcelona: Institut Català de les Dones, 2008 [Consulta: 12 agost 2013].
* 1 2 3 4 Iglesias, Natàlia «Josep Colomer Trias, l'amfitrió de Palamós». Revista de Girona, 243, 2007, pàg. 14–19. ISSN: 0211-2663.
# 28a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 28a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia va tenir lloc el 7 de maig de 1984, patrocinada per Ràdio Nacional d'Espanya. Els premis es van donar a conèixer el dia 22 d'abril. En aquesta edició es van separar els premis a les millors interpretacions en una femenina i una masculina, i deixaren d'entregar-se el premi al curtmetratge i a la pel·lícula infantil.
La cerimònia d'entrega es va dur a terme a l'Hotel Ritz de Barcelona. La gala fou presentada per Charo Espinosa i Ricard Fernàndez Deu, amb música de Joan Pineda i Sirvent amb el transformista Ángel Pavlovsky. L'acte fou presidit per Xavier Foz, director de RNE a Barcelona, qui va entregar una placa commemorativa als fundadors del premi Esteve Bassols i Jordi Torras.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | El sur | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrangera | Une chambre en ville | Jacques Demy |
| Millor actor espanyol | Eusebio Poncela | El arreglo |
| Millor actriu espanyola | Julieta Serrano | Entre tinieblas |
| Millor actor estranger | Peter O'Toole | El meu any preferit |
| Millor actriu estrangera | Joanna Cassidy | Sota el foc |
| Premi Especial del Jurat | Setmana Internacional de Cinema de Barcelona | - |

## Referències

* ↑ "El sur", premio "Sant Jordi" al mejor filme español La Vanguardia, 23 d'abril de 1984
* ↑ Entrega de los Premios "Sant Jordi" de cine, La Vanguardia, 8 de maig de 1984

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1983
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1983

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1984 a IMDB
# Acritarc

Els acritarcs són petites estructures orgàniques trobades en forma de fòssils. En general, qualsevol petita estructura orgànica (ni carbonatada ni silícia) no soluble en àcid, que no pugui ser classificada d'altra manera, és un acritarc. La majoria dels acritarcs són probablement restes d'organismes unicel·lulars, especialment d'algues planctòniques. Es troben en roques sedimentàries des del precambrià fins al present.
S'aïllen típicament de roques sedimentàries siliciclàstiques usant àcid fluorhídric, però a vegades s'extreuen de roques riques en carbonat. Són candidats excel·lents a fòssils traça quan no hi ha disponibles altres fòssils. S'utilitzen per a datar formacions de roques de l'era paleozoica. Donat que la majoria dels acritarcs són suposadament marins, són també útils per a la interpretació paleoambiental.
Els acritarcs inclouen restes d'una àmplia diversitat de classes d'organismes. Comprenen des de closques dels ous de petits metazous als quists de diverses classes de clorophyta (algues verdes). És probable que algunes formes d'acritarcs representin quists d'algues ancestrals del grup dels dinoflagel·lats. La naturalesa d'alguns acritarcs es pot identificar per la seva estructura. Alguns es poden identificar temptativament per la presència dels productes químics específics associats als fòssils. La naturalesa dels organismes associats als acritarcs més antics és dubtosa, tot i que molts probablement estan relacionats amb algues marines unicel·lulars. En teoria, quan es coneix el tàxon biològic d'un acritarc, el microfòssil particular deixa de ser considerat un acritarc i passa a ser classificat en el grup apropiat.
Es coneixen acritarcs amb una antiguitat d'almenys 1.400 milions d'anys, i presenten una diversitat considerable 100 milions d'anys després. La diversitat declinà durant l'esdeveniment glacial Sturtian-Varanger de fa prop de 800 milions d'anys. La diversitat augmentà altre cop durant l'Ediacarà. La diversitat declinà de sobte a finals del Precambrià. Els acritarcs presenten la seva màxima diversitat durant el cambrià, Ordovicià, Silurià i Devonià.

## Enllaços externs

* CIMP Subcomissió sobre acritarcs Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine..
* Commissió Internacional de Microflora del Paleozoic (CIMP) Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine..
* The Micropalaeontological Society.
* The American Association of Stratigraphic Palynologists (AASP).
# Speer (muntanya)

L' Speer (1,951 m) és una muntanya dels Alps d'Appenzell, a sobre de la regió entre el llac de Zuric i el llac de Walenstadt al cantó de Sankt Gallen. És la muntanya de conglomerat (molassa, en aquest cas) més alta d'Europa.
En tractar-se d'una muntanya fàcilment accessible, el cim és popular per la seva vista panoràmica dels Alps centrals a orientals de Suïssa. La pujada, tanmateix, requereix unes quantes hores de senderisme.

## Referències

* 1 2 «Wanderung von der Oberchäseren zum Speer, 1951 m.ü.M | WegWandern.ch» (en alemany). [Consulta: 28 març 2021].

## Enllaços externs

* Speer En Summitpost
* Speer En Hikr
# Pi insigne

El pi insigne, pi de Monterrey o pi de Califòrnia (Pinus radiata) és una espècie de conífera de la família Pinaceae originària del litoral i illes de Califòrnia on ocupa una petita àrea des d'on s'ha estès per tot el món mitjançant repoblacions forestals atès el seu ràpid creixement, per l'obtenció de fusta destinada a la fabricació de pasta de paper, d'embalatges i de bigam de mines.

## Característiques

Arbre de 30 a 40 metres d'alçària, tronc recte i ritidoma gruixut de color gris-vermellós, profundament esquerdat amb fissures orientades més o menys paral·lelament i que poden arribar als 15 cm de profunditat. La copa té forma cònica amb les branques horitzontals ascendents, fosques, glabres i amb les gemmes resinoses. Fulles aciculars agrupades de tres en tres, llargues de 7 a 15 cm, primes, de color verd brillant, amb una disposició molt densa. Estròbils llargs, ovoides de 7 a 15 cm de longitud i molt asimètric a la base agrupats per parelles o en verticils de 3 a 5, amb l'apòfisi de les esquames molt prominents. Llavor de 5 a 8 mm de longitud.

## Ecologia

És una espècie molt sensible al fred i a les gelades, prefereix climes suaus, litorals amb abundant humitat atmosfèrica. Aguanta bé el vent. Li agraden els sòls sorrencs, àcids i profunds. Fora de les seves condicions òptimes es torna molt sensible a la processionària del pi.
* acícules
* escorça
* Pinyes

## Referències

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Pinus radiata (Monterey pine) description - The Gymnosperm Database». [Consulta: 10 abril 2023].
# Rhinogobius variolatus

Rhinogobius variolatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB