OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Saint-Amand-en-Puisaye

El cantó de Saint-Amand-en-Puisaye és un cantó francès del departament del Nièvre, situat al districte de Cosne-Cours-sur-Loire. Té sis municipis i el cap és Saint-Amand-en-Puisaye.

## Municipis

* Arquian
* Bitry
* Bouhy
* Dampierre-sous-Bouhy
* Saint-Amand-en-Puisaye
* Saint-Vérain

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Arsène-Célestin Fié | SFIO |
| 1964-1982 | Marguerite Fié | PS |
| 1982-2001 | Gérard Laurent | Divers droite |
| 2001- | Pascale de Mauraige | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.148 | 4.398 | 3.970 | 3.777 | 3.589 | 3.597 | 3.506 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saint-Aignan-sur-Roë

El cantó de Saint-Aignan-sur-Roë és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Château-Gontier. Té 12 municipis i el cap és Saint-Aignan-sur-Roë.

## Municipis

* Ballots
* Brains-sur-les-Marches
* Congrier
* Fontaine-Couverte
* Renazé
* La Roë
* La Rouaudière
* Saint-Aignan-sur-Roë
* Saint-Erblon
* Saint-Michel-de-la-Roë
* Saint-Saturnin-du-Limet
* Senonnes

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Ferré | Divers gauche |
| 1949-199. | Paul Vivien | MRP, després CD, després divers droite |
| 199.-2004 | André Baslé | UDF-FD |
| 2004- | Élisabeth Doineau | UDF, després AC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.936 | 9.559 | 8.714 | 8.507 | 8.412 | 8.227 | 8.196 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Rennes-le-Blosne

El cantó de Rennes-le-Blosne (bretó Kanton Roazhon-le-Blosne) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega la comuna de Rennes, fracció de le Blosne entre l'avinguda Henri Fréville a l'oest, els boulevards Leroux i Grimaud al nord i la rue de Vern a l'est

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Jean Normand | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Retiers

El cantó de Retiers (bretó Kanton Rester) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 10 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Arbrissel | Ervrezhell | 237 | 4,62 | 35130 | 35005 |
| Coësmes | Koem | 1.073 | 23,24 | 35134 | 35082 |
| Essé | Ezieg | 848 | 23,19 | 35150 | 35108 |
| Forges-la-Forêt | Gorelioù-ar-C'hoad | 242 | 6,04 | 35640 | 35114 |
| Le Theil-de-Bretagne | An Tilh | 1.130 | 24,20 | 35240 | 35333 |
| Marcillé-Robert | Marc'helleg-Roperzh | 856 | 20,30 | 35240 | 35165 |
| Martigné-Ferchaud | Mazhinieg-Houarnruz | 2.634 | 74,10 | 35640 | 35167 |
| Retiers | Rester | 3.212 | 41,38 | 35240 | 35239 |
| Sainte-Colombe | Santez-Koulm | 272 | 7,58 | 35134 | 35262 |
| Thourie | Tourig | 526 | 24,04 | 35134 | 35335 |
| Cantó | Rester | 11.030 | 248,69 | - | 3533 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 12.157 | 12.060 | 11.952 | 11.699 | 11.341 | 11.030 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Jean-Claude Blouin | Divers droite | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Saut

Saut (en francès canton de Sault) fou un cantó francès al districte de Carpentràs del departament de la Vauclusa, situat. Incloïa cinc municipis: Aurèu, Monius, Sant Cristòu, Sant Ternit i Saut, que n'era la capital. El cantó fou abolit el 2015.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1982 | Henri Seignon | Divers droite, després UDF |
| 1982-1994 | Fernand Meffre | PS |
| 1994-2001 | Paul Jean | Divers droite |
| 2001-2015 | André Faraud | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cardellet

El cardellet, cardet, cardelina o card de moro (Scolymus hispanicus) és una planta amb flor de la família de les asteràcies. És un tipus de card menut amb flors grogues molt vistents. Floreix al juny i juliol. El cardellet és present a tot el sud-oest d'Europa, a la conca del Danubi i a la zona mediterrània. Creix a camps abandonats i també a llocs àrids i semiàrids, com erms i terrenys pedregosos. És una planta resistent que sovint es considera una mala herba.
Són plantes de fulla, tija i rel comestible que contenen inulina. El seu ús culinari fou ja esmentat a l'antiga Grècia per Teofrast. Tot i que es cultiven, o s'han cultivat, en alguns llocs, generalment els que es troben al mercat provenen de l'estat silvestre. A Andalusia els cardets són valorats com a hortalissa. De gust agradable i molt semblant a la carxofa, es fan servir tendres per a amanides i també en truites, guisats i sopes o potatges, com la "berza de cardillo". Se'n pelen les tiges llargues per a treure'n les punxes. Es tallen a trossos de 4-5 cm i es fan bullir breument.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Bibliografia

