OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Byzantion

Byzantion (nom complet: Byzantion. Revue internationale des études byzantines) és una revista acadèmica francobelga d'estudis bizantins publicada a Brussel·les.

## Història

El 1932, durant el V Congrés Internacional d'Historiadors celebrat a Brussel·les, es proposà la creació d'una revista internacional d'estudis bizantins. El 1924 ja se n'havia preparat el primer número, dedicat a Nikodim Kondakov. Els fundadors de la revista foren Paul Graindor i Henri Grégoire. Inicialment fou publicada a París i Lieja (1924-1929), després a París i Brussel·les (1930), després només a Brussel·les (1931-1940 i del 1948 ençà) i posteriorment a Boston (1941-1945).

## Referències

* ↑ «Byzantion; revue internationale des etudes byzantines» (en anglès). Biblioteca Nacional d'Austràlia, 27 agost 2022.
* ↑ «Byzantion» (en francès), 1974. [Consulta: 27 agost 2022].
# Maryluz Schloeter Paredes

Maryluz (Maria Luz) Schloeter Paredes (Mérida (Veneçuela), 5 d'agost de 1932), ha treballat per molts anys amb refugiats a Veneçuela, on va néixer, i més tard en diversos departaments de l'UNHCR. És la guanyadora 1980 del Premi Nansen pels Refugiats. El premi és donat anualment des de 1954 pel UNHCR, en reconeixement per l'excel·lent treball en nom dels refugiats. Va rebre el premi per la seva funció com a directora general a la branca de Veneçuela del Servei Social Internacional, una associació que assisteix a milers de refugiats de països europeus i llatinoamericans.
El seu treball amb nens refugiats al Centre Comunitari Catia, a Caracas, li va donar la seva nominació al Premi Nansen pels Refugiats.

## Educació

Schloeter va estudiar a la Universitat Central de Veneçuela, a Veneçuela, del 1952 a 1956. Va continuar els seus estudis a la Universitat de Wisconsin als Estats Units de 1956-1957. I després va obtenir el màster en Ciència de la Sociologia i Antropologia, a la Universitat de Madrid, Espanya, de 1957-1958.
Més tard va obtenir un mestratge de Ciència de la Salut Pública, a la Universitat Central el 1971.

## Treball

* Sotsdirector, Divisió de Relacions Externes, Alt Comissariat de Nacions Unides per als Refugiats, Centre William Rappard, Ginebra, Suïssa 1990 -
* Cap de Sub-Oficina, Alt Comissariat de Nacions Unides per als Refugiats, Karachi, Pakistan, 1988-1990.
* Assessora Especial de Dones Refugiades a Diputado Comisario Altp UNCRH, 1988,
* Cap, Secció de Serveis Socials, Divisió d'Assistència, 1984-1987, Alt Comissariat de Nacions Unides per als Refugiats, Ginebra.
* Directora General, veneçolana, Servei Social Internacional, 1974-1984.
* Professora, Fey de Ciències Socials i Econòmiques, Universitat Centrals de Veneçuela, 1974-1984.
* Cap de Divisió Urbana, Divisió d'Assumptes Socials, Ministeri de Salut i Assistència Social, Veneçuela, 1970-1974.
* Agent sènior, Fundasocial, Caracas, Veneçuela, 1970.

## Enllaços externs

* UNHCR Llista de guanyadors del Nansen (anglès)
* Biografia a Prabook.com (anglès)
# Oulad Ali Mansour

Oulad Ali Mansour (àrab أولاد علي منصور) és una comuna rural de la província de Tetuan de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.306 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Arpad

