OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antologia

Una antologia, un florilegi o analectes (plural) es diu d'un recull d'obres o citacions significatives escollides amb criteris històrics, temàtics, crítics o didàctics. Inicialment, s'utilitzava per designar una selecció de peces o citacions literàries, però per extensió la paraula va significar qualsevol selecció d'obres d'art, de citacions. La paraula prové del grec ἀνθολογία, anthologia «collida de flors»
Al context literari, aquestes recopilacions d'obres són freqüents en poesia, faules, assajos o relats curts. Poden reunir tant diferents peces d'un autor com una selecció de peces de diferents autors que segueixen una mateixa temàtica o estil. La col·lecció completa d'obres d'un autor és coneguda com a Obres Completes o en llatí Opera Omnia. La forma antologia deriva de les recopilacions d'epigrames grecs, iniciades vers el s. II aC per Meleagre de Gadara a la seva Garlanda, les quals van ser posteriorment integrades en l'Antologia palatina, composta pel poeta romà d'Orient Constantí Cèfales al segle x.
Exemples d'antologies destacables en la literatura catalana de l'últim segle són les que va realitzar Carles Riba de la poesia de Jacint Verdaguer (1922) i de Joan Maragall (1954); la Lectura Popular recollida per Francesc Matheu entre 1913 i 1920; Els poetes d'ara (1923-24) de Tomàs Garcés, i el projecte de Les millors obres de la literatura catalana que va dirigir Joaquim Molas.
Exemples d'antologies en pel·lícules són l'argentina Relatos salvajes (2014, Damián Szifron), la nord-americana Four Rooms (1995, Allison Anders, Alexandre Rockwell, Robert Rodriguez i Quentin Tarantino) o la francesa Contes Immoraux (1974, Walerian Borowczyk). Exemples d'antologies de televisió són la sèrie americana Alfred Hitchcock Presents o l'anglesa Black Mirror.

## Vegeu també

* Antologia grega
* Antologia llatina
* Analectes de Confuci
* Les millors obres de la literatura catalana

## Referències

* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «antologia». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4a edició), p. 74. ISBN 9788441225169. o del llatí florilegium que té el mateix significat: flos, floris i legere, triar
* ↑ «florilegi». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «analectes». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Antologia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Web oficial de "Relatos Salvajes"» (en castellà). Arxivat de l'original el 12 de gener 2015. [Consulta: 14 abril 2015].
Viccionari
# Antonio Fernández de Molina Cañas

Antonio Fernández de Molina Cañas (Bujalance, província de Còrdova, 30 de setembre de 1919 - Madrid, 17 de febrer de 2007) fou un metge i científic espanyol.
Fill d'un metge rural, es va llicenciar en medicina a la Universitat de Madrid, on s'hi va doctorar el 1947 amb una tesi sobre La funció endocrina de les artèries. Després fou becari de l'Institut de Recerques Clíniques i Mèdiques i del Departament de Fisiologia de la Universitat Complutense de Madrid. Després marxà a Suïssa, on fou investigador associat als departaments de fisiologia a la Universitat de Berna, a la Universitat de Zúric, a la Universitat de Ginebra i a la Universitat de Londres. El 1954 tornà a Espanya, treballant com a col·laborador científic al CSIC, en el que va fundar i dirigir el Departament de Biofísica de 1958 a 1975. També fou catedràtic de fisiologia a la Universitat de Còrdova i a la Universitat de Salamanca. També treballà com a professor a la Universitat de Utah i al centre mèdic de la Universitat de Nova York.
El 1960 va obtenir el 1960 el Premi Nacional de Ciències i el 1969 fou membre honorari del Col·legi de Metges de Còrdova. Va ser el fundador de la Societat Espanyola de Neurociències, de la Federació Espanyola de Societats de Biologia Experimental i de l'Associació Europea de Neurociències. El 1991 fou escollit acadèmic de número de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina. També fou membre,
des del 1992, del Col·legi Lliure d'Emèrits

