OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# XMLGUI

XMLGUI és un marc de treball (framework) de KDE per dissenyar una interfície d'usuari d'una aplicació usant XML, mitjançant la idea d'accions.
En aquest marc de treball, el programador dissenya diverses accions que la seva aplicació pot implentar, amb algunes accions definides pel programador per l'entorn de treballe de KDE, com per exemple obrir un fitxer o tancar una aplicació. Cada acció es pot atribuir a diverses dades incloent icones, text explicatori o ajuda contextual.
La part interessant d'aquest disseny és que les accions no s'insereixen a dins dels menús o barres d'eines pel programador. En lloc d'això, el programador proveeix un fitxer XML, que descriu la distribució de la barra de menú o la barra d'eines. En utilitzar aquest sistema, l'usuari pot redissenyar la interfície de l'aplicació sense haver de tocar el codi del programa en qüestió. En addició, l'XMLGUI és útil per als components KParts de programació d'interfície per a KDE, per tant una aplicació pot fàcilment integrar la interfície d'un KPart a la seva pròpia interfície. El navegador de fitxers Konqueror és un bon exemple d'això.

## Altres projectes

El nom és força genèric. El projecte Beryl va ser formalment anomenat xmlgui i hi ha una dotzena d'altres xml-oriented gui-libraries amb el mateix nom de projecte.

## Enllaços externs

* Guia de KDE per l'arquitectura XMLGUI Arxivat 2011-05-13 a Wayback Machine. (anglès)
# Contact improvisation

El contact improvisation o la contact improvisació és una forma de dansa en parella o en grup improvisada que s'ha desenvolupat a nivell internacional des de 1972. Implica l'exploració del propi cos en relació amb altres persones mitjançant els fonaments de compartir pes, tacte i consciència del moviment. Ha evolucionat cap a una àmplia comunitat global de ball social al voltant de les "jams" caracteritzades per la seva actitud acollidora cap als novells ballarins, així com als practicants experimentats, i sovint es troba en àmbits que es superposen amb les comunitats de dansa extàsica.
El ballarí i coreògraf nord-americà Steve Paxton va ser l'origen de la contact improvisació, inspirant-se en la seva formació prèvia en aikido, una forma d'art marcial, per explorar i superar límits amb els seus col·legues i alumnes per desenvolupar aquesta nova pràctica. La contact improvisació juga amb l'art de perdre l'equilibri, el contraequilibri, a trobar les superfícies del cos, a comprendre la mecànica del cos per manejar el pes d'algú altre o ser aixecat, les tècniques de respiració i pot implicar l'art de conèixer el teu company més enllà del punt físic mitjançant la corporeïtat.

## Bibliografia

* Keogh, Martin J. Bailar la quietud: Profundizando en la práctica de Contact Improvisación (en castellà). Intimately Rooted Books, 23-01-2019, p. 274. ISBN 978-1999020811.
* Corretjé, José Luis. Todos los cuerpos bailan: viaje por la Danza Contact Improvisación’ (en castellà). Autoedició, 06-2022, p. 213.
# Casa Maura (la Fatarella)

La Ca Manra és un edifici de la Fatarella inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta baixa, dos pisos i golfes. Té planta rectangular, es troba entre mitgeres i té la façana al carrer Moreres.
Planta baixa a base de paredat arrebossat, amb un únic accés mitjançant arcada de mig punt amb inscripció esculpida a la clau de l'arcada. Hi ha una petita capelleta de pedra original. A les plantes superiors, la façana és de paredat arrebossat, amb restes de l'antic emblanquinat de tota la façana. La primera i segona planta tenen dues obertures centrades. Les golfes tenen dues obertures separades per un pilar.
El remat de coberta és fet amb petites llosanes de pedra en voladís.

## Història

A la llinda de l'arcada de la planta baixa hi figura la inscripció: AVE MARÍA AÑO 1769
Aquest edifici fou inicialment una escola.
La construcció d'aquest edifici coincideix amb la construcció de l'església parroquial.
Es troba en un carrer exterior al límit del nucli medieval.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Maura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Conveni duaner de Londres

Amb el títol oficial de Conveni duaner Països Baixos-Bèlgica-Luxemburg, el Conveni duaner de Londres va ser el tractat que va establir la Unió Duanera del Benelux el 5 de setembre de 1944. La paraula "Benelux" prové de l'acrònim dels noms dels països, Belgium, Netherlands, i Luxembourg.

