OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Novena legislatura de les Illes Balears

La Novena legistatura de les Illes Balears fou la novena legislatura autonòmica de les Illes Balears i va començar el 18 de juny de 2015 amb la sessió constitutiva del Parlament de les Illes Balears, en què María Consuelo Huertas Calatayud de Podem fou elegida Presidenta del Parlament. El dia 30 de juny, Francina Armengol Socías del Partit Socialista fou elegida Presidenta del Govern amb 34 vots a favor, 22 en contra i 3 abstencions.

## Eleccions

Vuit formacions polítiques obtingueren representació al Parlament de les Illes Balears en la Novena Legislatura.
| Candidatures | Vots | % Vot | Escons |
| Partit Popular (PP) | 121.981 | 28,50 | 20 |
| Partit Socialista de les Illes Balears (PSIB-PSOE) | 81.073 | 18,94 | 14 |
| Podem (PODEM) | 62.868 | 14,69 | 10 |
| MÉS per Mallorca (MÉS) | 59.069 | 13,80 | 6 |
| Proposta per les Illes (El PI) | 34.060 | 7,96 | 3 |
| Més per Menorca (MpM) | 6.568 | 1,53 | 3 |
| Ciudadanos (C's) | 25.317 | 5,92 | 2 |
| Gent per Formentera+PSOE (GxF+PSOE) | 2.005 | 0,47 | 1 |

## Govern

En aquesta legislatura el Govern de les Illes Balears fou un govern de coalició en minoria format pel Partit Socialista, MÉS per Mallorca i Més per Menorca. L'executiu estigué encapçalat per Francina Armengol ocupant el càrrec de Presidenta del Govern. L'abril de 2017, Més per Menorca abandonà el govern arran de la dimissió forçada de la Consellera de Transparència, Cultura i Esports, Ruth Mateu.

## Referències

* ↑ Diari de Sessions del Ple del Parlament de les Illes Balears - Sessió d'Investidura del Candidat a President de les Illes Balears
* ↑ Més per Menorca abandona el govern de les Illes i el deixa en minoria. Nació Digital

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions al Parlament de les Illes Balears (1983 - 2011)
# Norman Loftus Bor

Norman Loftus Bor (2 de maig de 1892-22 de desembre de 1972) va ser un botànic i explorador irlandès.

## Biografia

Va estudiar Medicina a Dublín fins a la primera guerra mundial, on s'enrola i lluita a França, Flandes, Macedònia i Palestina. Va estudiar Forestals a Escòcia, emprant-se d'"Oficial Forestal" a Assam, al nord-est de l'Índia. Va servir de "Comissionat de Forestals" a Naga Hills, "Botànic Forestal & Silvicultor" a Shillong, "Botànic Forestal" a Fri Dehra Dun, "editor de Indian Forester, "Inspector General de Forestals", i "Oficial Polític" a Balipara Frontier Tract.
Durant la Segona Guerra Mundial va usar el seu coneixement de les nacions natives i dels idiomes d'Assam per manejar-se en delicades situacions allí, resultant d'un flux de refugiats de Birmània escapant de la invasió japonesa. Després de la guerra, retorna a Gran Bretanya, sent sotsdirector del Royal Botanic Gardens, Kew durant onze anys.
Va centrar el seu treball botànic en les gramínies mentre va estar a l'Índia, i ho va continuar a Kew, produint informació de les pastures de l'Índia, Burma, Sri Lanka, Pakistan, Iran, l'Iraq i Xipre. Va realitzar importants expedicions botàniques al subcontinent indi.
Li van atorgar l'Orde de l'Imperi Indi, l'Orde de l'Imperi Britànic, fou membre de la Royal Society of Edinburgh i la Societat Linneana de Londres.

## Honors
### Eponimia
#### Gèneres

* (Poaceae) Borinda Stapleton 1994
Va produir abundants registres (413) d'identificacions i classificacions de noves espècies, totes de la família de Poaceae.

## Referències

* ↑ Edinburgh J. Bot. 51(2): 284 1994 (IK)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Norman McLaren