## Referències

* ↑ Antonio Fernández de Molina y Cañas Arxivat 2018-02-04 a Wayback Machine. al web de l'ajuntament de Bujalance
* ↑ 1991 - Fernández de Molina y Cañas, Antonio, al web de la RANM
* ↑ Antonio FERNÁNDEZ DE MOLINA Y CAÑAS Arxivat 2020-02-07 a Wayback Machine. al web del Col·legi

## Enllaços externs

* Antonio Fernández de Molina Cañas, a cordobesesilustres
* Antonio Fernández de Molina Cañas a la Cordobapedia
# Châtelraould-Saint-Louvent

Châtelraould-Saint-Louvent és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2017 tenia 233 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 229 habitants. Hi havia 98 famílies i 113 habitatges, (96 habitatges principals, set segones residències i deu estaven desocupats.
Habitants censats

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 153 persones, 104 eren actives i 49 eren inactives. Hi havia una empresa industrial, una empresa de construcció, una empresa de comerç i reparació d'automòbils i una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 hi havia onze explotacions agrícoles que conreaven un total de 1.184 hectàrees.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Châtelperronià

El xatelperronià és una fase cultural del perigordià, pròpia de l'home de Neandertal, que es caracteritza pels raspadors terminals que predominen sobre els laterals, el desenvolupament dels burins, i que la talla es va fer més laminar. Un estri característic és el ganivet anomenat de Châtelperron, amb dors corbat. També existeixen fulles truncades. Es tendeix a fer dreta la part de darrere dels ganivets.

## Referències

* Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.

## Vegeu també

* Cova Foradada (Calafell)
# Châtelus

«Châtelus» té aquests significats:
* Châtelus (Alier), un municipi francès, situat al departament de l'Alier i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
* Châtelus (Isèra), un municipi francès, situat al departament de la Isèra i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
* Châtelus (Loira), un municipi francès, situat al departament del Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
* Châtelus-le-Marcheix, un municipi francès, situat al departament de la Cruesa i a la regió de Nova Aquitània
* Châtelus-Malvaleix, un municipi francès, situat al departament de la Cruesa i a la regió de Nova Aquitània.
# Club de Futbol Gavà

El Club de Futbol Gavà és el club de futbol més representatiu de la ciutat de Gavà. Va ser fundat l'any 1921 i actualment juga al Grup 3 de la Segona Catalana. El seu estadi és l'Estadi Municipal La Bòbila. L'adreça de l'estadi és: Passatge Elisenda de Montcada, 4 Codi Postal 08850 Gavà, i les oficines del club es troben al mateix estadi.

## Història

El 26 de maig de 1921 l'Atlètic Gavà Foot-ball Club juga el seu primer partit, vestint samarreta blanca. Començà jugant a La Rambla i el 1924 passa al Camp de la Roca. Des de 1923 desapareix el "prefix" Atlètic i és conegut com a Gavà FC, adoptant els colors blaugranes. Entre 1925 i 1927 no hi ha activitat, o almenys no se'n coneix. El novembre de 1928 es reprén l'activitat futbolística a un nou camp, el de Les Colomeres, federant-se l'any següent. L'any 1939 les autoritats franquistes obligaren a canviar el nom a CF Gavà, i alterar els colors blaugranes pel blanc i verd. Tot i que molt aviat tornarien els colors blaugranes no ho faria el nom original.

## Palmarès

* Campió de 3a Divisió (2000-01)
* Subcampió de 3a Divisió (2001-02)
* Subcampió de la Copa Catalunya (2002-03)
* Subcampió de la Copa Federació (2002)

