OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frínic de Bitínia

Frínic de Bitínia, també conegut como Frínic l'Àrab o Frínic l'Aticista, fou un lexicògraf i filòsof sofista d'origen àrab que es va establir a Bitínia. Altres fonts diuen que era nascut d'allí. Va viure al segle ii, durant l'època dels emperadors Marc Aureli i Còmode.
Va escriure en grec una obra titulada Col·lecció de noms i verbs àtics (Έκλογή όνομάτων καί ρημάτων άττικῶν), en la que, seguint les directrius del moviment retòric anomenat aticisme que considerava essencial la cura en l'estil i la puresa del dialecte àtic. Tenia a Tucídides, Plató i Demòstenes com a models del dialecte àtic, però en rebutjava les paraules d'origen no àtic que de vegades feien servir als seus escrits. Frínic va criticar també a Menandre d'Atenes per l'ús que en feia de neologismes. Aquesta obra estava dedicada a Cornelià, un secretari imperial amb inquietuds lingüístiques. Es considera que les seves principals fonts van ser l'Antiaticista, d'autor anònim, i Sobre noms àtics d'Eli Dionisi. Es tractava d'un llistat de paraules que al seu temps es feien servir habitualment però que s'havien desviat del nivell standard àtic, al costat d'aquestes paraules estava el seu equivalent considerat per Frínic més correcte. El treball era doncs un intent de neteja de barbarismes i resultava interessant perquè en ell es veia reflectit l'evolució de l'idioma grec entre el segle ii aC i el IV dC. Una de les primeres edicions impreses de l'obra va ser la de l'humanista valencià Pere Joan Nunyes, feta a Augsburg el 1601, que va fer servir per a donar classe als seus alumnes de grec de la universitat de València.
Una altra de les seves obres es titulava Preparació sofística (Σοφιστική παρασκευή) i era un treball enciclopèdic dividit en 37 llibres (47 o 74 llibres segons la Suïda). Estava dedicat a l'emperador Còmode i en temps del patriarca Foci encara es conservava sencer, perquè el cita en la seva obra. Malauradament avui dia només en queden fragments.
Frínic va ser autor d'una tercera obra titulada Col·lecció de l'ús de les paraules (Τιθεμένων συναγωγή).

## Bibliografia

* Antonio; Francisco Oliva: ', volum 6,Barcelona, 1832. pàg.275 «Diccionario histórico o Biografía universal compendiada».
* Suïda, Φρύνιχος (Frínic).
* Pilar Barbeito Díez: Pedro Juan Nuñez: Humanista valenciano, pp.259-261, Valencia: Biblioteca valenciana, 2000, ISBN 84-482-2521-X. Texto en la Biblioteca Virtual del Patrimonio Bibliográfico de España
# Gainesville (Geòrgia)

Gainesville és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2006 tenia 34.818 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gainesville tenia 25.578 habitants, 8.537 habitatges, i 5.438 famílies. La densitat de població era de 364,7 habitants/km².
Dels 8.537 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,1% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 36,3% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 15,1% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 16,8% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.605 $ i la renda mediana per família de 43.734 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.729 $ mentre que les dones 25.075 $. La renda per capita de la població era de 19.128 $. Entorn del 16,1% de les famílies i el 21,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gainesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gainesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gainesville (Texas)

Gainesville és una ciutat i seu del Comtat de Cooke a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 15.538 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gainesville tenia 15.538 habitants, 5.969 habitatges, i 4.005 famílies. La densitat de població era de 352,9 habitants per km².
Dels 5.969 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 29,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.571 $ i la renda mediana per família de 37.137 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.480 $ mentre que les dones 21.459 $. La renda per capita de la població era de 15.154 $. Aproximadament el 17% de les famílies i el 20,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gainesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gainesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Gao Shun

    En aquest nom xinès, el cognom és Gao.
Gao Shun (mort el 198 EC) va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Lü Bu durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Tot i que només tenia 700 homes sota el seu comandament, va ser anomenat com "prenedor de camp (o trencador de formació)" per les seves càrregues destructives, i va arribar a ser conegut com el comandant més capaç de Lü. Els seus assoliments més destacats inclouen la conquesta de Xiaopei i la posterior victòria sobre una força de reforçament dirigida per Xiahou Dun, un general prominent sota Cao Cao. In the same year, however, Cao personalment encapçalà un setge sobre la base de Lü Bu a Xiapi, i va derrotar i capturar-hi a Lü. Gao Shun llavors va ser executat juntament amb el seu senyor.