Norman McLaren (Stirling, Escòcia, 1914 - Mont-real, Canadà, 1987) és considerat un dels pares de l'animació experimental. A l'Escola d'Arts de Glasgow (Glasgow School of Fine Arts),va descobrir el cinema soviètic -Eisenstein, Pudovkin, etc.- i es va adonar de la capacitat expressiva dels recursos que li oferia el cinema. La seva carrera professional es va iniciar a la General Post Office Film Unit, a Londres, on va començar a explorar l'animació tradicional i experimental, pintant directament sobre cel·luloide. Va treballar com a càmera durant la Guerra Civil Espanyola i, amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial, va emigrar als Estats Units. Al cap de dos anys se'n va anar al Canadà, acceptant la invitació del Consell Nacional de Cinema del Canadà (National Film Board of Canada). En aquesta institució va desenvolupar el gruix de la seva obra.
McLaren va realitzar fins a 59 obres (entre elles Blinkity Blank), en les quals va explorar l'art abstracte, l'art figuratiu i la imatge real, i va ser un dels pioners a aplicar so sintètic (pintat directament sobre la banda de so) a les seves obres. En tots els seus àmbits, el director va investigar multitud de tècniques, des de la modificació de pintures en pastel fins a l'animació d'imatge real quadre a quadre, des de la pintura directa sobre cel·luloide fins a les figures retallades en paper.

## Referències

* ↑ Sánchez Noriega, José Luis; Gubern, Román. Historia del cine: teoría y géneros cinematográficos, fotografı́a y televisión. Nueva edición. Madrid: Alianza, 2006. ISBN 978-84-206-7691-3.
* ↑ «Norman McLaren». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Norman Mair

Norman George Robertson Mair (7 d'octubre de 1928 - 7 de desembre de 2014) fou un periodista, jugador de rugbi i de criquet escocès. Com a periodista va treballar per al diari The Scotsman, on escrivia sobre rugbi i golf, a més de per al Rugby World. La seva filla era Suzi Mair, productora de STV News at Six.

## Biografia

Va estudiar a la Merchiston Castle School (1942-1947) i a la Universitat d'Edimburg, on va jugar amb l'Edinburgh University RFC. El 1951 va disputar 4 partits amb la selecció escocesa. El 2013, gràcies a aquesta participació, va entrar a formar part del Saló de la Fama Escocès de Rugbi. També va jugar amb la selecció escocesa de criquet.
Posteriorment a la seva carrera esportiva, Mair es va dedicar al periodisme esportiu. Sobre aquesta faceta, Bill McLaren va definir a Mair com un dels millors periodistes especialistes en rugbi de la història escocesa:
    "Sempre he tingut un gran respecte per la cobertura de Norman Mair, antic integrant del The Scotsman.
    "Norman mai fou persona grata per als membres de la selecció escocesa de rugbi, principalment perquè escrivia el que sentia, i estava en contacte amb algunes de les persones més influents en aquest esport. Hi havia vegades en què havia de llegir les frases de Norman dues o tres vegades per entendre'n l'essència, però fou un dels analistes més perceptius i els seus articles eren tant il·luminadors com divertits, especialment les petites històries humorístiques que sovint hi introduïa."
Escrivint sobre el jugador australià Mark Ella, deia: "Ella té unes mans tan adhesives que quan va perdre una pilota contra Escòcia (el 1984) no t'haguessis sorprès de veure aquells australians de la fe religiosa apropiada fent-se el signe de la creu"
Mair sempre fou franc en les seves opinions. A principis dels anys '50, per exemple, criticant la gran quantitat de partits per temporada els anys 1953 i 1954, va dir que considerava als "habitants de manicomis... tenien un greuge comparatiu mentre els membres de la Unió Escocesa de Rugbi podien caminar lliurement i sense anar identificats."

## Obres principals

* Mair, Norman, 1994, Muirfield, Mainstream Publishing
* John Rutherford i Roy Laidlaw amb Norman Mair, Rugby Partnership: Stanley Paul, 1988. ISBN 0-09-172703-0

## Bibliografia

* Bath, Richard (ed.) The Scotland Rugby Miscellany (Vision Sports Publishing Ltd, 2007 ISBN 1-905326-24-6)
* McLaren, Bill Talking of Rugby (1991, Stanley Paul, London ISBN 0-09-173875-X)
* Massie, Allan A Portrait of Scottish Rugby (Polygon, Edinburgh; ISBN 0-904919-84-6)

## Referències

* ↑ «Norman Mair». www.espncricinfo.com. [Consulta: 8 desembre 2013].
* ↑ Hannan, Martin «Obituary: Norman George Robertson Mair». The Scotsman, 07-12-2014 [Consulta: 9 desembre 2014].
* 1 2 3 4 Bath, p105
* ↑ McLaren, p88
* ↑ http://www.scotsman.com/sport/rugby/latest/scottish-rugby-hall-of-fame-ten-legends-inducted-1-3179948
* ↑ McLaren, p94
* ↑ Ella, Mark & Smith, Terry (1987) Path to Victory, ABC Books, p54
* ↑ Massie, p54
# Novoaleksàndrovka

«Novoaleksàndrovka» té aquests significats:

## Rússia

* Novoaleksàndrovka (Rovenkí), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Novoaleksàndrovka (Stari Oskol), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Novoaleksàndrovka (Stroïtel), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Neoarius velutinus

Neoarius velutinus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 60 cm de llargària total i els 3.500 g de pes.