## Evolució de l'uniforme

| 1941 | 1951 | 1966 | 1987 | 1996 | 2010 |

## Temporades

Fins a l'any 2018-19 el club ha militat 9 vegades a Segona Divisió B i 33 vegades a Tercera Divisió.
| 1956-57: 3a Divisió 19è 1958-59: 3a Divisió 10è 1959-60: 3a Divisió 4t 1960-61: 3a Divisió 12è 1961-62: 3a Divisió 16è 1965-66: 3a Divisió 19è 1967-68: 3a Divisió 13è 1968-69: 3a Divisió 12è 1969-70: 3a Divisió 13è 1977-78: 3a Divisió 8è 1978-79: 3a Divisió 10è 1979-80: 3a Divisió 15è | 1980-81: 3a Divisió 15è 1981-82: 3a Divisió 20è 1983-84: 3a Divisió 16è 1984-85: 3a Divisió 15è 1985-86: 3a Divisió 20è 1987-88: 3a Divisió 19è 1993-94: 1a Div. Catalana 1r 1994-95: 3a Divisió 6è 1995-96: 2a Divisió B 7è 1996-97: 2a Divisió B 12è 1997-98: 2a Divisió B 6è 1998-99: 2a Divisió B 20è | 1999-00: 3a Divisió 10è 2000-01: 3a Divisió 1r 2001-02: 3a Divisió 2n 2002-03: 2a Divisió B 17è 2003-04: 3a Divisió 6è 2004-05: 3a Divisió 9è 2005-06: 3a Divisió 3r 2006-07: 3a Divisió 4t 2007-08: 2a Divisió B 3r 2008-09: 2a Divisió B 10è 2009-10: 2a Divisió B 19è 2010-11: 3a Divisió 10è | 2011-12: 3a Divisió 9è |

## Referències

* ↑ «Uniformes». lafutbolteca.com. [Consulta: 20 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Bloc oficial
# Anund Jacob

Anund Jacob (1007 o 1009 ~ 1050). Fou conegut en el seu temps com Emund Kolbränna (Emund el carboner). Rei dels suecs de 1022 fins a la seva mort.
Segons Snorri Sturluson, va nàixer el 25 de juliol, dia de Sant Jaume apòstol. Fill d'Olaf Skötkonung i Estrid. Encara que en aquella època no s'empraven a Suècia els noms dobles, d'acord amb Adam de Bremen es va deure al fet que els suecs, que havien acceptat un rei cristià, no volien que aquest tingués un nom cristià. Els antics suions feien servir l'apel·latiu Anund per a designar una persona amb un nom difícil de pronunciar.
Anund s'alià amb el rei de Noruega Olaf II Haraldsson (Sant Olaf) contra el rei Canó de Dinamarca. Malgrat l'aliança, els danesos es van alçar amb la victòria en la batalla de Helgeå. Després d'aquest esdeveniment no se sap si Anund va continuar al poder del regne. En aqueix temps van aparèixer a Sigtuna monedes amb la imatge de Canó, i pel que sembla aquest últim hauria estat protegit pels suecs.
Algunes fonts esmenten que Anund mantingué la pau i l'ordre al seu regne mitjançant mètodes poc convencionals, com incendiar les llars dels transgressors de la llei. Per aquelles accions hauria estat nomenat en el seu temps «el carboner».
Fou succeït pel seu germanastre Emund.

## Referències

* 1 2 Beckman, N. «Anund Jakob». A: Riksarvit (arxiu nacional). Svenskt Biografiskt Lexikon [Lèxic biogràfic suec] [Consulta: 21 març 2023].
# Coca de Montserrat

La montserratina o coca de Montserrat és una coca esponjosa i senzilla, plana, allargada i coberta de sucre, que es menja tradicionalment per berenar, sovint acompanyada d'un tros de xocolata. També pot acompanyar una xocolata desfeta o un cafè amb llet. Es ven tradicionalment als visitants del monestir de Montserrat i és molt típica a Barcelona.
N'hi ha d'individuals, més petites, però les més tradicionals són almenys per dues o tres persones, molt llargues, i es poden comprar a les pastisseries per porcions, és a dir, demanar que en tallin un tros, o bé senceres, però aleshores la solen tallar de tota manera almenys en dues meitats, per a poder-la portar còmodament, a causa de la seva llargària. A la pastisseria solen vendre també xocolatines o porcions de xocolata, amb llet o sense, per a acompanyar-les.

