OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Universitat de Gandia

La Universitat de Gandia fou una universitat de la Companyia de Jesús, fundada el 1548. Va tancar el 1772 amb l'expulsió dels jesuïtes.

## Història

El duc Francesc de Borja va fundar la universitat gràcies a la butlla Copiosus in misericòrdia dictaminada per Pau III el 4 de novembre de 1547 i confirmada per Carles V, per més tard donar-la a la Companyia de Jesús.
El 1767 els Jesuïtes van ser expulsats del territori espanyol, la qual cosa va provocar la desaparició de la universitat de Gandia que, abandonada, es va utilitzar com a casa de misericòrdia, per a això se li va dotar de 50 habitacions per a famílies pobres, però després no es va fer ús d'elles. El 1806 va passar a les mans dels Escolapis, que van acabar utilitzant l'edifici per a diverses activitats docents.
Al moment del seu cessament, la universitat comptava amb 32 religiosos que es van dirigir a Tarragona per posteriorment ser embarcats en el port de Salou amb la finalitat de congregar-se en els Estats Pontificis.
Fins al moment del seu tancament definitiu es van impartir en aquesta universitat les disciplines: d'arts, cànons, gramàtica, lleis i teologia.
Van formar part de la universitat Joan Andrés i Morell, catedràtic de Retòrica, Baltasar Gracián y Morales, catedràtic de filosofia iFelip Bertran, doctorant.

## Referències

* ↑ García Trobat P. La Universitat de Gandia. En: Busqueta J, Pemán J. Les Universitats de la Corona d'Aragó. p.264-8.
* 1 2 3 Martínez Tornero, Carlos A. «El Colegio-Universidad jesuíta de Gandia desde l expulsión ignaciana». Butlletí Calp. Institut d'Estudis Calpins, 01-01-2010.
* ↑ García Trobat P. Los grados de la Universitat de Gandía (1630-1772). En: Universidades españolas y americanas. Valencia: CSIC; 1987. p.175-87.
* ↑ Peset, Mariano; Trobat, Pilar García «El nacimiento de la primera Universidad de la Compañía de Jesús». Revista Borja. Revista de l'Institut Internacional d'Estudis Borgians, 2013, pàg. 107–129. ISSN: 1988-723X.
* ↑ Diccionario General de la Compañía de Jesús.
* ↑ Antigua Universidad o Escuelas Pías - Gandía
* ↑ «Cronología graciana». Arxivat de l'original el 2021-01-12. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Callado Estela, Emilio, 1973-. La catedral ilustrada : Iglesia, sociedad y cultura en la Valencia del siglo XVIII, p. 184. ISBN 9788478226474. OCLC 905418949.
# Viatxeslav Ivanov (desambiguació)

Viatxeslav Ivanov o Ivànov és el nom del següents personatges:
* Viatxeslav Vladímirovitx Ivanov (1955-2012) - actor rus de teatre, cinema i professor de música.
* Viatxeslav Vsévolodovitx Ivànov (1929–2017) - filòleg i traductor soviètic i rus.
* Viatxeslav Ivànovitx Ivànov (1866-1949) - Poeta simbolista rus, filòsof, filòleg i traductor.
* Viatxeslav Nikolàievitx Ivanov (nascut el 1938) -. Atleta rus (rem)
# Ursula Bachhausen

Ursula Bachhausen (Solingen, Alemanya - 1965). És traductora literària especialitzada en la traducció de ficció, literatura infantil i juvenil i obres de teatre del català, castellà i francés a l'alemany. Ha traduït novel·les de Blanca Busquets i obres de teatre de Jordi Carbonell, de Josep Maria Miró i Coromina i de Pau Miró.

## Referències

* ↑ «Ursula Bachhausen». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Universitat de Palerm