* Per a altres significats, vegeu «Arpad (desambiguació)».
Arpad va ser una antiga ciutat de Síria que existia al tercer mil·lenni, i correspon probablement a la moderna Tell Erfad. Era propera a la moderna Alep, i depenia de l'estat o regne de Yamkhad.
A les excavacions s'hi han trobat muralles del segle xvi aC o XV aC. Cap a l'any 1340 aC va passar als hitites sota el rei Subiluliuma I que va regnar potser entre els anys 1344 aC i 1320 aC. Els hitites van conservar la regió fins aproximadament el 1185 aC, quan l'imperi hitita es va enfonsar sota l'envestida dels Pobles de la Mar. La ciutat hauria quedat sota domini de Karkemish. Els arameus se n'haurien apoderat al segle x aC o ix aC i van fundar el regne conegut com a Bit Agusi (Akhan o Yakhan) del nom de la dinastia local (Bit Agusi = Descendents d'Agusi) que incloïa Napiqu i altres ciutats (i més tard també Alep) i del que no se'n sap res fins que les fonts assíries en donen algunes referències al segle viii aC.
Pel que fa a l'organització política del regne arameu d'Arpad, aquesta tendia a ser expressada en termes de gentilici i parentiu (com en l'ús del termebit, "casa"). La figura principal rebia el títol de "Rei d'Arpad", però sempre era acompanyat per altres "reis d'Arpad", els caps de les grans famílies tribals.
Els continus atacs d'Assíria van portar a Matti-El d'Arpad a signar un tractat desavantatjós amb Ashurnirari V i a pagar-li tribut. Anys més tard el mateix rei arpadita es va aliar a Sardur II d'Urartu i a un nombre de reis dels estats neohitites de Síria contra el rei assiri Teglatfalassar III. La coalició va ser derrotada el 743 aC, i el 740 aC Teglatfalassar III va conquerir Arpad produint moltes destrosses a la ciutat i al territori.
La ciutat és esmentada en alguns passatges de la Bíblia:
* 2 Reis; 2 Re 18:34; 1 Re 19:3
* Isaïes; Is 10:9; Is 36:19; Is 37:13
* Jeremies; Jr 49:23

## Referències

* ↑ Liverani, Mario. El antiguo oriente: historia, sociedad y economía. Barcelona: Crítica, 1995, p. 557-558, 563. ISBN 9788474236231.
* ↑ Lipiński, Edward. The Aramaeans: their ancient history, culture, religion. Leuven: Peeters, 2000, p. 99, 195, 529. ISBN 9789042908598.

## Enllaços externs

* Història d'Arpad (anglès)
# Can Mas (Sant Pere Pescador)

Can Mas és un edifici situat al Camí del Cortal de la Vila del municipi de Sant Pere Pescador, a la comarca de l'Alt Empordà, a Catalunya. Aquesta obra està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

L'actual edifici, encara que força restaurat el daten vers el 1636 en base una data inscrita en una pedra que havia funcionat com a llinda. Malgrat això, actualment es troba reaprofitada en una cantonada, per tant aquesta data no és fiable.
Les primeres notícies històriques de Can Mas es registren el 1486 sota el nom de Mas Saguer, quan n'era propietari Ramon Saguer. Posteriorment, vers el 1564 fou adquirit per Pere Barno, i va passar a anomenar-se Cortal Barno. Es va mantenir en titularitat familiar fins a l'any 1819, quan fou incorporat al patrimoni de la família Llavanera després que s'emparentessin mitjançant matrimoni. Finalment fou comprat el 1923 per Pera Heras Vidal.
Els darrers anys la masia ha estat restaurada respectant la seva estructura original, per reconvertir-la en un hotel de turisme rural.

## Descripció

Està situat al sud-est del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador, al sud de la urbanització Bon Relax. Des de Sant Pere per la carretera al Riuet, s'agafa el camí del Cortal de la Vila, a mà esquerra, que hi passa pel davant.
És una masia de planta rectangular, formada per diversos cossos adossats, distribuïda en planta baixa i pis. L'edifici principal presenta la coberta a dues vessants de teula, amb un altell a manera de torre central quadrada, amb terrat i balustrada. A la planta baixa hi ha un gran portal d'arc rebaixat d'accés a l'interior. Als costats, una finestra rectangular amb la llinda plana restituïda. Al pis hi ha tres balcons exempts amb finestrals de sortida d'arc rebaixat. Totes les obertures estan bastides amb maons. Cal destacar una llinda reaprofitada, actualment instal·lada al parament, que presenta una inscripció de difícil lectura, on apareix l'any 1636. L'interior de l'edifici presenta, a la planta baixa, sostres coberts amb voltes catalanes rebaixades. A ponent hi ha un cos rectangular adossat, d'una sola planta, amb una gran terrassa al nivell del primer pis. Ambdues construccions són bastides amb pedra de diverses mides i maons, lligades amb morter de calç. Per la banda de llevant, la casa ha estat ampliada amb tres grans cossos adossats, el més adjacent amb terrassa al primer pis, delimitada per una galeria d'arcs de mig punt, amb baranes de ferro. El parament està arrebossat. Aïllat de l'edifici principal, però formant part del conjunt, hi ha el magatzem agrícola, de planta rectangular i amb coberta a dues aigües. Hi ha altres construccions annexes més modernes, que acompanyen el conjunt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Joan Codina i Llubera