## Referències

* 1 2 3 4 «Llepa't els dits amb la tradicional coca de Montserrat». [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ Cardona, Osvald. Montserrat. Barcelona: Destino, Febrer 1977, p. 353. ISBN 84-233-06667-4.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Apwint

Apwint (en birmà: အပွင့်) és un terme culturalment específic de Myanmar que s'utilitza per referir-se a les persones assignades a homes al néixer que s'identifiquen obertament com a dones i se senten atretes pels homes. Fora del context local, les «awint» solen considerar-se de manera més àmplia com a dones transgènere. Tanmateix, segons Veronese et al.:
| « | A diferència de les caracteritzacions típiques de l'Occident [com a la comunitat LGBT] que utilitzen categories separades per definir les identitats sexual i gènere, sovint s'utilitza un conjunt d'etiquetes a Àsia per caracteritzar les identitats sexuals i de gènere. | » |
Un altre terme de Myanamar, «apone» (en birmà: အပုန်း), s'utilitza per descriure els homes «que estan orientats sexualment cap a altres homes però que oculten les seves preferències sexuals en la majoria d'esferes socials o circumstàncies i sovint se'ls coneix localment com a amagats, o ocults per la seva presentació com a homes en públic i determinats entorns socials». Es creu que tant «apwint» com «apone» comparteixen el mateix jo interior «femení», però difereixen en la seva expressió de gènere exterior.
La Secció 377 del Codi Penal Colonial Britànic, que criminalitzava tots els actes sexuals «contra l'ordre de la naturalesa», va ser sancionat durant el domini britànic a Birmània i va ser utilitzat per perseguir a les apwint. Després del final del domini britànic el 1948, Myanmar va conservar la llei com a llegat del colonialisme. La policia de Myanmar continua utilitzant la secció 377 per perseguir les apwint, que són «considerats homes als ulls de la llei», encara que no tinguin cap activitat sexual, tot i que això estipula com a disposició de la secció 377. Apwint és estereotipat com a «desviat i criminal» i amenaçat per la policia de detenció simplement per existir a la societat de Myanmar. S'ha registrat que la policia utilitzava amenaces per forçar «sol·licitar un suborn o un favor sexual» a canvi de no ser arrestat. Com a conseqüència del seu estatus en la societat, les perspectives professionals i econòmiques de les apwint són molt limitades.

## Referències

* 1 2 Veronese et al., Soe, p. 63.
* ↑ Gilbert, 2013, p. 241.
* ↑ Chua i Gilbert, 2016, p. 172-175.

## Bibliografia

* Chua, Lynette J.; Gilbert, David. «State violence, human-rights violations and the case of the apwint in Myanmar». A: Gender, Violence and the State in Asia (en anglès). Taylor & Francis, 2016. DOI 10.4324/9781315656731-11. ISBN 9781317325949.
* Gilbert, David «Categorizing Gender in Queer Yangon» (en anglès). Sojourn: Journal of Social Issues in Southeast Asia, 28(2), juliol 2013. DOI: 10.1355/sj28-2c.
* Veronese, Vanessa; Clouse, Emily; Wirtz, Andrea L.; Kaung, Htet Thu; Soe, Naing; Baral, Stefan D.; Stoové, Mark; Beyrer, Chris «"We are not gays… don't tell me those things": engaging 'hidden' men who have sex with men and transgender women in HIV prevention in Myanmar» (en anglès). BMC Public Health, 63(1), 2019. DOI: 10.1186/s12889-018-6351-3. PMC: 6332568. PMID: 30642303.
# Apà

El regne d' Apà (Apa o Appah) fou un estat africà que existia al segle xvii i XVIII a l'est de Porto Novo. A vegades es va confondre amb Epké als mapes de l'època. La seva dinastia era edo i es va instaurar quan el regne de Benín va dominar la regió al segle xvi.
La població en canvi era ioruba egbado. El 1670 s'hi van establir els holandesos. El director de la companyia Hertog, va confiscar allí les propietats dels portuguesos que fugien de Jaken, conquerida pels dahomeyans. El 1746 hi estaven establerts els portuguesos que durant la crisi amb el regne de Dahomey van considerar evacuar el fort d'Ajuda (Whydah) per establir-ne un a Apà. Poc després va caure en mans de Badagry, ciutat emergent fundada pocs anys abans (1737 o 1727 segon algunes fonts), gairebé al mateix temps que la ciutat de Pokra (també ioruba).