## Biografia

D'acord amb el Registre dels Herois (英雄記) de Wang Can, Gao Shun era un simple i sever home que no bevia o acceptava regals indeguts. El seu batalló, format per més de 700 homes, estava ben equipat i disciplinat. El batalló va ser conegut per les sebes freqüents victòries.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.
# Gao Lei

Gao Lei (nascut el 3 de gener de 1992) en un gimnasta xinès de trampolí. Ha representat al seu país en diverses competicions internacionals, com el Campionat Mundial de 2015, on va guanyar la medalla d'or en l'esdeveniment individual. Als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016, va finalitzar en el tercer lloc en l'esdeveniment individual, per darrere del seu compatriota Dong Dong i del belarús Uladzislau Hancharou.

## Referències

* ↑ «31st FIG World Championships Trampoline: Men's Individual Results». gymmedia.com. Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 13 agost 2016].
* ↑ Stopforth, Colleen «Trampoline: Belarussian Hancharou wins men's gold». Reuters, 13-08-2016 [Consulta: 13 agost 2016].

## Enllaços externs

* Gao Lei a la Federació Internacional de Gimnàsia.
# Gephyrocharax caucanus

Gephyrocharax caucanus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cauca a Colòmbia.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.) Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic No. 8). 1-27.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.). Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic Núm. 8): 1-27.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Geoffroi de Vendôme

Geoffroi de Vendôme (1070, Angers - 26 de març del 1132, íd.) fou un prelat i escriptor francès.

## Biografia

L'angeví Geoffroi provenia de la casa de Craon, barons de l'Alt Anjou. Era fill d'Henri de Nevers, senyor de Le Lion d'Angers. Estudià al castell de Craon del seu avi patern Robert le Bourguignon, anomenat Robert de Nevers, senyor de Craon, emparentat amb els comtes de Vendôme i la casa dels comtes d'Anjou.
Començà una formació eclesiàstica a l'escola episcopal d'Angers i entrà després com monjo benedictí a l'abadia de la Trinitat de Vendôme, a la diòcesi de Chartres, on prengué el nom de Geoffroi de Vendôme. Allà, essent encara jove i diaca, fou nomenat abat el 24 d'agost del 1093 en presència del bisbe Yves de Chartres.
El 1094 Geoffroi donà ajuda financera al papa Urbà II per fer fora de Roma l'antipapa Climent III. En agraïment, el nomenà cardenal el 1094. L'any següent es presentà al Concili de Clermont.
De caràcter integrista, Geoffroi acollí nombrosos papes a la seva abadia: el 1098 rebé Urbà II i després, el 1107, Pasqual II. Participà en el Concili de Troyes i després se n'anà de seguida a l'abadia de Cluny. Prengué part en la majoria d'afers polítics i religiosos del seu temps i es baté en defensa dels privilegis i exempcions del seu monestir durant la Lluita de les Investidures. S'oposà a la designació del nou bisbe d'Angers, Renaud. Molt més tard s'oposà a un altre bisbe d'Angers, Ulger, aquest darrer designat pel papa Inocenci II, que tingué baralles freqüents amb el prelat de Vendôme. L'octubre del 1131, Geoffroi assistí al Concili de Reims.
Deixà diversos opuscles teològics (sobre les investidures dels eclesiàstics pels laics, sobre els Sagraments), sobre temes ascètics i pastorals, uns sermons a les festes de Nostre Senyor, de la Santíssima Mare de Déu, de Santa Maria Magdalena i de Sant Benet; himnes a la Mare de Déu i a Santa Maria Magdalena, i cinc llibres d'epístoles, correspondència molt important per conèixer la història de la seva època.
Els opuscles foren editats per perimer cop per Jacques Sirmond (París, 1610) i es reimprimiren a la Patrologia Latina de Migne.
# Galeria d'art