Joan Codina i Llubera (Barcelona, 27 d'octubre de 1866 - ?) fou un cantant català, pare de Carolina Codina, que amb el pseudònim de Lina Llubera fou una soprano i muller de Serguei Prokófiev.
Fou fill de Joan Codina i Odena, natural de Barcelona, i d'Isabel Llubera i Chávarri, natural de Badalona. Des de molt petit, Joan Codina tenia una atractiva veu. Va estudiar música i cant, i va cantar com a solista a la catedral de Barcelona. La seva veu de soprano va obtenir tanta fama que venia gent de molt lluny per sentir-lo cantar. També tocava el piano encara que no de forma professional i va ser capaç de compondre senzilles cançons líriques.
Va anar a completar els seus estudis vocals a la famosa escola de La Scala de Milà, on va conèixer Olga Nemysskaia, que, com Joan, tenia una bona veu i havia vingut des de Rússia amb els mateixos objectius. Es van casar i van recórrer Europa i Amèrica cantant junts. A Rússia li van posar el sobrenom d'Ivan Ivanovich.
Durant els anys vint i trenta, Joan i Olga van viure a Lo Canet, prop de Canes, en diverses mansions entre les quals es desplaçaven sovint. A partir del naixement del 1924, molt sovint es feien càrrec dels fills de Prokófiev i Llubera, Sviatoslav i Oleg, mentre aquests estaven de gira.
Es conserven gravacions de la seva veu.

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1866, número de registre 5053, foli 70 del quart llibre.

## Enllaços externs

* Biografia a la pàgina de la Fundació Prokófiev Arxivat 2008-10-09 a Wayback Machine.
# Bücker Bü 133

El Bücker Bü 133 Jungmeister (Jove mestre) va ser un avió d'entrenament avançat de la Luftwaffe en els anys 30. Era un biplà mono-motor, d'una sola plaça construït en fusta i acer tubular i cobert amb teixit.

## Desenvolupament

El Bü 133 era un desenvolupament del Bücker Bü 131 Jungmann un entrenador bàsic biplaça. El seu primer vol va ser l'any 1935 (pilotat per Luise Hoffmann, una de les primeres dones pilot a Alemanya), era lleugerament més petit que el Bü 131. El prototipus, D-EVEO, portava un motor refrigerat per aire de 140 hp el Hirth HM506.
L'aeronau va mostrar una "sorprenent agilitat" a la seva primera aparició pública, el 1936 al Campionat Internacional d'Acrobàcies a Rangsdorf, però el Bü 133A no va obtindre cap comanda; només van ser construïts dos Bü 133B, amb motor de 160 hp.
Cinquanta-dos unitats van ser fabricades sota llicència per Dornier per la Força Aèria suïssa (que el va mantenir en servei fins al 1968),. Un número similar va ser construït per la Força Aèria espanyola per CASA, sent designat com CASA 1-133.

## Història operacional

El Bü 133C va augmentar el nombre de victòries en competicions acrobàtiques internacionals, i cap el 1938 era el entrenador avançat estàndard de la Luftwaffe. A la trobada Internacional d'aquell any a Brussel·les un equip de tres homes de la Luftwaffe va impressionar molt positivament al Reichsmarschall Hermann Göring, qui va ordenar que es formés un equip de nou homes que van enlluernar les multituds a la trobada Internacional de Vol del any següent.
El disseny del Jungmeister va continuar resultant competitiu en trobades internacionals fins als anys 60.

## Especificacions (Bücker Bü 133C)

Característiques generals
* Tripulació: 1 pilot
* Longitud: 6 m
* Envergadura: 6,60 m
* Alçada: 2,20 m
* Superfície de l'ala 12.0 m²
* Pes buit: 425 kg.
* Pes màxim d'enlairament: 585 kg
* Motors: 1× Siemens-Halske Sh 14A4 , 160 hp
Rendiment
* Velocitat màxima: 220 km/h
* Velocitat de creuer: 200 km/h
* Abast: 500 km
* Sostre de servei: 4.500 m

## Referències

* ↑ Besse, François. 100 aviones de leyenda (en castellà). Reditar Libros, S.L., 2006, p. 28. ISBN 9788496449268.
* ↑ Ketley, Barry, and Rolfe, Mark. Luftwaffe Fledglings 1935–1945: Luftwaffe Training Units and their Aircraft (Aldershot, GB: Hikoki Publications, 1996), p.14.