La Universitat de Palerm, nom oficial en italià Università degli Studi di Palermo o en llatií Panormitana Studiorum Universitas, fundada el 1805 en l'antiga Reial Acadèmia d'Estudis, és una de les més grans universitats d'Itàlia per nombre d'inscripcions. La seu del rectorat està situada en l'històric Palazzo Chiaramonte Steri, mentre que la majoria de les altres instal·lacions es troben al campus de la Universitat, del Parc d'Orleans.
La universitat va ser fundada oficialment el 1806, encara que les seves arrels es remunten a 1498 amb la creació d'escoles de medicina i dret. Posteriorment, a partir de la segona meitat del segle xvi, des de la càtedra del «Collegio Massimo al Casero» els jesuïtes van atorgar per més de 200 anys títols en teologia i filosofia.
El 1767 van ser expulsats per Ferran I de Parma, fins que 37 anys més tard van retornar a la seva càtedra que mentrestant havia passat a anomenar-se «Règia Accademia». El mateix rei decideix aleshores d'atorgar una seu millor a l'acadèmia, mudant-la des del convent dels teatins a la propera església de Sant Josep.
Després de la unificació d'Itàlia el 1860, la Universitat de Palerm va ser modernitzada per la tenacitat del químic Stanislao Cannizzaro i del ministre i especialista en estudis àrabs Michele Amari. Des de 1984 l'edifici principal de la universitat, seu del rectorat, és el Palazzo Steri, un dels edificis de més gran valor històric de la ciutat, construït el 1307 com a residència de la família Chiaramonte. No lluny del palau, sobre terres pertanyents a la mateixa família, s'estén el Jardí Botànic de Palerm.

## Organització

La universitat es divideix en dotze facultats:
* Facultat d'Agricultura
* Facultat d'Arquitectura
* Facultat d'Arts i Humanitats
* Facultat d'Economia
* Facultat de Ciències de l'educació
* Facultat d'Enginyeria
* Facultat de Dret
* Facultat de Matemàtica, Física i Ciències naturals
* Facultat de Medicina
* Facultat de Ciències mecàniques
* Facultat de Farmàcia
* Facultat de Ciències polítiques

## Vincles amb altres universitats

Al juliol de 2007 es va signar un acord amb la Universitat de Catània, Messina i Enna per a la creació d'un centre d'ensenyament conjunt anomenat "Politècnica de la Mediterrània".

## Bibliografia

* Cancila, Orazio. Storia dell'Università di Palermo: dalle origini al 1860 (en italià). Bari: Laterza, 2006, p. 695 (Storia e società). ISBN 9788842080886.

## Enllaços externs

* Web oficial
* Història de la universitat. Arxivat 2005-05-27 a Wayback Machine.
* Vida a la universitat.

## Referències

* ↑ Cancila, 2006.
* ↑ «Politecnico del Mediterraneo: Studiare in Sicilia per affronmtare le sfide Globali». Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 28 gener 2017].
# Universitat de Panamà

La Universitat de Panamà (UP) és una universitat estatal de Panamà i una de les principals del país. Fundada el 1935, compta amb 228 edificis a diverses parts del país per atendre, segons dades del 2019, una població de 73.203 estudiants, més de 4.750 docents i tres mil administratius. La universitat imparteix més de 311 carreres, majoritàriament de llicenciatura.

## Referències

* ↑ «[https://www.inec.gob.pa/archivos/P5951511-40.pdf Matrícula en la universidad de panamá, por sexo y año de estudio, según sede, Facultad, escuela y especialización: primer semestre de 2012]» (en castellà). [Consulta: 2024].
* ↑ «[https://www.inec.gob.pa/archivos/P5951511-42.pdf Personal docente de la universidad de panamá, por sexo, dedicación y clase, Según facultad, centro regional y extensión docente: año 2012]» (en castellà). Gobierno de Panamá, 2012. [Consulta: 2024].
# V-31

La V-31 o Pista de Silla és l'autovia d'accés de la ciutat de València pel sud, i pertany a la Xarxa estatal de carreteres de l'Estat Espanyol que és competència del Ministeri de Foment.

## Història

La V-31 anteriorment formava part de la N-332 que uneix València amb Alacant, Cartagena i Almeria, en aquest tram estava desdoblada. Posteriorment, el tram que va de Silla a València fou reanomenada com V-31.

## Traçat actual

La V-31 serveix d'accés sud a València, l'autovia té una longitud de 13 quilòmetres, tot i que té tres carrils per a cada sentit en la major part del seu recorregut, en alguns trams arriba a tindre'n cinc. No obstant això, té un alt volum de trànsit, atès que també serveix d'accés als polígons industrials que hi ha al seu trajecte i les grans poblacions de l'Horta Sud. Comença el seu recorregut en l'enllaç amb la A-7 que es dirigeix a Albacete i Alacant per l'interior, i l'AP-7 que es dirigeix a Alacant per la costa. A continuació circumval·la la població de Silla i continua en direcció nord vorejant les poblacions de Beniparrell, Albal, Catarroja, Massanassa, Alfafar i Sedaví. Continua enllaçant amb la V-30 i finalitza el seu recorregut a l'avinguda d'Ausiàs March, a la ciutat de València.

