OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi del Marroc

El Gran Premi del Marroc fou una cursa vàlida pel campionat mundial de Fórmula 1 que es va disputar una sola vegada, l'any 1958 a Casablanca, Marroc.
El Marroc, recentment independent volia establir la seva pròpia identitat internacionalment i com a part d'aquest desig van organitzar al ràpid circuit d'Ain Diab, una cursa de Fórmula 1. Va ser-hi present el llavors acabat de coronar rei Muhàmmad V.
Stirling Moss i Mike Hawthorn van arribar al Marroc per disputar-se el títol a l'últim gran premi de la temporada. Moss havia de guanyar i fer la volta ràpida i que Hawthorn no arribés per sobre del tercer lloc per endur-se el campionat.
Van participar en la carrera 25 cotxes de Fórmula 1. Moss va agafar avantatge a l'inici de la cursa. Phil Hill sortint des de la segona fila anava segon i intentava en diverses ocasions superar Moss. A la tercera volta sortia del circuit i en tornar entrava darrere de Hawthorn i el suec Jo Bonnier. Cap a la meitat de la cursa, Moss va fer la volta ràpida, que li valia el punt addicional que tant necessitava.
A la volta 42 l'automòbil de Stuart Lewis-Evans es va incendiar. El pilot va sortir ràpidament del vehicle però el seu uniforme també es va incendiar i el pilot va patir greus cremades que li van provocar la mort sis dies després.
Finalment, tot i la victòria i la volta ràpida de Moss, Mike Hawthorn va aconseguir el segon lloc i per tant, el Campionat d'aquest any (1958). Pocs dies després, Hawthorn també va morir en accident automobilístic, tot i que va ser fora de les curses.

## Guanyadors del Gran Premi del Marroc

| Any | Pilot | Equip | Circuit | Data | Resultats |
| 1958 | Stirling Moss | Vanwall | Ain-Diab | 19 d'octubre | Resultats |
# Grantia transgrediens

Grantia transgrediens és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Grantia i a la família Grantiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1931 per Holger Valdemar Brøndsted.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Grantia transgrediens Brøndsted, 1931. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164265 on 2021-04-21
# Guido Ascanio Sforza di Santa Fiora

Guido Ascanio Sforza di Santa Fiora (Roma, 26 de novembre de 1518 - Màntua, 6 d'octubre de 1564) va ser un cardenal italià, conegut també com El cardenal di Santa Fiora.
Nascut a Roma, era fill de Costanza Farnesei per tant net del Papa Pau III, germà del cardenal Alessandro Sforza (1565), oncle del cardenal Francesco Sforza i besoncle del cardenal Federico Sforza (1645). Durant el seu temps com a cardenal va ser degà, així com administrador de diferents pobles i seus episcopal.
La seva carrera eclesiàstica s'inicia molt d'hora amb la seva selecció com a bisbe de Montefiascone i Corneto, en l'actualitat diòcesi de Viterbo, el 12 de novembre de 1528, quan encara no havia complert deu anys. Va dimitir de dit càrrec el 4 de juny de 1548.
Va ser elevat a cardenal al consistori del 18 de desembre de 1534 pel Papa Pau III amb la Diaconia de Sant Vito Santi, Modesto i Crescencia. Més tard va ser nomenat Cardenal camarlenc de la Santa Església Romana el 22 d'octubre de 1537, càrrec que va ocupar fins a la seva mort. Va optar per la Diaconia de Santa Maria en Cosmedin el 31 de maig de 1540, per la Diaconia de Sant'Eustachio el 10 de desembre de 1540 i finalment per la Diaconia de Santa Maria a Via Lata el 9 de març de 1552. Va participar en els dos conclaves de 1555 (la d'abril que va triar Marcel II i al maig, que va escollir a Pau IV), així com el conclave celebrat el desembre de 1559, el que va resultar en electe de Pius IV, qui va reconvocar el Concili de Trento.
Guido Ascanio Sforza va morir el 6 d'octubre de 1564 de la febre a Màntua. El seu cos va ser traslladat a Roma i sepultat a la capella de la seva família a la Basílica de Santa Maria Major.