Una galeria d'art és un espai per a l'exposició i la venda de l'art, especialment de les arts visuals, i principalment pintura, escultura o fotografia. L'ofici es diu galerisme i els professionals es diuen galerista. Solen ser empreses privades, tot i que hi ha museus que fan exposicions temporals, al qual el públic pot comprar obres. La paraula prové per dissimilació del baix llatí galileia també escrit galeria. Era el pòrtic obert fora de les primeres esglésies a Galilea.
Les galeries d'art contemporani fan mostres individuals i col·lectives. En les individuals exposen obres d'un sol artista i en les col·lectives obres de diversos artistes.
Les primeres col·leccions d'art que van prendre el nom de «galeria» provenen d'Itàlia: la Galleria degli Uffizi construïda Florència per Giorgio Vasari el 1560 per allotjar la col·lecció d'art de la nissaga dels Mèdici o la Galeria Borghese per la col·lecció del cardenal Borghese (Flaminio Ponzio, 1605-1621). Aquestes tal com altres col·leccions públiques fan servir el nom de galeria, com ara la National Gallery (1824) i Tate Gallery (1897) de Londres o la National Gallery of Art (1937) de Nova York, o altres pinacoteques, gliptoteques, :és aviat són museus i no són botigues d'art.
Als Països Catalans, hi ha unes associacions de galeristes, entre d'altres l'Associació de Galeries d'Art Contemporani de València (LAVAC), el Gremi de Galeries d'Art de Catalunya o l'Associació Independent de Galeries d'Art de Balears (AIGAB).

## Vegeu també

* Sala Rusiñol

## Referències

* ↑ «galeria d’art». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «Galerista». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «galeria». A: Diccionari etimològic. 2004 4a edició. Barcelona: Grup Enciclopèdia, 1996, p. 437. ISBN 9788441225169.
* ↑ «Associació de Galeries d'Art Contemporani». [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Galeries d'Art de Catalunya». [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ Loshuertos, M. «L'AIGAB reclama més suport per millorar la seva projecció exterior». dBalears, 18-08-2007.
# Geir Gulliksen

Geir Gulliksen (Kongsberg, 31 d'octubre de 1963) és un poeta, novel·lista, assagista, autor teatral, escriptor de llibres infantils i editor noruec. Va fer el seu debut literari el 1986 amb la novel·la Mørkets munn. Entre les seves col·leccions de poesia primerenques hi ha Steder: på torget, de 1990, i monografi, de 1995. És editor de l'editorial Forlaget Oktober. El 2008 va ser rebre el Mads Wiel Nygaard. El 2015 va publicar Historie om et ekteskap (Història d'un matrimoni), amb gran èxit de públic i de crítica.

## Referències

* 1 2 Nilsen, Anne Grete. «Geir Gulliksen». A: Anne Marit Godal. Store norske leksikon (en norwegian). Oslo: Norsk nettleksikon [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ Rottem, Øystein. «Flere vekselbrukere – Geir Gulliksen, Niels Fredrik Dahl, Brit Bildøen». A: Norges Litteraturhistorie. Etterkrigslitteraturen (en norwegian). 3. Oslo: Cappelen, 1998, p. 738–742. ISBN 82-02-16426-5.
# Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum

Els Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum (llatí medieval fets dels bisbes d'Hamburg) és un tractat històric escrit entre 1073 i 1076 per Adam de Bremen, que va fer addicions (scholia) al text fins a la seva mort (possiblement 1081, abans de 1085.) És una de les fonts més importants de la història medieval del nord d'Europa, i la font textual llatina més antiga que informa sobre l'exploració nòrdica d'Amèrica.
Cobreix tot el període conegut com l'era dels vikings, des de la fundació del bisbat sota Willehad en 788 fins al govern del príncep-bisbe Adalbert en temps d'Adam (1043-1072). El text se centra en la història de la diòcesi d'Hamburg-Bremen i els seus bisbes. Com que els bisbes tenien jurisdicció sobre les missions a Escandinàvia, també dona un informe sobre el paganisme nòrdic del període.
L'existència de l'obra fou oblidada a la baixa edat mitjana, fins que fou redescoberta en el segle XVII a la biblioteca de l'abadia de Sorø, a Dinamarca.
És un dels manuscrits més importants com a font històrica i geogràfica de la primerenca Alemanya septentrional i de l'Escandinàvia germànica (la Norrènia), així com les relacions existents entre els saxons, vendes i pobles norrens.

## Composició

Els gesta estan compostos per diversos llibres:
* Liber I
* Liber II
* Liber III
* Descriptio insularum aquilonis (Una descripció de les illes del nord)
* M. Adami epilogus ad liemarum episcopum
El llibre IV descriu la geografia d'Escandinàvia i regions del Bàltic, així com Islàndia, Grenlàndia i Vinland (Amèrica del Nord), i és el llibre més antic en llatí que esmenta, en el seu capítol 38, part del continent americà.

## Referències

* ↑ Boyer, Régis. Les Vikings. Histoire et civilisation, Paris: Plon, 1992. p.35
* ↑ Sawyer, P. H. Kings & Vikings. Oxon: Routledge, 1982. p.17
* ↑ «Descriptio insularum aquilonis». Arxivat de l'original el 2007-12-23. [Consulta: 19 abril 2017].

## Bibliografia

* Art. „Adam von Bremen“ en Allgemeine Deutsche Biographie, Vol. 1, 1875, pp. 43 i següents.
* Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum, ed. G. Waitz. Scriptores rerum germanicarum, 1876.
* Histoire des archevêques de Hambourg, suivie d'une Description des îles du Nord, traduït del llatí, anotat i presentat per J-B Brunet-Jailly. Gallimard, col·lecció l'Aube des peuples. París. 1998. ISBN 2-07-074464-7.

## Enllaços externs

* Reial Biblioteca de Copenhagen, Fragment NKS 1463 2° (anglès)
* Enllaç directe a imatges digitals (alemany)
* Obres de o sobre Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum a Internet Archive
# Gest (cognom)

«Gest» té aquests significats:
Gest pot ser un cognom. Entre les persones notables amb aquest cognom hi ha
* Alain Gest (nascut el 1950), polític francès
* David Gest (nascut el 1953), productor de televisió nord-americà
* John B. Gest (1823-1907), banquer i advocat nord-americà
* Morris Gest (1875-1942), productor teatral jueu-americà
* William H. Gest (1838-1912), membre de la Cambra de Representants dels Estats Units d'Illinois
Geste pot ser un títol de pel·lícules
* Beau Geste (pel·lícula de 1939), pel·lícula estatunidenca de William A. Wellman, estrenada el 1939. És una adaptació de la novel·la homònima de Percival Christopher Wren
* Beau Geste (pel·lícula de 1926)
# Geometria esfèrica

La geometria esfèrica és la geometria de la superfície bidimensional d'una esfera. És un exemple de geometria no euclidiana.
En geometria plana els conceptes bàsics són el punt i la línia. En l'esfera, elspunts estan definits en el sentit usual. Els equivalents de les línies no estan definits en els sentit usual de la "línia recta" sinó en el sentit de "les trajectòries més curtes entre els punts", la qual cosa s'anomena geodèsica. En l'esfera els geodèsics són els grans cercles, així que els altres conceptes geomètrics són definits com en la geometria plana però amb les línies substituïdes pels grans cercles. Així, en geometria esfèrica els angles estan definits entre els grans cercles,resultant en una trigonometria esfèrica que es diferenciï de la trigonometria ordinària en molts aspectes (per exemple la suma dels angles interiors d'un triangle excedeixels 180 graus).
La geometria esfèrica és el model més simple de la geometria el·líptica, en la qual una línia no tés cap línia paral·lela a través d'un punt donat. En contrast amb la geometria hiperbòlica, en la qual una línia tés dues paral·leles, i un nombre infinit d'ultra-paral·lels, a través d'un punt donat.
La geometria esfèrica tés importants aplicacions pràctiques en la navegació i l'astronomia.
Una geometria important relacionada amb la modelada per l'esfera s'anomena pla projectiu real, i és obtinguda identificant les antípodes en l'esfera (parells de punts oposats). Localment, el pla projectiu té totes les propietats de la geometria esfèrica, però té diferents característiques globals. En particular, és no orientable.