## Recorregut

| Eixida | Sentit València (descendent) | Sentit Silla (ascendent) | Carretera |
| | Inici de la V-31 | Final de la V-31 | A-7 AP-7 |
| 3 | Silla Alcàsser Picassent | Silla Alcàsser Picassent | CV-4110 VP-3065 |
| 5 | | Beniparrell | CV-4007 |
| 6 | | Silla | CV-4008 |
| 7 | Albacete Beniparrell Albal Torrent | Albal Beniparrell Torrent | CV-30 |
| 8 | Catarroja | | |
| 9 | Massanassa | Massanassa | |
| 10 | El Saler Zona comercial Alfafar | Zona comercial | CV-401 |
| 11 | Castellar Oliveral Sedaví | Castellar Sedaví | CV-407 |
| 12AB/13 | Port Madrid Barcelona | Madrid Aeroport Port | V-30 |
| | Final de la V-31 | Inici de la V-31 | Avda. Ausiàs March |
# Vaillantella maassi

Vaillantella maassi és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Tailàndia, Malàisia, Brunei i Indonèsia (Borneo i Sumatra).

## Amenaces

Les seues principals amenaces són la desforestació i les pràctiques agrícoles gens sostenibles.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Roberts, T. R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.
* ↑ Kottelat, M., 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1): 1-55.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S. N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ GBIF (anglès)
* 1 2 UICN (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S., 2006. Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A., 1985. The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (editors), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Vilhjálmur Einarsson

Vilhjálmur Einarsson (Reyðarfjörður, 5 de juny de 1934 - Reykjavík, 28 de desembre de 2019) fou un atleta islandès, especialista en el triple salt i salt de llargada, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. El 1956 aconseguí la primera medalla olímpica per part d'un esportista islandès. Era el pare del també atleta Einar Vilhjálmsson.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de plata en la prova del triple salt del programa d'atletisme, rere el brasiler Adhemar da Silva. Aquesta fou la primera medalla olímpica aconseguida per un esportista islandès. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, va disputar dues proves del programa d'atletisme. Fou cinquè en el triple salt, mentre en el salt de llargada quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en el triple salt al Campionat d'Europa d'atletisme de 1958. Va establir nombrosos rècords islandesos en el triple salt i el salt de llargada. Va ser nomenat esportista islandès de l'any cinc vegades, més vegades que cap altre esportista.
Va estudiar als Estats Units, al Dartmouth College. Vilhjálmur també va ser director de tres escoles, on va treballar com a professor de matemàtiques.

## Millors marques

* Salt de llargada. 7.46 metres (1957)
* Triple salt. 16.70 metres (1960)

## Referències

* ↑ Olgeirsson, Birgir. «Andlát: Vilhjálmur Einarsson - Vísir» (en islandès). [Consulta: 8 desembre 2021].
* 1 2 3 «Olympedia – Vilhjálmur Einarsson». [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «European Championships (Men)». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «1956, 1957, 1958, 1960, 1961 | Vilhjálmur Einarsson – Samtök íþróttafréttamanna» (en islandès). [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 8 desembre 2021].
# Valaská

Valaská és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1470.

## Ciutats agermanades

* Chlumec nad Cidlinou, República Txeca
# Visat, revista digital de literatura i traducció

Visat, revista digital de literatura i traducció és una revista publicada, des de l'any 2006, pel PEN Català, en format digital, que té per objecte la informació i difusió de la traducció literària d'obres de la literatura catalana a altres llengües del món, així com de la traducció al català d'obres de la literatura universal. Un dels seus objectius principals és servir d'agent de divulgació de les lletres catalanes en l'àmbit internacional, i per això dedica especial atenció a les presentacions dels autors catalans amb comentaris que sovint estan disponibles també en alemany, anglès, espanyol i francès. Aparegué el 2006, fruit de l'impuls del Comitè de Traducció i Drets Lingüístics del PEN català, des del 2004, d'un lloc web dedicat a la traducció i els traductors, assumint-ne la direcció Simona Škrabec, que en fou cap de redacció fins a l'any 2015. L'any 2016 el cap de redacció fou Ricard Ripoll, i des del 2017 n'assumiren el càrrec Joaquim Gestí i Montserrat Franquesa, aquesta darrera fins a la seva defunció l'octubre de 2021.
L'any 2016 incorporà en el seu lloc web el contingut íntegre del Diccionari de la traducció catalana, dirigit per Montserrat Bacardí i Pilar Godayol.

