OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eusebia (cràter)

Eusebia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -39.74 ° de latitud nord i 357.86 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 23.44 de diàmetre. El nom adoptat com a oficial per la UAI el 28 de febrer de 2012. fa referència a Eusèbia, una noble romana segona esposa de l'emperador Constanci II,

## Referències

* ↑ "Eusebia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Holum, Kenneth G.. University of California Press. Theodosian Empresses: Women and Imperial Dominion in Late Antiquity, 1982.
# Kesra

* Per a altres significats, vegeu «kesra (pa)».
Kesra (àrab: كسرى, Kisrà) és una petita ciutat de Tunísia a la governació de Siliana, situada a uns 50 km per carretera de Siliana. És en una zona fèrtil propera al riu Oued Marg Ellu, que rega les terres de Kesra, El Karia (uns 7 km a l'est) i El Hamman (5 km a l'oest). Té uns 4.000 habitants. És capital d'una delegació amb 19.500 habitants el 2004.

## Paisatge

La zona boscosa, amb pins d'Alep, està declarada àrea natural sensible.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 24 59 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en nou sectors o imades:
* Kesra (24 59 51)
* El Hammam (24 59 52)
* El Mansoura Nord (24 59 53)
* El Mansoura Sud (24 59 54)
* Bou Abdallah (24 59 55)
* El Karia Nord (24 59 56)
* El Karia Sud (24 59 57)
* El Foudhoul (24 59 58)
* El Louza (24 59 59)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 24 18).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 73-77. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 145. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Santa Helena d'Agell

Santa Helena d'Agell és una església del municipi de Cabrera de Mar, a la comarca del Maresme. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Petit edifici d'estil gòtic tardà, amb teulada a dues vessants i d'una sola nau. Portal rodó dovellat i tres contraforts a cadascuna de les dues façanes laterals.

## Notícies històriques

Aquesta ermita està situada al veïnat d'Agell, sota la invocació de Santa Helena. Consta pel testament del bisbe Vives de l'any 990, en el llibre I, "Antiquitatum Sedis". El "Regentum Gentiarum" de l'any 1576 conté una llicència de reedificació, que es realitzà i es completà amb l'afegitó d'un retaule del segle xvi.

## Referències

* 1 2 «Santa Helena d'Agell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2015].
# Červeník

Červeník és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país. El 2023 tenia 1.686 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1113.

## Referències

* ↑ «Trnavský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «História obce» (en eslovac). Ajuntament de Červeník. [Consulta: 23 juny 2024].
# Winter Garden

Winter Garden és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2008 tenia 31.132 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winter Garden tenia 14.351 habitants, 5.380 habitatges, i 3.663 famílies. La densitat de població era de 459,4 habitants/km².
Dels 5.380 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 31,9% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37,1 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
Cap de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winter Garden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winter Garden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Referèndum eslovac de 1994

El 22 d'octubre de 1994 es va celebrar a Eslovàquia un referèndum sobre la publicació retrospectiva dels detalls financers de les privatitzacions a gran escala. Encara que va ser aprovat pel 95,9% dels votants, la participació va ser només del 20% i el referèndum va ser declarat invàlid per falta de participació.

## Referències

* ↑ Nohlen, D & Stöver, P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p1747 ISBN 978-3-8329-5609-7
* ↑ Nohlen & Stöver, p1751
# Idiusia

Idiusia és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Idiusia benepictalis, que es troba a l'Índia (Monts Khasia).

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Bandera de la Portella

La bandera oficial de la Portella té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb una gran creu de Malta centrada, els extrems de la qual coincideixen amb els límits superior, inferior, dret i esquerre del drap, i una barra blanca i una banda groga al damunt.
Va ser aprovada el 25 de setembre de 1990 i es va publicar en el DOGC el 5 d'octubre del mateix any amb el número 1351.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de la Portella (Segrià).». DOGC num. 1351, 05-10-1990. [Consulta: 15 juny 2009].
# Eusebio Ayala

Eusebio Ayala (Barrero Grande, 14 d'agost de 1875 — Buenos Aires, 4 de juny de 1942) fou un advocat, periodista i polític paraguaià, president del país en dues oportunitats, del 7 de novembre de 1921 fins al 12 d'abril de 1923 i del 15 d'agost de 1932 fins al 17 de febrer de 1936.
Durant el seu segon mandat, va tenir lloc la Guerra del Chaco, contra Bolívia. Va ser derrocat per un cop d'estat donat pel coronel Rafael Franco i enviat cap a Buenos Aires, al costat del seu comandant, el general José Félix Estigarribia.