## Referències

* ↑ «SFORZA, Guido Ascanio in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «Guido Ascanio Sforza».
* 1 2 «Guido Ascanio Cardinal Sforza di Santa Fiora [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 3 abril 2020].
# Guerres Sikh

«Guerres Sikh» té aquests significats:
* Primera Guerra Sikh, conflicte armat que va enfrontar a l'Estat Sikh de Lahore i la Companyia Britànica de les Índies Orientals entre 1845 i 1846.
* Segona Guerra Sikh, conflicte armat que va enfrontar a l'estat sikh de Lahore i la Companyia Britànica de les Índies Orientals entre 1848 i 1849.
# Hachalu Hundessa

Hachalu Hundessa (en oromo: Hacaaluu Hundeessaa; Ambo, Etiòpia, 1985 – Addis Abeba, 29 de juny de 2020) va ser un cantant, cantautor i activista social etíop. Líder de moviments protestataris a favor de la representativitat de la minoria oromo, que van permetre certes reformes polítiques el 2018, va morir assassinat a la capital etíop la nit del dilluns 29 de juny.

## Referències

* ↑ «Internet cut off in Ethiopia amid outcry over death of singer-activist» (en anglès), 30-06-2020. [Consulta: 1r juliol 2020].
# Guillem Sala

Guillem Sala (Barcelona, 1974) és professor de sociologia a la Universitat Autònoma de Barcelona i escriptor. Es va donar a conèixer amb el text de narrativa infantil i juvenil Heu vist passar en Puça amb bicicleta? (2004). Dos anys més tard, el 2006, guanyava el Premi Documenta de narrativa amb Imagina un carrer.
El 2019, ha publicat La fuga de l'home cranc. i el 2020 El càstig. Un dels aspectes més destacats d'aquesta darrera novel·la és l'ús que fa del llenguatge, alternant el català i castellà entre els seus personatges.

## Referències

* ↑ Camps, Magí «Guillem Sala inventa la nanoliteratura». La Vanguardia, 15-07-2019 [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ «Guillem Sala reflexiona sobre la imaginación y la comunicación en la novela 'Imagina un carrer'». Europa Press, 12-03-2007 [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Camps, Magí. «Les deu novel·les en català d'aquesta tardor» (en castellà). La Vanguardia, 25-08-2020. [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ El Càstig, L'Aparador. Revista L'Avenç. Novembre de 2020. pàgina 73
# Guillem Rubió

Guillem Rubió (segle XIV) fou un franciscà de la província de Catalunya, va prendre l'hàbit a Barcelona. Acabat el noviciat se li manà anar a París, on fou deixeble de Duns Scot. Tornat a Catalunya, va ser provincial de tot el regne d'Aragó, i va morir a meitats del segle xiv. Va escriure un «Comentario sobre el Maestro de las Sentencias», que publicà en 1333, mentre governava la província. El Pare Hebrera, franciscà, en la Crònica de la seva província d'Aragó, compte Rubió entre els aragonesos per raó de ser provincial d'Aragó, sense haver tingut present, que en aquell temps Aragó, València i Catalunya formaven una sola província de l'orde. A Aragó no hi ha família alguna de Rubió, i hi ha moltíssimes a Catalunya. Diu també que és català Gonzaga, en la Crònica general del seu orde.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 568 [Consulta: 26 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Guillem Rubió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Guo Yunfei

Guo Yunfei és una esportista xinesa que competeix en taekwondo, guanyadora d'una medalla de plata al Campionat Mundial de Taekwondo de 2011 en la categoria de –67 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2011 | Gyeongju ( Corea del Sud) | 2 | –67 kg |

## Referències

* ↑ Guo Yunfei en Taekwondo Data (anglès)
# Guptasar

Guptasar és una cova sagrada a Bihar, al districte de Shahabad a uns 11 km de Shergarh and 29 de Sasseram. El seu interior és molt irregular amb abundància de masses de roques. Hi ha tres galeries a la cova i en una d'elles es troba el principal objecte de culte, una estalactita reverenciada com a Mahadeo. Té prop d'un km de llargada.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Gymnothorax miliaris

Gymnothorax miliaris és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 70 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental (des de Bermuda i el sud de Florida -Estats Units- fins a les Antilles i el sud-est del Brasil) i a l'Atlàntic oriental (Cap Verd i Santa Helena).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Guillermo Capdevila Abatte

Guillermo Capdevila Abatte (Santiago de Xile, 1947 - Bilbao, 1999) fou un dissenyador industrial i enginyer de sistemes.