## Fons

Després de la Primera Guerra Mundial, el 1921 es va formar la Unió Econòmica entre Bèlgica i Luxemburg, establint una paritat fixa entre el franc belga i el franc luxemburguès, que només es va revisar el 1935 i el 1944. L'èxit d'aquesta unió va inspirar els governs de Bèlgica, Luxemburg i els Països Baixos, tots exiliats de la Segona Guerra Mundial el 1944, per reunir-se a Londres i crear la Unió Duanera del Benelux més gran. Ratificat a La Haia el 1947, el Conveni de Duanes de Londres va entrar en vigor el 1948 i va durar fins al 1960, quan va ser substituït per la Unió Econòmica del Benelux, més forta, signat a La Haia el 1958. A més d'iniciar el Parlament del Benelux el 1955, els països del Benelux van fundar la Comunitat Europea del Carbó i l'Acer amb França, Itàlia i Alemanya Occidental, presagiant la moderna Unió Europea.

## Referències

* ↑ Entry: London Customs Convention on Encyclopædia Britannica website
* ↑ Netherlands–Belgium–Luxembourg Customs Convention (London, 5 September 1944) on CVCE website
* ↑ http://www.benelux.be/en/rgm/rgm_vdg_instelling.asp Arxivat 2009-11-09 a Wayback Machine. Plantilla:Bare URL inline
* ↑ Entry: Benelux on freedictionary website
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2004-05-10. [Consulta: 14 novembre 2021].
# Doble fons

En nàutica, el doble fons està format pels tancs estructurals d'un vaixell situats entre el folre exterior del buc i el pla de la bodega o tanc de càrrega.
Els doble fons, tenen la finalitat, en cas d'avaria del buc per col·lisió o varada, de servir de doble barrera a la sortida de combustible al mar.
La fotografia de la dreta mostra l'interior d'un doble fons destinat a llast. Es pot observar el rovell per acció de l'aigua de mar.
Tot tanc doble fons té els següents elements constructius:
* Tub de sonda, per mesurar el seu estat de càrrega en conjunció amb una taula de calibratge.
* Tubs de venteig, que comuniquen amb l'exterior per tal d'igualar pressions i alliberar gasos.
* Canonada de buidatge, per moure els líquids del seu interior.
* Boques de registre, per facilitar l'entrada de persones.
# Andreu Crespí Plaza

Andreu Crespí Plaza (Palma, 9 de setembre de 1943-22 de maig de 2020) fou un polític mallorquí del PSIB-PSOE.
El seu pare, Andreu Crespí i Salom també fou un dels principals dirigents del PSOE en els temps d'abans de la Guerra Civil.

## Càrrecs polítics

* Director provincial d'Educació i Ciència de les Illes Balears (des del 1983 fins al 1995).
* Secretari general del PSIB-PSOE entre 1997 i 2000.
* Diputat del Parlament de les Illes Balears de 1995 al 2003, Vicepresident segon del parlament balear entre 1995 i 1999, Portaveu del Grup Parlamentari Socialista entre 1999 i 2003.
* Conseller insular del Consell Insular de Mallorca entre 1995 i 2007, va ser portaveu del Grup Socialista del Consell del 2003 al 2007.
* Al 2004 tornà a entrar al parlament per substituir l'escó deixat per Aina Calvo Sastre, ja que fou nomenada Subdirectora General de Cooperació i Promoció Cultural Exterior, en la Direcció general de Relacions Culturals i Científiques.
Va perdre les eleccions primàries enfront de Francesc Antich per ser candidat a la presidència del Govern Balear l'any 1999.

## Reconeixements

El 29 de gener de 1996, el Ministre d'Educación i Ciencia Jerónimo Saavedra Acevedo va concedir-li la Creu de l'Orde Civil d'Alfons X el Savi.

## Referències

* ↑ Orden de 29 de enero de 1996 de concesión de ingreso en la Orden civil de Alfonso X El Sabio PDF (castellà)

## Enllaços externs

* http://www.socialistesdemallorca.org/comissio_3.php?idioma=ca Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4.
# Casa Boloix

La Casa Boloix és un habitatge de planta baixa al municipi de Sant Vicenç dels Horts, construït l'any 1921. Alineat al carrer i en cantonada, amb una mitgera a nord, sobre parcel·la de dos cossos. Està protegida com a bé cultural d'interès local.
La façana principal és estucada simulant aparell regular i mostra unes llindes decorades amb garlandes i guardapols motllurats. El coronament està format per un frontó de formes ondulants i una barana de terrat amb balustres, amb òcul, amb garlandes i esferes decoratives.