## Referències

* ↑ «VISAT, revista digital de literatura i traducció». Butlletí del Consell dels Il·lustres Col·legis d'Advocats de Catalunya [Consulta: 6 octubre 2018].
* ↑ Aguilera, Jordi; Novella, Antonio «20/04/2014: "Visat", totes les traduccions al català i del català». Espai internet. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals [Consulta: 6 octubre 2018].
* ↑ Strubell, Miquel «VISAT, PEN Català's digital magazine of literature and translation - VISAT, revue numérique de littérature et traduction du PEN Català». Catalan Studies, Études catalanes, Estudios Catalanes, 21-02-2011 [Consulta: 6 octubre 2018].
* ↑ «Visat -». Revistes dels estudis de traducció i interpretació. Indicadors de qualitat RETI. Servei de Biblioteques de la Universitat Autònoma de Barcelona. Arxivat de l'original el 2020-09-28 [Consulta: 6 octubre 2018].
* ↑ «Redacció de la revista VISAT». VISAT. Barcelona: PEN Català. [Consulta: 6 octubre 2018].
* ↑ «Visat tardor 2021 - "In memoriam" Montserrat Franquesa». Barcelona: PEN Català, 2021. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Rocafiguera, Mercè «El 'Diccionari de la traducció catalana', ara en línia». Notícies. Universitat de Vic [Vic], 18-07-2016 [Consulta: 6 octubre 2018].
# Vaudémont

* Per a altres significats, vegeu «comtat de Vaudémont».
Vaudémont és un municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió del Gran Est, França). L'any 1999 tenia 63 habitants. Fou el centre del comtat feudal del mateix nom.
# Verkhneossinovski

Verkhneossinovski (en rus: Верхнеосиновский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 141 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
* ↑ «Государственный архив Волгоградской области. Справка по истории административно-территориального деления Волгоградской области». Arxivat de l'original el 2017-09-04. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «Климат: Ближнеосиновский». Arxivat de l'original el 2017-09-04.
# Widukind (monjo)

Widukind (?, ~925 – Corvey, Westfàlia, ~973) fou un monjo i historiador saxó.
Cronista al monestir de Corvey (des del 940), és l'autor de l'obra Rerum gestarum saxonicarum libri tres (957-58), sobre els regnats d'Enric I i d'Otó I (l'obra està adreçada a Matilde, abadessa de Quedlinburg, la filla d'Otó I).
La primera part del llibre parla dels orígens saxons i del regnat d'Enric I, el segon llibre ens explica els deu primers anys del regnat d'Otó I i la tercera part es va anar reelaborant fins al 973, any de la mort d'Otó.

## Referències

* ↑ M.C. Isaïa (dir.): Église, pouvoirs et société: France, Bourgogne, Germanie, 888-1120. Atlande, 2009, pàg. 30.
# Victor Feldbrill

Victor Feldbrill (Toronto, 4 d'abril de 1924 - 17 de juny de 2020) fou un violinista i director d'orquestra canadenc.
Feldbrill va néixer a Toronto, fill d'immigrants jueus polonesos, Helen (Lederman) i Nathan Feldbrill. Durant la seva adolescència va tocar el violí i va assistir al Harbord Collegiate Institute. Es va unir a la Marina a la Segona Guerra Mundial, tocant el violí al Navy Show i estudiant a temps parcial a la Royal Academy of Music. És graduat a la Universitat de Toronto.
Feldbrill va actuar com a violinista a l'Orquestra Simfònica de Toronto del 1949 al 1956. Del 1958 al 1968 va ser el director principal de l'Orquestra Simfònica de Winnipeg. El 1967 va dirigir la Toronto Philharmonia en una gravació de l'àlbum Heritage, que presentava música de compositors canadencs.
El 1969 va dirigir l'Orquestra del Festival CBC. Aquell any va dirigir l'Orquestra de l'estudi CBC en una adaptació de la música de l'òpera Louis Riel, que es va llançar anys després com a DVD.
Del 1973 al 1978, va ser el director resident de l'Orquestra Simfònica de Toronto. El 1974 fundà la Toronto Symphony Youth Orchestra i en fou director fins al 1978. Entre els seus estudiants hi ha Milton Barnes i Brian Jackson.
El 1985 fou nomenat oficial de l'Orde del Canadà. Als anys noranta va dirigir la Filharmònica de Hamilton. El 1999 se li va atorgar l'Orde d'Ontario.
El 2017, Feldbrill va tornar a dirigir la Winnipeg Symphony pel seu 70è aniversari. Tenia 94 anys. Victor Feldbrill va morir el 2020 a Toronto, a l'edat de 96 anys.