## Alimentació

Menja principalment larves d'insectes, insectes terrestres i crustacis (tret de gambes).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Castelnau, F. L. 1878. Australian fishes. New or little known species. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 2 (pt 3): 225-248, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* ↑ Coates, D. 1991. Biology of fork-tailed catfishes from the Sepik River, Papua New Guinea. Environ. Biol. Fish. 31:55-74.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nucli ventral posterolateral

El nucli ventral posterolateral (VPL) és un nucli del tàlem. Juntament amb el nucli posteromedial ventral (PMV), el nucli ventral posterior inferior (VPI) i el nucli posterior ventromedial (PVM), constitueix el nucli posterior ventral. Hi ha incertesa en la ubicació de PVM, determinat per les terminacions del tracte espinotalàmic i la tinció de proteïnes que s'uneixen al calci, i diverses autoritats no consideren que la seva existència estigui demostrada.
El nucli ventral posterior lateralis pars oralis (VPLo) és una subdivisió del tàlem posterolateral ventral que té projeccions substancials a l'escorça motora.

## Entrada i sortida

El VPL rep informació del tracte neoespinotalàmic i del lemnisc medial de la via columna posterior-lemnisc medial. A continuació, projecta aquesta informació sensorial a les àrees 3, 1 i 2 de Brodmann al gir postcentral. Col·lectivament, les àrees 3, 1 i 2 de Brodmann conformen l'escorça somatosensorial primària del cervell.

## Imatges addicionals

* Tàlem
* El tracte sensorial.

## Referències

* ↑ Willis et al The Journal of Pain 2002;3:79-94; Graziano and Jones, The Journal of Neuroscience 2004;24:248–256
* ↑ Bornschlegl, M; Asanuma, H Brain Research, 437, 1, 22-12-1987, pàg. 121–30. DOI: 10.1016/0006-8993(87)91533-2. PMID: 2827861.
# Nightingale

El Nightingale és un reproductor d'àudio i navegador web lliure i de codi obert. Va néixer el 2010 com a fork del Songbird després que els seus desenvolupadors anunciessin que n'aturaven el desenvolupament per a sistemes Linux.
Igual que el Songbird, el Nightingale està basat en la tecnologia de Mozilla XULRunner i el GStreamer. També accepta extensions i temes (plomatges) semblants a les extensions del Firefox.
Des del 2014, no hi ha hagut cap nova versió del Nightingale i el desenvolupament està aturat.

## Referències

* ↑ Auberger, Georges. «Songbird Singing a New Tune». Songbird Blog. Arxivat de l'original el 2010-04-04.
* ↑ «Is Nightingale dead?», 19-06-2016. [Consulta: 31 agost 2016].

## Enllaços externs

* Nightingale - Lloc web oficial
* Fitxa del Nightingale a Softcatalà.
# François Delcos

François Delcos (Perpinyà, 25 de març de 1881 - 12 de setembre de 1972) fou un polític nord-català, diputat a l'Assemblea Nacional Francesa i membre del govern de França durant la Quarta República Francesa.

## Càrrecs

* Secretari d'Estat de la presidència del Consell del govern Henri Queuille (2) (del 2 al 4 de juliol de 1950)
* Secretari d'Estat de comerç del govern René Pleven (2) (de l'11 d'agost de 1951 al 7 de gener de 1952)
* Diputat radical pels Pirineus Orientals (1936-1942, 1945-1955)

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica al web de l'Assemblea Nacional
# Butare

Butare (butɑ́ɾe) és una ciutat (77.000 habitants l'agost de 2002) de la província del Sud de Ruanda i capital del districte de Huye. Era la capital de l'antiga província de Butare, que fou dissolta l'1 de gener de 2006. A la ciutat hi ha l'aeroport de Butare, administrada per l'Office Rwandais de l'Aviation Civile.
Butare solia ser la llar de la Universitat Nacional de Ruanda que ara és part de la Universitat de Ruanda. També hi havia el prestigiós Seminari de Nyakibanda, l'Institut Nacional de Recerca Científica de Ruanda, el Ruhande Arboretum i una catedral. També hi ha el Stade Huye. Degut a la gran quantitat d'estudiants universitaris i activitats estudiantils a la ciutat, Butare sovint es considera una ciutat universitària.
La ciutat de Butare ha estat considerada durant molt de temps com la capital intel·lectual del país, mentre que Kigali té la major part del poder polític. Els governants colonials belgues van nomenar la ciutat Astrida, en honor de la reina Àstrid, i el nom va ser canviat després que Ruanda es convertís en república el 1962. La primera missió catòlica al país en 1900 estava a pocs quilòmetres del centre de la ciutat, a Save. El Groupe Scolaire Officiel de Butare és la segona escola secundària més important de Ruanda.
El Museu etnogràfic de Ruanda va ser construït a principis dels anys noranta i és una bona font d'informació sobre la història cultural del país i la regió. Sovint es fa referència als fullets turístics com el millor museu de l'Àfrica oriental.