## Referències

* Person Yves. Chronologie du royaume gun de Hogbonu (Porto-Novo) a: Cahiers d'études africaines, vol. 15, n°58, 1975. pp. 217-238.
# Cir de Làmpsac

Cir de Làmpsac (en llatí Cyrus, en grec Κύρος) fou un metge grec fill d'Apol·loni que va obtenir la dignitat d'Arquiatre. És esmentat en una inscripció trobada a Làmpsac on es diu que va fer donació al senat local d'una gran quantitat (1000 dracmes àtics).

## Referències

* ↑ 3.Cyrus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 924
# Apocyneae

Apocyneae és una tribu de plantes de flors que pertany a la família de les Apocynaceae (ordre Gentianales). Aquesta tribu té 27 gèneres.
* Aganonerion
* Aganosma
* Anodendron
* Apocynum
* Baharuia
* Baissea
* Beaumontia
* Chonemorpha
* Cleghornia
* Dewevrella
* Elytropus
* Epigynum
* Eucorymbia
* Forsteronia
* Ichnocarpus
* Ixodonerium
* Motandra
* Odontadenia
* Oncinotis
* Papuechites
* Parameria
* Parepigynum
* Sindechites
* Trachelospermum
* Urceola
* Vallariopsis
* Vallaris

## Bibliografia

* Rchb. 1831. Fl. Germ. Excurs. 1(3): 410, 429.
* GRIN Taxonomy for Plants Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. USDA: (20 March 2006)
# Clara Berenbau

Clara Berenbau (Montevideo, 7 de novembre de 1980 - Montevideo, 24 d'abril de 2013) va ser una comunicadora, locutora, columnista, actriu, escriptora i periodista uruguaiana.

## Biografia

El 2005, Clara Berenbau va contreure matrimoni amb Daniel «Cuqui» Yaquinta a l'Església La Candelera de Punta del Este. Van ser pares de dos fills el 24 d'abril de 2012, Salvador i Guadalupe.
Va treballar a la televisió i va conduir els programes Vamos, emès per Canal 12, Cuatro Estaciones i Tiempo de Campo, aquests dos últims de Canal 5. Va ser columnista d'espectacles en els programes de televisió Hola Vecinos i Arriba Gente a Canal 10. En ràdio va conduir Viva la Tarde. En teatre va protagonitzar l'obra Estoy sola porque quiero.
El 2007 se li va diagnosticar càncer de mama. El 2011, l'editorial Palabra Santa va publicar Vivir con él, on Clara Berenbau va relatar en forma autobigráfica la seva experiència amb el càncer.
Va morir el 24 d'abril de 2013, als 32 anys, a Montevideo.

## Premis

* 2004 i 2005, Guanyadora del premi Joven Sobresaliente a la millor conductora.
* 2007 i 2010, Premi Iris a la més elegant.
* 2008, Premi Taliche al periodisme d'investigació.
* 2011, Premi Iris a la millor revista radial per Viva la Tarde.
* 2010, Guanyadora del Premi Dona de l'any a la millor periodista en ràdio.

## Referències

* ↑ «Clarita se fue queda su eterna sonrisa» (en castellà). TV Show, 25-04-2013. Arxivat de l'original el 2013-04-25. [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ «Vivir con la cruz del cáncer» (en castellà). El País [Uruguai], 23-10-2011. Arxivat de l'original el 2011-12-26 [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ «"Vivir con él", de Clara Berenbau» (en castellà). El País [Uruguai], 07-11-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-10 [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ «Murió Clara Berenbau» (en castellà). 180.com, 24-04-2013.
# Uropterygius concolor

Uropterygius concolor és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Illes Marqueses, les Illes de la Societat, el sud del Japó, Nova Caledònia i les Illes Carolines.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Macrosfènids

Els macrosfènids (Macrosphenidae) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes, que tradicionalment eren incloses a la família dels sílvids (Sylviidae).