* Duran, Núria; Morguí, Mercè i Sallés, Mercè: Plantes silvestres comestibles. Col·lecció Pòrtic Natura. ECSA. Barcelona, 2004 ISBN 84-7306-467-4

## Referències

* ↑ «Spanish salsify (Scolymus hispanicus)». Arxivat de l'original el 2015-01-22. [Consulta: 22 maig 2010].

## Enllaços externs

* UIB - Herbari Virtual
* Fotos
* Flora Europaea - Scolymus hispanicus
* Receptes - Cardillos guisados
* Escarxofes amb cardllets i pernil ibèric
# Cardenal anyil amazònic

El cardenal anyil amazònic (Cyanoloxia rothschildii) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial de l'Amazònia occidental.

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil amazònic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Cardenal anyil becblanc

El cardenal anyil becblanc o durbec blau (Passerina caerulea) és una espècie d'ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae) que habita boscos, arbusts i conreus, criant a la meitat meridional dels Estats Units (pel centre cap al nord fins al sud de Dakota del Nord) i localment a Mèxic i Amèrica Central. L'hivern les poblacions septentrionals arriben fins a les Antilles i el sud d'Amèrica Central.

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil becblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
* ↑ Fitxa del durbec blau a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 28/01/2013 (anglès)
# Can Bella Plana

Can Bella Plana és una obra del municipi de Lliçà de Vall (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tipus basilical, amb el cos central més elevat, cobert tot a dues aigües. Sobre la porta, bastant estilitzada, hi ha un balcó i, a la part superior del cos central, hi ha una estança que travessa l'edifici perpendicularment a la façana i que a banda i banda s'obre en unes finestres coronelles.
Al seu voltant té múltiples dependències, algunes de construcció recent, entre les quals cal destacar una torre de maó emmerletada, sense cap funció aparent.

## Història

Bella Plana pertany a la finca de les Torres de Santa Maria i, com aquesta, al tutelar i protecció de menors. No es troben referències escrites sobre la construcció, però l'edificació no pot ser anterior al segle xviii. D'altra banda, la torre pot ser del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Can Bella Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Carrasco Norte

Carrasco Norte és un barri del sud-est de Montevideo, Uruguai. Limita amb Las Canteras a l'oest, amb Bañados de Carrasco al nord, amb Paso Carrasco (departament de Canelones) al nord i nord-est, amb Carrasco al sud, i amb Punta Gorda al sud-oest.
És una zona residencial propera a la costa. Té nombrosos parcs naturals i habitatges separats de la vida urbana de Montevideo.

## Enllaços externs

* Google Maps: Carrasco Norte, Montevideo
# Cascades Lofoi

Les cascades Lofoi (també conegudes com a cascades Kaloba) són unes cascades al Parc Nacional de Kundelungu, província de Katanga (República Democràtica del Congo).
Aquestes cascades són les més altes d'Àfrica (i les segones del món) amb 384 m d'alçada total, incloent 347 en caiguda directa.
El riu Lofoi és un afluent del riu Lufira, que és un afluent del riu Congo. El volum d'aigua de les cascades es redueix una mica durant la temporada més seca (de juny a octubre), però és força abundant durant la resta de l'any.

## Referències

* 1 2 Natural Wonders of the World. United States of America: Reader's Digest Association, Inc, 1980, p. 217. ISBN 0-89577-087-3.
* ↑ Kisangani, Emizet Francois. Historical Dictionary of the Democratic Republic of the Congo (en anglès). Rowman & Littlefield, 2016-11-18. ISBN 9781442273160.

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Enllaços externs

* Fotografies de les cascades
# Cascades Leichhardt

Les cascades Leichhardt són unes cascades del riu Leichhardt a la regió del Golf Country de la regió del nord-oest de Queensland, Austràlia.
Les cascades es localitzen aproximadament a 50 km aigües amunt des del punt on el riu arriba al golf de Carpentària. Les cascades varien de intensitat, d'un torrent d'aigua durant l'estació humida fins a un petit degoteig durant l'estació seca. Les cascades no són conegudes per la seva alçada sinó per la seva naturalesa escalonada i amplitud.
El nom de les cascades és en honor de l'explorador i naturalista alemany Ludwig Leichhardt.