## Història

Antonio Boloix, propietari d'altres terrenys a la zona del Poble Nou o eixample, va demanar l'any 1921 llicència d'obres per edificar-hi una casa, al carrer número 4 de l'eixample, que després rebria el nom de carrer de Ferrés Costa, fent cantonada amb el carrer 14, actual carrer de l'Abadessa Reverter. Els plànols de la casa foren signats per l'arquitecte Melcior Vinyals i Muñoz.
L'any 1983, Abelardo Armada Miquel va comprar la casa número 16 del carrer de Ferrés i Costa a Elena Miquel Ros, veïna de Barcelona; i la vengué l'any 1985 a Ramón Fernández Sánchez i Laura Calvo de las Heras.

## Bibliografia

* Calpe Andreo, Roser ... [et al.]. Inventari del Patrimoni Històric, Arquitectònic i Ambiental de Sant Vicenç dels Horts. Barcelona: Diputació de Barcelona; Ajuntament de Sant Vicenç dels Horts, 2006. Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Casa Boloix - Pobles de Catalunya
* Casa Boloix - Patrimoni Cultural Català
# Donapaleu

Donapaleu (en francès i oficialment Saint Palais) és un municipi d'Iparralde al territori de Baixa Navarra, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). El seu nom potser fa referència a Sant Pelagi, màrtir de Còrdoba.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1896 | 1901 | 1936 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1950 | 1836 | 1772 | 1745 | 1840 | 1925 | 1875 | 1830 | 1773 | 1701 |
| Les dades a partir de 1962 procedeixen del cens sense duplicitats per doble residència ||||||||||

## Heràldica

Nomenada vila pel rei de Navarra, l'escut conté les armes plenes del regne: de gules, porta cadenes d'or posades en pal, faixa, sotuer i orla carregades en cor d'una maragda en abisme.

## Administració

En les legislatures de 1995 i de 2005 va resultar escollitt alcalde Jean-Jacques Loustaudaudine.

## Patrimoni

L'església de Sant Pau va acollir els estats generals de Navarra des de 1522. Actualment queda un edifici neogòtic que conserva tres peces de l'església antiga: el retaule de sant Pablo, una verge daurada i un sarcòfag. Enfront d'aquesta església, es troba la casa senyorial Derdoy-Oyhenart, coneguda com a Casa dels Caps. Els medallons de la seva façana tenen relleus que representen als reis Enric II de Navarra, Joana d'Albret i Enric III (futur Enric IV de França), i les figures alegòriques d'una dona i un diable.
# L'Artiste et le Mannequin

L'Artiste et le Mannequin és un curtmetratge mut francès del 1900 dirigit per Georges Méliès.

## Argument

Un artista posa un maniquí en una plataforma, per utilitzar-lo com a model per a la seva pintura. Mentrestant, el seu criat i una dona visitant conspiren per fer una broma a l'artista. La dona canvia de lloc amb el maniquí i colpeja l'artista amb una escombra. L'artista, adonant-se de l'engany, intenta colpejar-li l'esquena, però ja ha tornat a canviar de lloc amb el maniquí. El criat es riu de l'èxit de la broma de la dona.

## Estrena

Méliès interpreta l'artista a la pel·lícula, que va ser venuda per la seva Star Film Company i que té el número 284 als seus catàlegs.
Méliès va cremar tots els negatius de càmera originals supervivents de les seves pel·lícules cap al final de la seva vida, i aproximadament tres cinquenes parts de la seva producció es presumeix perduda. L'Artiste et le Mannequin va estar entre les pel·lícules perdudes fins al 2007, quan una còpia va ser identificada i restaurada per la Filmoteca de Catalunya.

## Referències

* 1 2 La Filmoteca de Catalunya rescata quatre pel·lícules de Méliès que es donaven per perdudes, 27 September 2007, <http://www.vilaweb.cat/ep/ultima-hora/2568963/20070927/filmoteca-catalunya-rescata-quatre-pellicules-melies-donaven-perdudes.html>. Consulta: 5 December 2014
* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 342, ISBN 9782732437323

## Enllaços externs

* L'Artiste et le Mannequin a Internet Movie Database (anglès)
* L'Artiste et le Mannequin a YouTube
# Construccions de pedra seca VI (l'Albi)

Les Construccions de pedra seca VI és una obra de l'Albi (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca de vinya encarada cap a l'est, feta sota una feixa amb la porta desplaçada al lateral esquerre. Al seu costat hi ha una cisterna per recollir l'aigua de la pluja. Si que té llinda però enlloc de muntants també formats per un gran carreu, s'han aprofitat les pedres del tancament de la façana. A l'interior hi ha una menjadora per a animals, una llar de foc i armaris a la paret.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca VI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Anetan

Anetan és un districte de Nauru (república insular d'Oceania situada a la part meridional de l'oceà Pacífic).
Està ubicat al nord de l'illa, amb una superfície d'1 km² i una població de 880 habitants.