## Biografia

La seva formació la va realitzar a Xile i a Londres on va obtenir el Màster en disseny de producte pel Royal College of Arts. El 1977 s'instal·la al País Basc on funda la seva pròpia empresa Capdevila Asociados, que el 1986 es converteix en Diseño de Productos S.A. Al llarg de la seva trajectòria desenvolupa principalment disseny d'electrodomèstics, sistemes informàtics i maquinària. Va rebre diversos premis nacionals i internacionals i en el moment de la seva mort va deixar més de nou-cents productes al mercat. Entre els seus dissenys cal destacar les grapadores M-8 i M-20 (1977) que van ser les primeres grapadores de plàstic que es van dissenyar al món, el llum de peu P-21-01 (1984) o la planxa professional Lux (1998).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de Disseny Industrial del Disseny Hub Barcelona
# Guillermo Cases

Guillermo Cases (València, 27 de juny de 1899 - Madrid, 8 de juny de 1961) va ser un compositor de cinema espanyol.
Nascut el 27 de juny 1899, Va ser l'autor de 31 obres i participà en 40 obres, va ser compositor de la pel·lícula ¿Dónde vas, triste de ti? (On vas, trist de tu?) sobre el Rei Alfons XII.Hi participa en una peça en el disc recopilatori L'escola pianística catalana i valenciana : enregistraments històrics, editat el 2004. Va seguir amb la seva carrera fins a la seva mort, el 8 de juny de 1961 als 61 anys, pocs dies abans de complir 62 anys.

## Referències

* 1 2 «Cases, Guillermo (1899-1961)» (en castellà). [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «Cases, Guillermo, 1899-1961» (en francès). VIAF-Virtual International Authority File. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Busca» (en castellà). Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 5 juny 2020].
# Gusanos de seda

Gusanos de seda és una pel·lícula espanyola de gènere dramàtic de 1976, dirigida per Francisco Rodríguez i protagonitzada en els papers principals per Rafaela Aparicio, Esperanza Roy, Antonio Ferrandis, Florinda Chico i Alfredo Mayo.

## Sinopsi

A Madrid, dies abans d'esclatar la Guerra Civil, un ric industrial preocupat perquè no té descendència, falseja unes noces entre la seva filla retardada mental i un treballador de la notaria que viu dominat per la seva mare. La noia, al no quedar-se embarassada sofrirà les vexacions de la seva nova família, que només els interessa els diners que reben del pare d'ella a canvi d'un net sa.

## Repartiment

* Esperanza Roy com Rosalía.
* Antonio Ferrandis com D. Alberto
* Rafaela Aparicio com Dª Piedad.
* Florinda Chico com Encarna.
* Alfredo Mayo com D. Ernesto
* Miguel Narros com Miguel.
* Agustín González com Alcalde.
* Encarna Paso com Dª Teresa.
* Enrique Navarro com Doctor.
* Francisco Merino com Aguacil.
* Manuel Pereiro com D. Sebastián.
* Luis Barbero com Cura.
* Luisa Fernanda Gaona com Madre Rosalía.
* Rafael Corés com Cunyat D. Ernesto
* María Arias com Donzella.
* Luis Ciges com Cura poble.
* Adolfo Thous com Empleat.
* José Luis Lizalde com Sereno.
* Joaquín Molina com a Secretari.
* Antonio Gamero com Taxista.
* Mery Leyva com Dona poble.
* Ángeles Lamuño com Criada.
* Fernando Caso com Jiménez.

## Producció

La pel·lícula va competir en la XXIV edició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, en substitució de El desencanto que va ser retirada pel seu productor Elías Querejeta, a causa de la repressió política sobre el poble basc. No obstant això, aquesta participació es va fer per la voluntat del productor José Antonio Cascales i en contra de la voluntat del seu director Francisco Rodríguez qui es va solidaritzar de manera pública amb Querejeta i Chávarri.

## Referències

* ↑ «Gusanos de seda». ABC. [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ Gusanos de seda, Fotogramas
* ↑ «Después de "Libertad provisional", "Gusanos de seda" la película que concursa por sustitución». La Vanguardia, 22-09-1976. [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Controversia sobre «la retirada de "El desencanto"». El País, 16-09-1976. [Consulta: 8 octubre 2019].
# Habitatge al carrer Creu Roja, 10 (Ripollet)

Habitatge al carrer Creu Roja, 10 és una obra de Ripollet (Vallés Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar entre mitgeres, dividit verticalment en tres cossos i horitzontalment en dos pisos. A la planta baixa, modificada en l'actualitat, hi ha tres obertures rectangulars;dues d'elles conserven l'emmarcament geomètric de la part superior. El primer pis té tres balcons amb obertures rectangulars de la mateixa tipologia. El conjunt es corona amb cornisa i frontó triangular centrat, amb la inscripció "1899" i les inicials del primer propietari. La coberta és de teula a dues vessants.