## Referències

* ↑ John Cantrell. «The Gulf Track» (en anglès). Australian 4x4, 2007. Arxivat de l'original el 2014-06-18. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ Leichhardt Falls (entry 19169). Queensland Place Names. Queensland Government.

## Bibliografia

* Leichhardt, Ludwig. Journal of an overland expedition in Australia, from Moreton Bay to Port Essington, a distance of upwards of 3000 miles, during the years 1844–1845 (en anglès). Adelaide, South Australia: The University of Adelaide, 1 de març de 2014 [Consulta: 8 gener 2019]. Arxivat 2019-03-28 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Casa Simó

Casa Simó és una obra del Pinell de Brai (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest habitatge és a una tipologia molt comuna d'aquesta comarca on la trobem molt repetida. És una construcció de tres plantes amb la clàssica golfa oberta per finestres corregudes de lleugera arcuació. La planta baixa serveix de magatzem i la primera d'habitació. El material utilitzat és la maçoneria, totxo i pedra. Els forjats són de bigues de fusta i revoltons a la catalana. Els balcons tenen per sota dues petites mènsules. El ràfec és petit i format per una cornisa motllurada. Coberta de teula.
És curiosa la presència de les petites mènsules dels balcons, on la seva decoració a base de palmes vegetals és molt repetida a altres cases de la vila.

## Referències

* 1 2 «Casa Simó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Carloman

Carloman és el nom dels següents personatges:
* Carloman (fill de Carles Martell), (707 - 754), primogènit de Carles Martell, que després d'un curt regnat, abdicà en el seu germà Pipí el Breu
* Carloman I, (751- 771), rei dels francs associat al seu germà Carlemany
* Carloman de Baviera (830 - 880), rei de Baviera i d'Itàlia (fill de Lluís el Germànic)
* Carloman II (~862 - 884), rei de la França Occidental
# Carl Magnus von Hell

Carl Magnus von Hell (Stuttgart, 8 de setembre de 1849 - Stuttgart, 11 de desembre de 1926) fou un químic orgànic alemany conegut per la reacció d'halogenació de Hell-Volhard-Zelinsky i per les seves investigacions sobre els hidrocarburs.

## Biografia

Carl Magnus von Hell era fill d'un funcionari imperial i en un primer moment assistí a una escola d'oficis. Després treballà a una botiga de queviures, però el seu interès per les ciències naturals el portaren a estudiar química a la Universitat de Stuttgart amb Hermann von Fehling i després a la Universitat Ludwig-Maximilian de Mònaco amb Emil Erlenmeyer. El 1870 participà com a voluntari a la Guerra francoprussiana i fou ferit de gravetat. Un cop curat, es convertí en assistent de Fehling i ensenyà química orgànica i teòrica. El 1883, quan es retira Fehling, es convertí en professor de química. Era molt actiu en l'ensenyament i en altres feines burocràtiques, així supervisà la construcció de nous laboratoris i de 1896 a 1899 fou rector de la Universitat de Stuttgart.

## Obra

Les seves investigacions se centraren principalment en els hidrocarburs alifàtics i en els àcids dicarboxílics. El 1889 sintetitzà la molècula C$_{60}$H$_{122}$, que fou l'hidrocarbur alifàtic de major massa molecular conegut, demostrant que es podien construir cadenes de 60 àtoms de carboni. El 1881 introduí un nou procediment per a la bromació d'àcids carboxílics, conegut com a halogenació de Hell-Volhard-Zelinsky, que també fou descobert de forma independent el 1887 pel químic alemany Jacob Volhard i pel rus Nikolai Zelinski.

## Referències

* ↑ Hell C. «Ueber eine neue Bromirungsmethode organischer Säuren». Berichte, 14, 1881, pàg. 891–893. DOI: 10.1002/cber.188101401187.
* ↑ Volhard J. «Ueber Darstellung α-bromirter Säuren». Annalen der Chemie, 242, 1887, pàg. 141–163. DOI: 10.1002/jlac.18872420107.
* ↑ Zelinsky N. «Ueber eine bequeme Darstellungsweise von α-Brompropionsäureester». Berichte, 20, 1887, pàg. 2026. DOI: 10.1002/cber.188702001452.
# Carlos Cuatrecasas Targa

Carlos Cuatrecasas Targa (Barcelona) és un advocat barceloní.