## Vegeu també

* Divisions administratives de Nauru
# Xiuladora dorsibruna

La xiuladora dorsibruna (Coracornis raveni) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de Sulawesi, excepte el sud.

## Referències

* ↑ «Xiuladora dorsibruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2022(català)
# Casa al carrer de Lluís Millet, 37 (el Masnou)

La casa del carrer de Lluís Millet, número 37, és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa entre mitgeres d'una sola planta rectangular alineada al pla del carrer de Lluís Millet que consta de planta baixa i coberta plana practicable a manera de terrat. La façana principal, orientada al nord, es compon de dues finestres de forma simètrica amb la porta d'accés al centre. Una petita porta se situa a l'esquerra del conjunt, però fou oberta posteriorment. Les dues finestres tenen balconera, però on recau tot l'interès és al cos superior situat a les balustrades del terrat. El capcer de la façana forma una barana que corona el conjunt, de formes sinuoses i combinant parament d'obra i elements de ferro forjat.
La façana està decorada amb estucs amb un cert relleu imitant carreus posats a portell, sanefes florals damunt les llindes i sota la cornisa i un esgrafiat central on hi ha la data de 1923.

## Referències

* ↑ «casa del carrer de Lluís Millet, 37». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2016].
* ↑ Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/56 Casa del carrer Lluís Millet, 37 - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 02-02-2010. [Consulta: 21 agost 2016].
# Díode d'allau

Un díode d'allau, és un díode semiconductor dissenyat especialment per a treballar en inversa. En estos díodes, poc dopats, quan la tensió en polarització inversa abasta el valor de la tensió de ruptura, els electrons que han botat a la banda de conducció per efecte de la temperatura s'acceleren a causa del camp elèctric incrementant la seua energia cinètica, de forma que al col·lidir amb electrons de valència els alliberen; estos al seu torn, s'acceleren i col·lidixen amb altres electrons de valència alliberant-los també, produint-se una allau d'electrons l'efecte del qual és incrementar el corrent conduït pel díode sense a penes increment de la tensió.
L'aplicació típica d'estos díodes és la protecció de circuits electrònics contra sobretensions. El díode es connecta en inversa a terra, de manera que mentre la tensió es mantinga per davall de la tensió de ruptura només serà travessat pel corrent invers de saturació, molt menut, per la qual cosa la interferència amb la resta del circuit serà mínima; a efectes pràctics, és com si el díode no existira. En incrementar-se la tensió del circuit per damunt del valor de ruptura, el díode comença a conduir desviant l'excés de corrent a terra evitant danys en els components del circuit.

## Vegeu també

* Espurneig
* Tensió de ruptura
# Armando Andrade Tudela

Armando Andrade Tudela (Lima, Perú, 1975) és un artista que viu i treballa a Saint Etienne, a França.

## Biografia

Tudela va estudiar a la Universitat Pontifícia Catòlica de Lima, al Royal College of Arts de Londres, i en la Jan Van Eyck Akademie de Maastricht. És un dels membres fundadors de l'Espai La Culpable, gestionat per artistes i col·lectius d'art a Lima. Tudela ha participat el 2006 de la Biennal de São Paulo, la biennal de Xangai del 2006 i la Triennal de Torí de 2005. Està representat per Carl Freedman Galeria, Londres.

## Obra

La seva última exposició individual, INKA NIEVE és una extensió de la pràctica de l'artista de recerca en curs sobre les formes del Modernisme Tropical. En treballs anteriors, com CAMION (2004), la seva sèrie de fotografies Billboard (2004-5) i Fragments d'Escultura (2005), l'artista ha combinat les formes existents i imaginaris d'un interès creixent en les manifestacions locals de l'economia informal que es produeixen en el límit precari entre l'històric i el nou. A Catalunya es pot veure obra seva a la col·lecció permanent del MACBA, a Barcelona, on va fer una intervenció el 2010 a La Capella del Convent dels Àngels.