## Referències

* 1 2 Biografia d'Eusebio Ayala a biografiasyvidas.com (castellà)
# La Miranda (Vic)

La Miranda és una masia de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta basilical amb el cos central cobert a dues vessat i els laterals a tres. La façana es troba orientada a migdia, a la part esquerra hi ha un cos afegit amb arc rebaixat a la planta baixa i a la part superior s'hi obre una galeria. A la part posterior, amb vistes a tota la plana, hi ha un cos de porxos i un gran balcó sostingut per pilars de pedra. És construïda amb pedra i totxo. En aquesta part, la pedra és arrebossada i els elements de ressalt són de totxo pintat vermell.
La casa és de tipus senyorial malgrat trobar-se deshabitada. L'envolta un espaiós jardí amb arbres de diverses espècies.

## Història

Situat al sector de ponent del terme de Sentfores en el pla de la Miranda.
Malgrat trobar-se dins el terme de Sentfores pertany a la parròquia de Muntanyola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Miranda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Samitier

* Aquest article tracta sobre el poble. Vegeu-ne altres significats a «Josep Samitier i Vilalta».
Samitier, Sant Mitier o San Metier és un nucli de població del Baix Sobrarb, situat al Prepirineu, 16 km al SSE de l'Aïnsa. Pertany al terme municipal de La Fova.

## Particularitats

Cal destacar l'església romànica de Sant Ermenter i Sant Celdoni que fou aixecada el 1030 durant el regne de Sanç Garcés III de Pamplona, rei de Navarra i comte d'Aragó.
Un altre lloc interessant és la font de les calaveres, amb calaveres esculpides.
Les festes d'hivern són el 17 de Gener en honor de Sant Antoni Abad i les d'estiu el 15 d'Agost en honor de la Mare de Déu

## Vegeu també

* Baronia d'Entença

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Samitier». Arxivat de l'original el 2017-07-02. [Consulta: 7 octubre 2016].
* Estadístiques de Samitier

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de La Fova Arxivat 2010-11-12 a Wayback Machine. (castellà)
# Èvres

Èvres és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 87 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Èvres era de 87 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 40 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Èvres el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 55 persones, 42 eren actives i 13 eren inactives. De les 42 persones actives 40 estaven ocupades (23 homes i 17 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 13 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Èvres hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Èvres a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Èvres a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Yamazaki Ansai

    En aquest nom japonès, el cognom és Yamazaki.
Yamazaki Ansai (japonès: 山崎 闇斎; Kyoto, 1618 — 1682) va ser un filòsof japonès.
Yamazaki va estudiar durant anys el sistema neoconfusià de Zhu Xi, que reduí a la màxima "a devoció a l'interior, la rectitud a l'exterior" tot relacionant-lo amb altres principis. El seu pensament serveix de base al nacionalisme japonès i el culte a l'Emperador del Japó.

## Referències

* ↑ «Yamazaki Ansai». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pítana

* Aquest article tracta sobre la ciutat de Pítana. Si cerqueu el personatge mitològic, vegeu «Pítane».
Pítana (en grec antic: Πιτάνη, Pitánē) fou una ciutat de l'antiga Grècia situada la costa de l'Àsia Menor, a la regió d'Eòlia. Correspon a la moderna ciutat de Çandarlı, a Turquia.
Es tractava d'una polis de dimensions modestes, amb un territori de menys de 100 km². Tenia grans avantatges comercials perquè posseïa dos ports, segons Heròdot i Estrabó. En el segle v aC feia part de la Lliga de Delos, i en el segle iv aC va ser assetjada per Parmenió, però va resistir gràcies al comandament de Mèmnon.
Durant el regnat de l'emperador Titus, l'any 80, va ser destruïda per un terratrèmol, i va romandre reduïda en un llogaret, que encara és esmentat al segle vi per Hièrocles.
En aquesta ciutat va néixer el filòsof Arcesilau, deixeble de Teofrast.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1369. ISBN 9788441224223.
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Pitane». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ Hansen, M. H.; Nielsen, T. H. An inventory of archaic and classical poleis. Oxford University Press, 2004, p. 1049.
# Homo ergaster

Homo ergaster és una espècie extinta d'homínid que visqué fa entre 1,8 i 1,4 milions d'anys (les dates varien segons els autors, mètodes de datació, etc.). Per a algunes autoritats, és considerat com a variant d'Homo erectus. H. erectus, com a espècie diferenciada de H. ergaster, hauria viscut fa entre 1,7 milions d'anys i 300.000 anys.
El nom de l'espècie prové del grec ergaster, que significa ‘treballador’. Aquest nom fou elegit després del descobriment de diverses eines com una destral de mà i un tallant a la vora de l'esquelet de H. ergaster.
Les diferències entre Homo ergaster i H. erectus serien:
L'opinió més generalitzada és que H. ergaster, i no pas H. erectus, és l'avantpassat de l'ésser humà actual, mitjançant Homo antecessor (l'home d'Atapuerca), que seria l'avantpassat comú de l'home de Neanderthal (Homo neanderthalensis) i de l'ésser humà actual (Homo sapiens).
S'ha documentat la seva presència al Garraf en els últims 1.500.000 anys.