## Agermanaments

* Wevelgem
* Castres

## Personatges il·lustrse

* Monique Mujawamariya, activista dels drets humans.
* Agathe Uwilingiyimana, antiga primera ministra.

## Referències

* ↑ Tanganika, Frank. "Rwanda: Significant Developments in Schools." AllAfrica, 2 September 2010. Retrieved on September 18, 2010. "I recently visited Lycée de Kigali, the second largest secondary school in the country after Groupe Scolaire, Butare, and I was impressed by the...."

## Bibliografia

* Jean-François Gotanègre, Le marché de Butare, Rwanda, Université Paul Valéry, Montpellier, 1977, 274 p. (thèse de 3e de Géographie)
* André Guichaoua, Rwanda 1994 : les politiques du génocide à Butare, Karthala, Paris, 2005, 497 p. ISBN 2-8458-6669-0
* Jean-Claude Klotchkoff (et al.), « Butare », in Le Rwanda aujourd'hui, Éditions du Jaguar, Paris, 2008 (2e éd.), p. 96-102 ISBN 978-2-86950-422-6
# Bruno Lebras

Bruno Lebras (Argenteuil, Val-d'Oise, 30 d'octubre de 1962) va ser un ciclista francès especialitzat en el ciclocròs. Va guanyar diferents campionats nacionals i dues medalles als Campionats del món.

## Palmarès en ciclocròs

* 1987-1988
** 1r al Challenge nacional
* 1990-1991
** Campió de França en ciclocròs
** 1r al Challenge nacional

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 1992
** Campió de França en Camp a Través

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sant Jaume de Canadal

Sant Jaume de Canadal és una església preromànica de la Jonquera inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església és situada a Canadal, a un quilòmetre de la Jonquera, i s'hi poden veure dues fases constructives, que s'allarguen amb el temps. La primera dataria dels segles VIII i IX : nau i volta, la segona del XV-XVII : capelles del creuer i absis. La primera construcció es podria situar dins l'anomenat preromànic. L'entrada es troba en un lateral, a migdia; és d'arc de mig punt i està adovellada hi ha una petita obertura que dona a la façana de migdia. L'interior remarcat per una volta de canó una mica apuntada, amb arrebossat que tot ho cobreix. El creuer s'allargaria a l'afegir-s'hi la sagristia, amb la qual cosa, sobresurt en planta (el creuer) i també en alçat, encara que sense depassar massa l'alçada de l'edifici. La coberta de vessant a dues aigües es veu coronada per un campanar de cadireta al que li manca la campana. L'aparell constructiu usat no és gens uniforme: pedres de granit, resol, argamassa… en alguns llocs arrebossat. Al mur nord, que és on millor es pot percebre, es veu com la col·locació de les diferents pedres de granit es fa sense seguir filades.

## Referències

* ↑ «Sant Jaume de Canadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Schloss

Schloss (en plural schlösser) és una paraula de l'alemany utilitzada per a designar un edifici similar a un château, palau, o manor house; o el que en les illes britàniques es designa com una stately home. La majoria dels schlösser es van bastir després de l'Edat Mitjana com a residència per a la noblesa i no com autèntiques fortaleses, malgrat que alguns de bon principi estaven fortificats; la paraula usual en alemany per un autèntic castell és burg i per a una fortalesa és festung; tanmateix,molts castells s'anomenaven "schloss", i molts es van adaptar a nous usos durant el Renaixement i el Barroc. Com un castell, un schloss sovint estava envoltat per un fossat i aleshores s'anomenava wasserschloss (castell d'aigua). Altres tipus incloïen el stadtschloss (palau de ciutat), el jagdschloss (pavelló de caça) i el lustschloss (residència d'estiu).
# Schlossmacherita

La schlossmacherita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de l'alunita. Rep el seu nom en honor de Karl Schlossmacher, president honorari de la Societat Gemmològica Alemanya.