## Referències

* ↑ Armando Andrade Tudela podcast i vídeo entrevista sobre l'exposició #01 Armando Andrade Tudela. ahir, demà
* ↑ #01 Armando Andrade Tudela. ahir, demà

## Bibliografia

* DDAA. #01 Armando Andrade Tudela. ahir, demà. MACBA, 2010. ISBN 978-84-92505-35-7 [Consulta: 28 novembre 2011]. Arxivat 2011-08-15 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Armando Andrade Tudela i Chus Martínez parlen de l'exposició "#01 Armando Andrade Tudela. ahir, demà" al Ràdio Web MACBA
# Xiuladora menuda

La xiuladora menuda (Colluricincla megarhyncha) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, sotabosc i manglars de les terres baixes a Nova Guinea i illes properes. Costa nord-oriental d'Austràlia des del nord-est de Queensland cap al sud fins al nord-est de Nova Gal·les del Sud. Nord-est d'Austràlia Occidental i nord del Territori del Nord.

## Referències

* ↑ «Xiuladora menuda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2022(català)
# Cornelia de limitibus

Cornelia de limitibus va ser una llei romana que permetia al poble transitar pels anomenats limites actuarii com si fos un camí públic. No se sap segur si la va establir Sul·la cap a l'any 80 aC, o realment va ser Genu Corneli Cos, tribú amb potestat consular l'any 347 ab urbe condita (406 aC). La llei Julia Sempronia, la va ratificar, i al seu torn va ser ratificada posteriorment per la Julia de limitibus.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 39.
# Casa al carrer de França, 22 (Sant Antoni de Vilamajor)

La Casa al carrer França, 22 és una obra modernista de Sant Antoni de Vilamajor, al Vallès Oriental declarada com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació entre mitgeres amb una alçada de planta baixa i dues plantes pis amb una façana on s'hi concentren molts dels trets característics del modernisme i, especialment els materials típics emprats per Manuel Raspall (maó vist, pedra carejada, ceràmica, ferro forjat…), recursos formals (l'arcada de la planta baixa, el balcó de la primera planta, les finestres de la segona…). A l'interior es mantenen alguns dels espais i elements decoratius originals.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer França, 22». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2018].
# Díode de corrent constant

Díode de corrent constant és un dispositiu electrònic de tipus semiconductor amb la funcionalitat de limitador del valor de corrent que circula a través del dispositiu. Aquests díodes consisteixen d'un transistor de tipus JFET amb dos dels seus terminals units (porta i sortidor) i que funciona com a limitador o font de corrent (és similar al díode zener que actua com a limitador de voltatge). Aquests díodes permeten augmentar el pas de corrent fins a un determinat valor i llavors s'hi estabilitza, independentment de la tensió aplicada.

## Propietats

Els paràmetres que defineixen els díodes de corrent constant són el corrent nominal, la tensió màxima de treball, el tipus d'encapsulat i la potència màxima.

## Implementacions reals

Se'n poden esmentar diferents fabricants (Central Semiconductor, MCC, Microsemi, Semitec, Souriau) ː
| Fabricant | Referències |
| Central Semiconductor | CMJ4500 TR, CMJH150 TR, CMJ5750 TR, CMJ2000 TR, CMJ1000 TR, 1N5310 BK ... |
| MCC | CLD20B-TP |
| Microsemi | CCR257 |
| Semitec | S-352T, S-202T, S-452T, S-152T, S-501T, S-102T, S-123T, S-701T ... |
| Soriau | JANTX1N3613 |

## Referències

* ↑ Electronics, Future. «[http://www.futureelectronics.com/en/diodes/current-limiting-diodes.aspx current limiting, current limiter, díode circuits, semiconductor díode - Future Electronics]» (en anglès). http://www.futureelectronics.com.+[Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Current Limit Diodes» (en anglès). https://www.centralsemi.com.+[Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Current Limiting Diodes Information | Engineering360» (en anglès). http://www.globalspec.com.+[Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ LLC, Revolvy,. «"Constant-current diode" on Revolvy.com» (en anglès). https://www.revolvy.com.+[Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Current Regulator Diodes | Mouser Europe» (en anglès). https://eu.mouser.com/.+[Consulta: 27 desembre 2017].
# La Caseta d'en Grau

La Caseta d'en Grau és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita masia de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. Adossat a la part de ponent hi ha un cos a tramuntana hi ha cossos adossats de construcció moderna. La façana presenta un portal rectangular de pedra, recobert de ciment, a banda i banda s'hi obren portals de maçoneria recent. Al primer pis s'hi obren tres finestres. És construïda amb maçoneria i malgrat conservar l'estructura primitiva ha estat arrebossada al damunt per donar-li una imatge més uniforme. L'estat de conservació, malgrat la reforma, és bo.

## Història

Masia de dimensions reduïdes que la trobem registrada en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 i és classificada com a "Masia casa de Labranza".

## Referències

* 1 2 «La Caseta d'en Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].