## Referències

* ↑ «L'arqueologia a Gavà. Homenatge a Alícia Estrada». Associació d'Amics del Museu de Gavà i Institut Municipal de Gestió del Patrimoni Cultural i Natural de Gavà — Ajuntament de Gavà, 2009. Arxivat de l'original el 2020-10-30. [Consulta: 7 juliol 2020].

## Vegeu també

* Evolució humana
# Bandera de la Rebel·lió Àrab

La Bandera de la Rebel·lió Àrab era una bandera utilitzada pels nacionalistes àrabs durant la Rebel·lió Àrab contra l'Imperi Otomà durant Primera Guerra Mundial.

## Història

La bandera va ser dissenyada pel diplomàtic britànic Mark Sykes, en un esforç per crear un sentiment nacionalista i donar impuls a la rebel·lió. Tot i que la Revolta Àrab era d'abast molt limitat i més concentrada en els britànics que en els àrabs en si, la bandera va influir sobre les banderes nacionals d'un nombre emergent d'estats àrabs després de la Primera Guerra Mundial. Les banderes inspirades en la de la rebel·lió inclouen les d'Egipte, Jordània, Iraq, Kuwait, Sudan, Síria, els Emirats Àrabs Units, Iemen, Palestina, Somalilàndia, la República Àrab Saharaui Democràtica i Líbia.
La posició dels colors horitzontals representen els califats abbàsida (negre), omeia (blanc) i fatimita (verd). El triangle vermell refereix a la dinastia haiximita.
Existeix una versió de la bandera amb les dimensions 60 m × 30 m versió de la bandera, hissada al sissè pal més alt del món, a Àqaba.

## Descripció

La bandera conté els quatre colors panàrabs: negre, blanc, verd i vermell. Hi ha tres barres horitzontals: negre, verd, i blanc, de dalt a baix de la bandera. Hi ha també un triangle vermell en el costat de l'asta.

## Vegeu també

* Bandera d'Aràbia Saudita
* Regne de Hejaz
* Bandera palestina

## Referències

* ↑ William Easterly, The White Man's Burden (2006), p. 295
* ↑ Edmund Midura, "Flags of the Arab World" Arxivat 2014-12-05 a Wayback Machine., in Saudi Aramco World, March/April 1978, pages 4–9
* ↑ Mahdi Abdul-Hadi, "Palestine Facts: The Meaning of the Flag" Arxivat 2012-04-19 a Wayback Machine., passia.org

## Enllaços externs

* [ https://www.britannica.com/topic/Arab-Revolt-Flag]
# FK Alma-Ata

El FK Alma-Ata (kazakh: Алма-Ата Футбол Клубы o FC Almaty (kazakh: Алматы футбол клубы, Alamty Fýtbol Klýby) fou un club kazakh de futbol de la ciutat d'Almati.
Va existir entre 2000 i 2008. L'any 2006 es proclamà campió de la Copa del país, fet que el classificà per la Copa de la UEFA 2007-2008. L'any 2009 patí una fallida desapareixent. El club es fusionà amb el FC MegaSport Almaty formant el nou FK Lokomotiv Astana.
Evolució del nom:
* 2000: FK Tcesna
* 2004: FK Alma-Ata

## Palmarès

* Copa kazakha de futbol:
** 2006

## Referències

* ↑ «Pijpers accepts Alma-Ata role». www.uefa.com/. UEFA, 03-07-2007. [Consulta: 18 December 2015].
* ↑ «Ликвидация по-алматински» (en rus). sport.caravan.kz/. sport.caravan.kz, 19 December 2008. [Consulta: 18 December 2015].
* ↑ «Kazakhstan Cup Finals» (en (anglès)). rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2024].
# La Bella Princesa

La Bella Princesa (en italià: La Bella principessa) és un retrat del segle xv de la Bianca Sforza, membre d'una de les famílies renaixentistes més importants de Milà, que alguns experts atribueixen a Leonardo da Vinci, però la seva autenticitat segueix fent controvèrsia.

## Referències

* ↑ »L'Énigme de La Belle Princesse; documental de David Murdok (Estats Units, 2011, 52min.)
# Samira Bellil

Samira Bellil (Alger, 1973 - París, 2004) fou una animadora sociocultural, va ser coneguda pel seu llibre Dans l'enfer des tournantes (Éditions Denoël, 2002).