## Biografia

Es va llicenciar en dret a la Universitat de Barcelona. Ha treballat com a corredor de comerç col·legiat a Berga, Sant Feliu de Guíxols, Arenys de Mar i Barcelona i com a notari a Barcelona. Ha ocupat desenes de càrrecs d'organitzacions civils a Catalunya, entre les quals destaquen: És o ha sigut cofundador de Centre Català, President del Consell Executiu de la Universitat Ramon Llull, President del Cercle del Liceu, del Cercle d'Economia i ii de la Fundació Cercle d 'Economia. També ha sigut secretari segon de la Junta Directiva de l'Orfeó Català, Secretari del Consell Consultiu del Reial Club de Polo de Barcelona, Membre de la Junta Directiva de la Germandat del Monestir de Santa Maria de Poblet, Membre del Consell Assessor de la Fundació Santiago Dexeus Font, Vocal de la Junta Directiva de la Societat del Gran Teatre del Liceu i Membre del Patronat de la Fundació de Santa Maria de Poblet.

## Referències

* ↑ «Medalles d'Or de la URL». Universitat Ramon Llull. [Consulta: juliol 2023].
* ↑ «Cercle d’Economia | Carlos Cuatrecasas». [Consulta: 2 juliol 2023].
# Cassi Apronià

Cassi Apronià (en llatí: Marcus Cassius Apronianus) va ser un magistrat romà del segle ii. Formava part de la gens Càssia, una antiga gens romana amb branques patrícies i plebees. Era natural de Bitínia.
Va ser governador de Dalmàcia i de Cilícia en diversos períodes, i sembla que era senador sobre l'any 180. Va ser el pare del famós historiador Dió Cassi, que el va acompanyar quan era governador de Cilícia.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/266?rgn=full+text;view=image;q1=ApronianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 251. ]
# Casa Frigola

La casa Frigola és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Es tracta d'una casa de planta quadrangular, construïda amb carreus de pedra, articulada amb un petit pati interior. Amb els carreus es marquen les cantonades i obertures. A la façana principal, destaquen la gran porta adovellada i les obertures dels balcons del primer pis amb arcs conopials de factura gòtica i guardapols de pedra.
Sobresurt del conjunt la torre massissa de pedra, de planta quadrada, coberta a quatre vessants amb teula àrba. El parament és de carreus irregulars, mentre que les cantonades hi trobem cadenes de carreus ben treballats. La torre compta amb quatre pisos connectats amb una escala de cargol de pedra en el seu interior i conserva un teixinat del segle xvi. A banda de les obertures adovellades, té diverses troneres espitllerades.
Tant el segon pis com la garita de planta circular, situada a l'extrem sud, són afegitons posteriors, possiblement del xviii.

## Història

La casa Frigola antigament era propietat dels senyors de Salvà. El gener de 1637 fou venuda per mossèn Salvà a Montserrat Vall-llobera i Ros. El 4 de maig de 1670 encara era propietat dels Vall-llobera i s'anomena Casa Salvà. Posteriorment aquell edifici passaria a ser un hostal de propietat de l'Ajuntament que el llogava tots els anys per poder construir una escola per a nens. L'any 1841 l'edifici fou venut en una subhasta pública a Josep Frigola, conservant l'Ajuntament únicament la torre segregada de l'edifici i que va continuar funcionant com una presó.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Frigola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].

### Bibliografia

* Ajuntament de Cassà de la Selva; Catàleg del Patrimoni Arquitectònic, 1987
* Català i Roca, Pere; Els castells catalans, 1967-1979
# Cendra volcànica

La cendra volcànica és una composició de partícules de roca i mineral molt fines (de menys de 2 mil·límetres de diàmetre) ejectades per un vent volcànic. La cendra es genera a partir de la roca quartejada i separada en partícules diminutes durant un episodi d'activitat volcànica explosiva. La naturalesa normalment violenta d'una erupció volcànica, incloent-hi dolls de vapor d'aigua (erupció freàtica), produït com a resultat una gran quantitat de magma i roca sòlida que envolta el vent volcànic, tornejant les partícules fins a reduir-les a la grandària de grans de sorra.
La ploma que es veu sovint sobre un volcà en erupció està composta principalment de cendres i vapor. L'ejecció de grans quantitats de cendra provoca un con de cendres. L'acumulació de cendres tendeix a fonamentar-se fins a formar capes d'una roca anomenada toba volcànica. Les partícules més fines poden ser arrossegades pel vent al llarg de molts quilòmetres, que donen al paisatge un aspecte "polsegós" al dipositar-se. El terme piroclaste es refereix a qualsevol material volcànic sòlid llançat a l'aire durant una erupció. Si s'ejecta magma líquid en forma d'aerosol, les partícules se solidifiquen en l'aire formant petits fragments de vidre volcànic.