## Enllaços externs

* Bücker Bü 133 pàgina en luftarchiv.de
* Photogallery En Avions.Net
* Bücker Museu Rangsdorf en línia Bü 133C Jungmeister pàgines de fotos de detall estructurals Arxivat 2012-03-15 a Wayback Machine.
* Bücker Bü 133 pàgina de Smithsonian Aire Nacional i Museu Espacial
* Bücker Bü 133 C pàgina de Virginian Museu d'Aviació Arxivat 2012-05-15 a Wayback Machine.
# Oulad Aissa

Oulad Aissa (en àrab أولاد عيسى, Ūlād ʿĪsà; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵄⵉⵙⴰ) és una comuna rural de la província de Khouribga, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.845 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Resolució 2054 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2054 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de juny de 2012. El Consell va permetre estendre el mandat de tres jutges del Tribunal Penal Internacional per a Ruanda fins al 30 de desembre de 2012 per tal de completar el treball o bé quan hi hagi sentència d'Augustin Ngirabatware:
* William Sekule
* Solomy Balungi Bossa
* Mparany Rajohnson
Així mateix, també es va ampliar el mandat del jutge danès Vagn Joensen fins al 31 de desembre de 2014 a manera d'excepció.

## Referències

* ↑ «Security Council Extends Service of President, Three Judges of International Criminal Tribunal for Rwanda». United Nations, 29-06-2012.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Association Sportive DPHB

L'Association Sportive DPHB (Damas-Hamah et Prolongements), també Al Sikkat Al Hadid Wal Marfa' (àrab: نادي السكة الحديد والمرفأ, Nādī as-Sikka al-Ḥadīd wa-l-Marfaʾ, ‘Club del Ferrocarril i del Port’), o simplement Sikka, fou un club esportiu libanès de la ciutat de Beirut, al districte de Forn El Chebbak. Era conegut amb el sobrenom de Les Cheminots (‘els Treballadors del ferrocarril’). Era el club de la companyia de ferrocarrils libanesa. A més de futbol també practicava el basquetbol, voleibol, tennis de taula i natació.

## Palmarès

* Lliga libanesa de futbol:
** 1935–36, 1938–39, 1940–41

## Referències

* ↑ Khadra, A. «Une demi-heure avec M. Mouchati, president de l'A.S. DPHB» (en francès). , 02-07-1947.
* ↑ «ar:رحلة القمة إلى القاع: 5 أندية تاهت بين طيات الزمن بلبنان» (en àrab), 22-04-2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Frem, Joseph «Les "cheminots" vainqueurs probables du championnat». L'Orient, 21-01-1941.
* ↑ «نادي السكة بيروت». Arxivat de l'original el 25 de desembre 2016. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ «Lebanon - List of Champions». RSSSF.
# Can Mas (la Vall d'en Bas)

Can Mas és una obra de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici civil cobert amb teulada a dues aigües.

## Descripció

La construcció original presenta algunes modificacions i es veuen dos cossos diferenciats. A la banda esquerra de la façana principal hi ha una escala de pedra que dona a una de les portes d'entrada, a mà dreta hi ha una gran galeria de fusta i una altra de més petita damunt aquella. Hi ha un afegit a la banda dreta de l'edifici original. La resta de l'edifici té escasses obertures i s'allarga vers la part de darrere, ja que hi havia 3 masoveries. Tot i les ampliacions l'edifici guarda certa harmonia.
Com les altres cases de Joanetes, es pot datar al segle xviii tot i que no hi ha cap data.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Artur Auladell i Alfaro

Artur Auladell i Alfaro (el Masnou, 2 de desembre de 1938) és un exjugador de basquetbol català format al Joventut de Badalona, equip on jugà durant set temporades (1957-64) i en què aconseguí tres subcampionats de Lliga i una Copa d'Espanya (1958).
Es va iniciar en el món del bàsquet als 15 anys a el Masnou. Amb 17 anys, com a juvenil fou fitxat pel planter del Joventut de Badalona, equip on arribaria al primer equip, i on jugaria fins als 24 anys. Després va jugar al Mataró CE (1965-68), sent entrenat per Antoni Serra, després es va retirar durant dos anys tornant a la pràctica activa del bàsquet amb el Pineda UDR (1969-75). Es va retirar amb 34 anys. Fou internacional amb la selecció espanyola en 28 ocasions: jugà l'Eurobàsquet (1959, 1963) i els Jocs del Mediterrani de Beirut (1959), on guanyà la medalla d'argent.