## Biografia

Va néixer a Algèria, filla d'una empleada de la llar i d'un obrer. En un barri de la ciutat francesa de Sena Saint-Denis, va ser sotmesa a violacions grupals per primer cop als 14 anys, quan el seu xicot va lliurar-la a un grup d'amics. Va denunciar als seus violadors, i va haver d'abandonar el seu barri. El seu violador va ser condemnat a vuit anys de presó i ella va caure en la droga i en l'alcohol. Va seguir una llarga teràpia de rehabilitació i va col·laborar amb una associació que lluitava per la reinserció de dones basant-se en la seva experiència.
Bellil va ajudar a fundar un grup activista de dones joves anomenat Ni Putes Ni Soumises que tracta públicament el tema de la violència contra les dones joves a l'Estat francès. El grup va cridar l'atenció de la premsa europea perquè va organitzar marxes i conferències de premsa a fi d'atendre els tràgics esdeveniments que patien les dones joves. Va denunciar les violacions de bandes de joves masclistes i va descriure com havia superat les seves experiències traumàtiques i la necessitat de venjança. En el seu llibre denuncia la violència sexual, trivialitzada en alguns suburbis, on algunes joves sofreixen violacions col·lectives, que no s'atreveixen a denunciar, causant-los greus problemes psicològics.
En gran manera mercès al llibre de Bellil, i a l'activisme de Ni Putes Ni Soumises, el govern francès i l'alcaldia de París van començar a investigar el problema de la violència contra les dones joves a les comunitats musulmanes franceses.
Va morir el 7 de setembre de 2004, a l'edat de 31 anys, a causa d'un càncer d'estómac.

## Referències

* ↑ https://www.elmundo.es/elmundo/2004/09/07/obituarios/1094572926.html
* ↑ George, Rose «Obituary: Samira Bellil» (en anglès). The Guardian, 13-09-2004. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Libération : Samira Bellil, la tchatche plus forte que le viol», 12-10-2004. Arxivat de l'original el 2004-10-12. [Consulta: 19 setembre 2019].
# Vil·la Paquita

Vil·la Paquita és un edifici a la vila de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Vil·la Paquita s'emmarca dintre del context de construccions bastides des de finals del s. XIX a la carretera de Caldes, quan aquesta es converteix en l'eix principal de la vila. Al llarg de la carretera podem veure una gran varietat d'estils arquitectònics des de l'eclecticisme, modernisme, noucentisme i els edificis moderns. L'època de més activitat constructiva és la dècada del 1910-1920, quan la vila es transforma definitivament en una vila d'estiueig.
És un habitatge de temporada amb jardí. De planta baixa, pis i coberta a dues vessants. La façana principal està composta d'esgrafiats amb motius vegetals i florals i figurats. La composició és simètrica. El portal d'entrada té una petita marquesina. El capcer és de forma piramidal truncat, l'obra presenta un gran caràcter noucentista.

## Notes

* 1 2 «Villa Paquita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Resolució 1491 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1491 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat l'11 de juliol de 2003. Després de recordar les resolucions 1031 (1995), 1088 (1996) i 1423 (2002) sobre els conflictes a l'antiga Iugoslàvia, el Consell va ampliar el mandat de la Força d'Estabilització (SFOR) a Bòsnia i Hercegovina per un nou període de dotze mesos.

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va subratllar la importància de l'aplicació de l'acord de Dayton i va acollir les contribucions de la SFOR, l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa i altres organitzacions internacionals. La situació va continuar constituint una amenaça per a la pau i la seguretat i el Consell estava decidit a promoure una solució pacífica del conflicte.

### Actes

Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell recorda a les parts en l'acord de Dayton la seva responsabilitat d'aplicar l'acord. Va subratllar el paper de l'Alt Representant per a Bòsnia i Hercegovina per supervisar la seva implementació. També va concedir importància a la cooperació amb el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia.
El Consell de Seguretat va felicitar els països que participaven en la SFOR i els va autoritzar a continuar les seves operacions durant dotze mesos addicionals; s'ampliarà més enllà d'aquesta data si es justifica per la situació al país. També va autoritzar l'ús de mesures necessàries, inclòs l'ús de la força i defensa pròpia, per assegurar el compliment dels acords i la seguretat i llibertat de moviment del personal de la SFOR. Es va instar als països a proporcionar formació, equipament i suport a les forces policials locals a Bòsnia i Hercegovina i es va demanar al secretari general Kofi Annan que presentés els informes de l'Alt Representant per a Bòsnia i Hercegovina.
La resolució també va donar la benvinguda al desplegament de la Missió de la Policia des de l'1 de gener de 2003, que havia aconseguit la Missió de les Nacions Unides a Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of multinational stabilisation force in Bosnia and Herzegovina for another year». United Nations, 11-07-2003.
* 1 2 McCormack, T.; McDonald, Avril Yearbook of International Humanitarian Law – 2003, Volume 6; Volume 2003. Cambridge University Press, 2006, p. 268. ISBN 978-90-6704-203-1.
* ↑ «Security Council extends Bosnia peacekeeping force for another year». United Nations News Centre, 11-07-2003.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1401 a la 1500 (2002 - 2003)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org