## Característiques

La schlossmacherita és un sulfat de fórmula química (H₃O)Al₃(SO₄)₂(OH)₆. Cristal·litza en el sistema trigonal en forma d'agregats policristal·lins i crostes. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 3 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schlossmacherita pertany a «07.BC: sulfats (selenats, etc.), amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran», juntament amb els minerals següents: d'ansita alunita, amonioalunita, amoniojarosita, argentojarosita, beaverita-(Cu), dorallcharita, huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, walthierita, beaverita-(Zn), ye'elimita, atlasovita, nabokoïta, clorotionita, euclorina, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, linarita, schmiederita, munakataïta, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Formació i jaciments

La schlossmacherita és un mineral secundari estrany que va ser descobert a la Emma Luisa, a Guanaco (Huanaco) (Santa Catalina, Província d'Antofagasta, Xile) a la zona oxidada d'un dipòsit d'or de coure. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral. Sol trobar-se associada a altres minerals com: ceruleïta, chenevixita, olivenita, alumofarmacosiderita, mansfieldita, barita, quars i goethita.

## Referències

* 1 2 3 «Schlossmacherite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2017].
* 1 2 «Schlossmacherite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 7 juliol 2017].
# Sant Julià del Vilar

Sant Julià del Vilar o de la Garriga és una antiga església romànica arruïnada del terme comunal de Queixàs, als Aspres del Rosselló.
El Mas del Bon Mosso és quasi a l'extrem nord del terme, accessible des de la carretera de Sant Miquel de Llotes.

## Història

Va ser construïda al segle xi, i surt esmentada en documentació medieval posterior com "ecclesia S. Juliani de Vilari" (1350) o "ecclesia S. Juliani de Garriga" (1404).

## L'edifici

En l'actualitat només se'n conserven vestigis, a les ruïnes de l'antic Mas del Bon Mosso: una gran construcció de forma circular. L'església, que en feia de capella, era de reduïdes dimensions i de nau única. Es conserva, mig enterrada entre les runes, la finestra central de l'absis, de doble esqueixada.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Queixàs». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 54. Sant Silvestre». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Queixàs: Sant Julià del Vilar (o de la Garriga)». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Les ruïnes del mas i de l'església en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-03-10. [Consulta: 9 març 2016].

## Enllaços externs

* Brevíssimes notes
# Seimtxan (assentament de tipus urbà)

* Per a altres significats, vegeu «Seimtxan (desambiguació)».
Seimtxan (en rus: Сеймчан) és una ciutat de l'oblast de Magadan, Rússia, localitzada a la riba esquerra del curs alt del riu Kolimà, a uns 350 km al nord de Magadan, la capital de l'oblast. La seva població l'any 2010 era de 2800 habitants.

## Història

L'assentament es va fundar al segle xvii per iacuts. El seu nom deriva de l'idioma iakut i significa 'pol·lini', un espai obert d'aigua envoltat de gel marí.
El desenvolupament econòmic es va incrementar des de l'obertura de les mines d'or el 1931, i el descobriment d'explotacions de carbó i cobalt.
Des de 1949 a 1955 va ser una base d'un camp de treball que va albergar 5.700 presoners, obligats a treballar en les mines d'or i en la producció de fusta.

## Referències

* ↑ «Estadístiques de Rússia». [Consulta: 1r agost 2017].
# Seinabo Sey

Seinabo Sey és una cantant de pop soul sueca que treballa amb la discogràfica Universal Music. Establerta a Estocolm, es va donar a conèixer amb el seu single «Younger», sobretot després que el músic noruec Kygo remesclés la cançó i la difongués a Noruega i als Estats Units. Aquesta versió, coneguda com a «Younger (Kygo Remix)», va arribar al capdamunt de la llista VG-lista de Noruega (durant set setmanes consecutives) i de la llista Hot Dance Club Songs de Billboard. El maig de 2014, Seinabo Sey va publicar el seu segon single, «Hard Time».

## Discografia
### Singles

| Any | Single | Posició | Posició | Posició | Àlbum |
| Any | Single | SWE | NOR | US Billboard Hot Dance/ Club Play | Àlbum |
| 2013/ 2014 | «Younger»/ «Younger (Kygo Remix)» | 19 | 1 | 1 | TBA |
| 2014 | «Hard Time» | – | – | – | TBA |

## Referències

* ↑ Seinabo Sey – Younger: New music from Sweden, 11 desembre 2013.
* ↑ Seinabo Sey, "Hard Time", 7 de maig de 2014.
* ↑ «Seinabo Sey discography». 'swedishcharts.com'. Hung Medien.
* ↑ «Seinabo Sey discography». 'norwegiancharts.com'. Hung Medien.

## Enllaços externs

* Seinabo Sey - Lloc web oficial