## Història

Edifici bastit a les darreries del segle xix, segons la inscripció que apareix al timpà superior de la façana (1899).

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Creu Roja, 10». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Principat

* Per a altres significats, vegeu «Principat (Roma)».
Un principat és un territori històric sota la jurisdicció d'un príncep, com ara Andorra.
Aquest model de govern es va donar molt a l'Edat Mitjana i a l'Edat Moderna en els períodes entre el segle XV i el XVIII. L'establiment d'un principat significava el pas de tots (estat sobirà) o part (estat vassall) dels poders d'un rei a un súbdit. L'aparició del principat territorial responia a la necessitat d'autonomia de territoris fronterers per ser més eficaços contra els atacs enemics, l'audàcia o emprenedoria dels comptes o ducs i la cohesió interna crítica amb el poder reial.

## Tipus

Al llarg de la història i a diferents indrets es poden distingir diversos tipus de principats:
* Petit territori on el sobirà és un Príncep hereditari. Exemples actuals són Mònaco i Liechtenstein.
* En algunes monarquies és el territori associat al títol exclusiu de l'hereu, però sense cap paper com a governant. Per exemple, el Príncep de Girona a la Corona d'Aragó, el Príncep d'Astúries al Regne de Castella, el Príncep de Viana al Regne de Navarra, el Príncep de Gal·les al Regne Unit.
* En el sentit llatí de principatus, 'sobirania', és el territori on el sobirà no en té un títol específic o ho és en funció d'un altre títol. Per exemple, el Principat de Catalunya amb el Comte de Barcelona, el Principat d'Andorra amb un bisbe i un president electe.
* Un exemple interessant és la llei Principat de SAS Giovanni Natoli. Al segle xi, com al Regne de Sicília, el Principat de Sperlinga, on el rei Felip IV va concedir a Joan Forti Natoli, per a ell i els seus descendents, no només el títol de príncep, però la transformació de la Baronia al Principat, i la seva licentia populandi cum Privilegium aedificandi o amb el privilegi "ser capaç de prendre la terra."
En català el Principat és, per antonomàsia, el Principat de Catalunya. Andorra se sol anomenar coprincipat i els coprínceps no són ni hereditaris ni vitalicis.

## Referències

* ↑ Pere, Labernia. Diccionari de la llengua catalana ab la correspondencia castellana y llatina, 2. Espasa Germans, 1865, p. 403.
* ↑ Old Church Slavonic Base Form Dictionary Arxivat 2009-04-29 a Wayback Machine., Приступљено 8. 4. 2013.
* ↑ Hughes, Michael (1992). Early Modern Germany, 1477–1806, MacMillan Press and University of Pennsylvania Press, Philadelphia, p. 18. ISBN 0-8122-1427-7.
* ↑ «liege subject». The Free Dictionary. [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ Feudalismo, señorío y nobleza en la Castilla medieval, p. 102-104.
* ↑ «principat | enciclopedia.cat». [Consulta: 4 juliol 2023].

## Vegeu també

* Emirat
* Gran Príncep
* Principat de Catalunya
# Andrea Peron

Andrea Peron és el nom dels següents personatges:
* Andrea Peron (1971) (Varese, 1971), ciclista italià
* Andrea Peron (1988) (Camposampiero, 1988), ciclista italià
# Atilicí

Atilicí o Atiliquí (en llatí Atilicinus) va ser un jurista romà que va viure a la meitat del segle i. Es creu que estava unit a la secta de Pròcul al que va escriure una carta, que extractada figura al Digest on es menciona diverses vegades com autoritat, però no es conserven els seus escrits. Va escriure probablement una obra amb el títol de Responsa, però no es coneixen altres títols seus.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/420?rgn=full+text;view=image;q1=AtilicinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 405. ]
# Kanthal

Kanthal és el nom comercial d'una família d'aliatges de ferro-crom-alumini (FeCrAl) que tenen molt bones propietats de resistència a alta temperatura. El Kanthal està constituït majoritàriament per ferro, 20-30% de crom, 4-7,5% d'alumini i petites quantitats d'altres elements (carboni, silici i manganès). Fou desenvolupat per Hans von Kantzow en Hallstahammar, Suècia. El seu nom es deriva de Kantzow i Hallstahammar. Aquests aliatges són coneguts per la seva capacitat per suportar altes temperatures i té una resistència elèctrica intermèdia. Com a tal, s'utilitza amb freqüència en els elements de calefacció.