## Llista de gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023), aquesta família conté 6 gèneres amb 18 espècies:
* Gènere Melocichla, amb una espècie: herbera bigotuda (Melocichla mentalis).
* Gènere Sphenoeacus, amb una espècie: herbera del Cap (Sphenoeacus afer).
* Gènere Achaetops, amb una espècie: roqueret de Damara (Achaetops pycnopygius).
* Gènere Macrosphenus, amb 5 espècies.
* Gènere Sylvietta, amb 9 espècies.
* Gènere Cryptillas, amb una espècie: matoller de Victorin (Cryptillas victorini).
# Mar de Rosas

Mar de Rosas és una pel·lícula brasilera del 1977, dels gèneres comèdia i drama, dirigida per Ana Carolina. Al novembre 2015, la pel·lícula va ocupar el lloc 81 a la llista elaborada per l'Associação Brasileira de Críticos de Cinema (Abraccine) de la 100 millors pel·lícules brasileres de tots els temps.

## Sinopsi

Arribant a Rio amb cotxe, Sérgio (Hugo Carvana) i Felicidade (Norma Bengell), juntament amb la seva filla adolescent, Betinha (Cristina Pereira), discuteixen l'atzucac de la seva vida matrimonial. En un hotel, Felicidade intenta matar el seu marit, atacant-lo amb una navalla. Convençuda que en Sérgio ha mort, fuig amb la seva filla de tornada a São Paulo i s'adona que la segueixen per la carretera. És Orlando Barde, l'esbirro de Sérgio, que aprofitant l'intent d'agressió de Betinha contra la seva mare, s'insinua a ambdues i les manté vigilades, disfressada d'ajuda. Els tres tornen a Rio amb el cotxe d'Orlando, però quan passen per un poble petit, Felicidade intenta escapar amb Betinha i gairebé és atropellada per un camió. L'incident fa que una parella avorrida -el dentista i poeta fracassat Dirceu (Ary Fontoura) i la seva dona Niobi (Miriam Muniz)- els portin a casa seva fins que Felicidade es recupera. En un joc de revelacions i agressivitat mútua, els cinc personatges intenten destruir-se mútuament amb paraules i fins i tot actes. Després d'un altre intent d'escapar, Felicidade i Betinha són atrapades per Barde a l'estació de tren. Betinha, revoltada contra la tirania familiar, del centre de decisió de la qual sempre ha estat absent, tira del tren en marxa a la seva mare i a Barde, substitut del seu pare, seguint sola.

## Repartiment

Elenco Original :
| Actor | Paper |
| Norma Bengell | Felicidade |
| Cristina Pereira | Betinha |
| Hugo Carvana | Sérgio |
| Miriam Muniz | Dona Niobi |
| Otávio Augusto | Orlando Barde |
| Ary Fontoura | Dr. Dirceu |
| Maria Silva | Dona al Tren |

## PrEMIs

| Any | Premi | Categoria | Resultat |
| 1978 | Troféu APCA | Millor Actriu per Norma Bengell | Guanyador |
| 1978 | Troféu APCA | Millor Actor per Otávio Augusto | Guanyador |
| 1978 | Troféu APCA | Millor Director per Ana Carolina | Guanyador |
| 1978 | Troféu APCA | Millor Argument per Ana Carolina | Guanyador |
| 1978 | Troféu APCA | Millor Filme | Guanyador |
| 1978 | Premi Air France de Cinema | Premi Especial a Ana Carolina | Guanyador |

## Sinopsi

* ↑ «Mar de Rosas». Adoro Cinema.
* ↑ André Dib. «Abraccine organiza ranking dos 100 melhores filmes brasileiros». Abraccine, 27-11-2015.
* ↑ «Mar de Rosas». Cinemateca Brasileira. Arxivat de l'original el 2022-04-08. [Consulta: 21 abril 2023].

## Enllaços externs

* Mar de Rosas a YouTube
# Novoaleksàndrovka (Rovenkí)

* Per a altres significats, vegeu «Novoaleksàndrovka».
Novoaleksàndrovka - Новоалександровка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 1.051 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].