## Notes

* 1 2 "Whatever happened to Victor … ?". Jan 08, 2011. Hamilton Spectator
* 1 2 3 "Victor Feldbrill, foremost champion of Canadian music". Toronto Star, By William Littler, març 28, 2014
* ↑ Pitman 2010, p. 21.
* ↑ Pitman 2010, p. 34.
* ↑ Pitman, Walter (2002). Louis Applebaum: A Passion for Culture. Dundurn. p. 217. ISBN 978-1-55002-985-7
* ↑ Pitman 2010, p. 49.
* ↑ "93-year-old conductor returns to celebrate the WSO". Winnipeg Free Press, By: Holly Harris, 10/11/2017
* ↑ King, Betty Nygaard. "Victor Feldbrill". thecanadianencyclopedia.ca.
* ↑ The Canadian Music Journal. 5–6. Canadian Music Council. 1960. pp. 26–27.
* ↑ LP Out by Seven Canadian Writers. Billboard. Nielsen Business Media, Inc. 14 octubre 1967. p. 64. ISSN 0006-2510.
* ↑ MusiCanada. 17–29. The Centre. 1969. p. 18.
* ↑ "Louis Riel, the opera: now on DVD, and perhaps on stage<". The Globe and Mail, Robert Everett-Green, juliol 22, 2011
* ↑ Pitman 2010, pp. 293–299.
* ↑ "TSYO celebrates 40th birthday with free tuition". Toronto Star, By Trish Crawford, abril 23, 2015
* ↑ Pitman 2010, p. 9.
* ↑ Holly Harris (June 27, 2018). "An exceptional ensemble of performances". Winnipeg Free Press.
* ↑ VICTOR FELDBRILL – Conductor, Violinist (Apr. 4, 1924 – juny 17, 2020): Canadian Jewish Record. Consultat juny 18, 2020.
# Kulturforum

El Kulturforum és un conjunt d'edificis culturals a Berlín, Alemanya. Després de la Segona Guerra Mundial i la posterior divisió de la ciutat, la majoria de col·leccions de museus es trobaven en el Berlín Est, per la qual cosa es va elaborar un pla per crear una nova àrea cultural en el Berlín Occidental, prop de Potsdamer Platz.

## Enllaços externs

* Lloc web de Kulturforum
* Kulturforum en lloc web de Museus Estatals de Berlín
# Kuluha

Kuluha és una serralada del Jharkhand al districte d'Hazaribagh a 24° 16′ N, 84° 48′ E﻿ / ﻿24.267°N,84.800°E﻿ / 24.267; 84.800. Destaca per les nombroses ruïnes budistes i un temple dedicat a Buda on hi haurien les seves empremtes (petjades). Les inscripcions daten dels segles VIII a XII; després se'n van apropiar els bramans i al cim d'una muntanya van construir un temple dedicat a Durga anomenat Kuleswari. S'hi van dos fires religioses a l'any.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Lauda sepulcral de Giovanni Pecci

La lauda sepulcral de Giovanni Pecci és una escultura en relleu realitzada en bronze per Donatello, situada al paviment de la Catedral de Siena i que data a la ratlla de 1426. Mida 247 x 88 cm.

## Història

Giovanni Pecci va ser bisbe de Grosseto, i va morir l'1 de març 1426. L'execució de la seva làpida sepulcral li va ser encarregada a Donatello, que estava treballant a Siena a la conclusió de la pica baptismal al Baptisteri. L'estil stiacciato del mestre florentí va ser adaptat particularment bé a la disposició sobre el paviment.

## Descripció

Es representa exactament a la llitera per al transport dels difunts, com ho demostren les dues nanses a la part inferior. Donatello, que va ser capaç de donar al relleu magistralment una sensació de profunditat i gruix, en un mínim espai de gruix, el que va representar la correcció òptica per a aconseguir el punt de vista de l'espectador, això es veu particularment bé col·locant-se des dels peus, dels quals fa l'efecte de poder veure les seves plantes.
Els plecs de les vestidures crea una sensació típica de l'artista, mentre que la cara del bisbe es mostra serena i de línies suaus, per contrast amb la resta. El coixí es recolza sobre un nínxol en forma de petxina, tant característic a l'art del Renaixement.
Existeix una inscripció a la part inferior, entre dos escuts d'armes dels Pecci, on es mostra el nom, títol i data de la mort del representat, col·locada en forma de cartel·la sostesa per dues figuretes a cada costat. Hi ha una altra inscripció amb la signatura de l'autor: Opus Donatelli.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466. Colonia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.