## Formació

Hi ha tres mecanismes de formació de la cendra volcànica:
* Alliberament sobtat de gasos atrapats que en descomprimir provoquen erupcions magmàtiques.
* Contracció tèrmica deguda a erupcions en aigua o gel.
* Ejecció de partícules arrossegades durant les erupcions de vapor causant erupcions freàtiques.
La naturalesa violenta de les erupcions volcàniques embolicades en vapor donen com a resultat que el magma i la roca circumdant esclatin reduint la mida de la pols resultant a micres.
Si una erupció volcànica passa dins d'una glacera, l'aigua freda es barreja ràpidament amb la lava creant petits fragments cristall, que poden crear un gran núvol de cendra rica en petits cristalls i que són especialment perillosos per a l'aviació. Anomenat Postinor

## Referències

* ↑ Guardian newspaper (from AP): Iceland's volcanic ash halts flights across Europe
# Centre Nacional d'Anàlisi Genòmica

El Centre Nacional d'Anàlisi Genòmica (CNAG) és un centre de recerca especialitzat en la seqüenciació massiva que es troba en el Parc Científic de Barcelona que té com a principal activitat donar suport científic i tècnic a projectes d'anàlisi de genomes que condueixin a millores significatives en la salut i la qualitat de vida de les persones, en col·laboració amb la comunitat clínica i de recerca catalana, espanyola, europea i internacional.
El Centre Nacional d'Anàlisi Genòmica va ser fundat el 2009 pel ministeri d'Economia i Competitivitat espanyol i el govern català (mitjançant el departament d'Economia i el de Salut) i va començar el seu funcionament el març de 2010. Posteriorment, el juliol del 2015, el centre es va passar a formar part del Centre de Regulació Genòmica.
El Centre Nacional d'Anàlisi Genòmica forma part de Infraestructura Integrada de Tecnologies Òmiques juntament amb el Centre de Ciències Òmiques de la Universitat Rovira i Virgili, i la Unitat de Proteòmica del Centre de Regulació Genòmica i la Universitat Pompeu Fabra.

## Referències

* ↑ Ferreres. «Desxifrar el genoma humà per prevenir la leucèmia», 09-02-2011. [Consulta: 7 febrer 2020].
* ↑ «Govern.cat - Generalitat de Catalunya». [Consulta: 7 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina del centre
* El CNAG: un centre d'investigació on s'estudia el genoma humà
# Centre Nacional Audiovisual

Centre Nacional Audiovisual (en francès: Centre national de l'audiovisuel) va ser creat el 1989 i té la seu a Dudelange, Luxemburg. La seva funció és salvaguardar i promoure l'art audiovisual luxemburguès. Específicament, es refereix a la fotografia, l'àudio i el treball cinematògràfic creat per luxemburguesos o a Luxemburg. El centre també serveix com a exposició general i lloc d'actuació.

## Referències

* ↑ «Centre national de l'audiovisuel». [Consulta: 21 juliol 2015].
# Carolina Herrera

María Carolina Josefina Pacanins y Niño (Caracas, 8 de gener de 1939), més tard Carolina Herrera pel seu matrimoni amb Reinaldo Herrera, és una dissenyadora de moda internacional.
L'any 1995 Puig, companyia de perfumeria i moda, va comprar la marca Carolina Herrera. Puig gestiona directament la línia més alta de Carolina Herrera, mentre que ha llicenciat al grup gallec Textil Lonia (propietat dels germans Domínguez) la fabricació i distribució de la línia CH Carolina Herrera.

## Perfums

* Carolina Herrera (1988).
* Herrera For Men (1995).
* Carolina (1996).
* Carolina Herrera - Herrera Aqua For Men (1998).
* 212 (1999).
* 212 For Men (2000).
* 212 - Special Edition (2001).
* Chic (2002).
* Chic (2003).
* 212 Sexy (2005).
* 212 On Ice (2006).
* 212 On Ice For Men (2006).
* 212 Sexy For Men (2006).

## Cosmètica

* Herrera - Body Milk.
* Gel de Bany de 212.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.283. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
* 1 2 Puig, un imperio español de moda que comenzó con un pintalabios