## Vegeu també

* Trigonometria esfèrica
* Geometria no euclidiana
* Topologia

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Geometria_esfèrica» a MathWorld (en anglès).
* Spherical Geometry Arxivat 2009-03-03 a Wayback Machine. UNCC
* The Geometry of the Sphere Arxivat 2011-06-21 a Wayback Machine. Rice University
* Navigation Spreadsheets: Navigation Triangles
# Garsa arbòria vagabunda

La garsa arbòria vagabunda (Dendrocitta vagabunda) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).
Habita els boscos clars del Pakistan, l'Índia, cap al nord fins les vessants de l'Himàlaia, Myanmar, Tailàndia (excepte el centre), Cambodja, centre i sud de Laos i sud del Vietnam a la Cotxinxina.

## Referències

* ↑ «Garsa arbòria vagabunda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Gelotologia

La gelotologia és l'estudi del riure sobre les persones, tant des del punt de vista físic com psicològic. Així, analitza els efectes de l'humor, de la risoteràpia com a alternativa terapèutica, d'una actitud alegre davant dels fàrmacs o de l'afectació de l'autoestima entre altres camps. Fins i tot s'ha relacionat el riure amb la cognició, estudiant com després de compartir un moment humorístic, hom és més propens a canviar d'opinió. També es relaciona amb el moviments dels pallassos hospitalaris, inspirats en Patch Adams, com per exemple els Pallapupes.

## Referències

* ↑ Krois, John Michael (2007), Embodiment in cognition and culture, John Benjamins Publishing Company, p. 200, ISBN 978-90-272-5207-4
# Gelosia (arquitectura)

* Per a altres significats, vegeu «Gelosia (desambiguació)».
Una gelosia és un element arquitectònic decoratiu consistent en un tauler calat per tancar vànols, com finestres i balcons, que impedeix ser vist però permet veure i deixa penetrar la llum i l'aire. Normalment és de fusta, però pot ser d'altres materials com fusta sintètica, plàstic, metall o inclús de pedra o altres materials d'obra.
A Catalunya són una referència d'estil barroc la gelosia xafardera del carrer Montcada de Barcelona (al museu Picasso) i les Xafarderes de Mataró. També està molt ben conservada la gelosia Cal Rendé de Solsona (carrer Llobera 6), un referent d'aquest element arquitectònic aplicat a una finestra en fusta a la Catalunya interior. Malgrat la fama de que les gelosies servien només per a tafanejar, la realitat és que en la majoria de casos tenien uns usos molt més casolans i pràctics, com fer-la servir de nevera durant l'hivern o per estendre-hi roba íntima durant l'estiu.

## Usos

En jardineria, el seu ús és freqüent a manera de tanques obertes servint de suport a plantes enfiladisses, podent ser trobades sobre parets, en tancaments lineals (tanques), en arcs, en els angles o laterals d'una pèrgola, etc.
Van ser molt utilitzades en l'art hispanomusulmá.
Es denomina "encavallades" en mineria i construcció de túnels, a les bigues de suport de l'excavació, que estan formades per una sèrie de peces cargolades o amb grapes.

## Vegeu també

* Gelosia (estructura)
* Glorieta
* Vànol

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.100. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 26 novembre 2014].
Viccionari