## Referències

* Paul Krais: Werkstoffe. Band 2, Verlag J. Barth, Leipzig 1921, Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900. .
* Giesserei Lexikon. 17. Auflage. Verlag Schiele & Schön, Berlin 1997, ISBN 3-7949-0606-3.
* Lexikon der Metalltechnik. Verlag A. Hartleben, Wien/ Pest/ Leipzig, ohne Jahr.
* Kupfer-Nickellegierungen, Eigenschaften, Bearbeitung, Anwendung. (= DKI Informationsdruck. Nr. 014). Herausgeber DKI, Berlin 1992.
* Der Neue Brockhaus. Verlag F.A. Brockhaus, Wiesbaden 1974, ISBN 3-7653-0025-X.
* Sandvik AB, Internetseite „materials technology“ (Seite zu Kanthal).
# Archboldomys luzonensis

Archboldomys luzonensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 96 a 125 mm i una cua de 60 a 80 mm. Poden arribar a pesar fins a 47 g. Es troba exclusivament a les Filipines. Habita boscos secs subtropicals o tropicals. Està amenaçada a causa de la tala d'arbres.

## Referències

* ↑ Lawrence R. Heaney & Al. «A synopsis of the mammalian fauna of the Philippine Islands». Fieldiana Zoology, 88, 1998.
* 1 2 «Archboldomys luzonensis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# 2CN0

El 2CN0 és un gen que codifica un complex de trombina humana recombinant amb un inhibidor dissenyat. Aquest gen és una estructura de tres cadenes, i la seva seqüència es pot trobar en dues espècies: Homo sapiens (l'espècie humana) i Hirudo medicinalis (la sangonera comuna). A la versió T2T-CHM13 de la seqüenciació del genoma humà, la cadena va ser aïllada al cromosoma 11 (Regió: [46875258 - 46896231]). Aquesta proteïna va ser depositada el 17 de maig del 2006 pels autors Hoffmann-Roder, A., Schweizer, E., Egger, J., Seiler, P., Obst-Sander, U., Wagner, B., Kansy, M., Banner, D.W. i Diederich, F.
| Informació general | Dominis de la seqüència |
| Pes total de l'estructura: 34,8 kDa Recompte d'àtoms: 2.789 Recompte de residus modelats: 284 Recompte de residus dipositats: 296 Cadenes proteiques úniques: 3 | Protrombina/trombina Peptidasa S1A, família de la quimotripsina Serina proteases, domini tripsina Superfamília del domini de la cadena lleugera de trombina Cadena lleugera de trombina Peptidasa S1, clan PA |

## Notes

* ↑ Bank, RCSB Protein Data. «Genome Coordinates: 2CN0» (en anglès americà). [Consulta: 6 octubre 2022].
# Casa dels Caps Negres

La casa dels Caps Negres (en letó: Melngalvju nams, en alemany: Schwarzhäupterhaus) és un edifici situat en el barri vell de Riga, Letònia.
L'edifici original va ser construït en el primer terç del segle xiv (1344) per a la Germandat dels Caps Negres, el gremi de comerciants alemanys solters a Riga -anomenat així per tenir com a emblema un cap d'africà, segurament en referència als orígens nubians de Sant Maurici, patró del gremi-. Es va renovar profundament entre els anys 1580 i 1886, moment que s'hi van afegir la majoria de les ornamentacions.
L'estructura va ser bombardejada pels alemanys el 28 de juny de 1941, durant la Segona Guerra Mundial, i va quedar en ruïnes. Les restes van ser completament enderrocades pels soviètics el 1948. La reconstrucció actual, idèntica a l'anterior, va ser realitzada entre el 1995 i el 1999.

## Referències

* ↑ «House of Blackheads». Municipal Portal of Riga. Arxivat de l'original el 2020-06-07. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Website of the Blackheads House». Arxivat de l'original el 2015-12-25. [Consulta: 21 gener 2015].