## Referències

* ↑ «Artur Auladell i Alfaro». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Espín, Manuel. «Artur Auladell: El Maresme, su campo de acción». Mundo Deportivo p. 24, 13-09-1984. [Consulta: 4 setembre 2017].
# María Manzano Arjona

María Gracia Manzano Arjona (Archidona, gener de 1950) és una filòsofa espanyola, especialista en lògica matemàtica i teoria de models.

## Trajectòria

Manzano es va doctorar l'any 1977 a la Universitat de Barcelona, amb la tesi Sistemes generals de la lògica de Segon ordre, dirigida per l'antropòleg Jesús Mosterín. Va ser professora titular de la Universitat de Barcelona de 1984 al 1995 i professora de lògica i filosofia de la ciència a la Universitat de Salamanca fins al 2002, quan va passar a ser catedràtica.

## Obra

* 1990 – Teoría de modelos. Alianza Editorial. ISBN 84-206-8126-1.
* 1996 – Extensiones de lógica de primer orden. Cambridge Tracts in Theoretical Computer Science 19, Cambridge University Press.
* 2006 – Lógica para principiantes. Amb Antonia Huertas. Alianza Editorial. ISBN 84-206-4570-2.

## Referències

* ↑ Congress, The Library of. «Manzano, María - LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies | Library of Congress, from LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies (Library of Congress)». id.loc.gov. [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ «Manzano, María - Fundación Gadea Ciencia» (en castellà), 28-06-2022. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Manzano Arjona, María | Lógica y Filosofía de la Ciencia». doctoradologifici.usal.es. [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ «MR: Matches for: MR=1707268». mathscinet.ams.org. [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ «MR: Matches for: MR=1386188». mathscinet.ams.org. [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ Ohlbach, Hans Jürgen «Extensions of First-Order Logic, Maria Manzano» (en anglès). Journal of Logic, Language and Information, 7, 3, 01-07-1998, pàg. 389–391. DOI: 10.1023/A:1008275328770. ISSN: 1572-9583 [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ Venema, Yde «Review of Extensions of First Order Logic». The Journal of Symbolic Logic, 63, 3, 1998, pàg. 1194–1196. DOI: 10.2307/2586742. ISSN: 0022-4812 [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ Manzano Arjona, María. Lógica para principiantes. Alianza Editorial, 2004. ISBN 978-84-206-4570-4.

## Enllaços externs

* Pàgina web de María Manzano.
* Fitxa personal a Epiménides, web oficial del Màster en Lògica i Filosofia de la Ciència.
# PTT Pattaya Open 2010

El torneig de Pattaya 2010, també conegut com a PTT Pattaya Open 2010, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International tournaments de la WTA. La 19a edició del torneig es va celebrar entre el 7 i el 14 de febrer de 2010 al Dusit Thani Hotel de Pattaya, Tailàndia.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | V. Zvonariova | 6 | 6 | |
| | A. Brianti | 3 | 2 | | 1 | V. Zvonariova | 6 | 7 | |
| | C. Kai-chen | 7 | 4 | 2 | 5 | S. Bammer | 0 | 6⁵ | |
| 5 | S. Bammer | 5 | 6 | 6 | | | | | | 1 | V. Zvonariova | 6 | 4 | 6 |
| 4 | I. Xvédova | 7 | 6 | | | | | | | 4 | I. Xvédova | 2 | 6 | 3 |
| | C. Scheepers | 6$^8$ | 3 | | 4 | I. Xvédova | 7 | 6 | | | | | | |
| | C. Yung-jan | 2 | 6 | 5 | | T. Malek | 6$^4$ | 1 | | | | | | |
| | T. Malek | 6 | 0 | 7 | | | | | | | | | | | 1 | V. Zvonariova | 6 | 6 |
| 8 | J. Görges | 2 | 1 | | | | | | | | | | | | | T. Tanasugarn | 4 | 4 |
| | S. Karatantcheva | 6 | 6 | | | S. Karatantcheva | 7 | 4 | 7 | | | | | |
| | E. Bychkova | 6 | 6 | | | E. Bychkova | 5 | 6 | 5 | | | | | |
| 3 | V. Duixévina | 4 | 1 | | | | | | | | S. Karatantcheva | 2 | 0 | |
| | A. Rodiónova | 4 | 1 | | | | | | | | T. Tanasugarn | 6 | 6 | |
| | A. Txakvetadze | 6 | 6 | | | A. Txakvetadze | 1 | 4 | | | | | | |
| | T. Tanasugarn | 6 | 3 | 7 | | T. Tanasugarn | 6 | 6 | |
| 2 | S. Lisicki | 3 | 6 | 5 | | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final |
| 1 | Anastassia Rodiónova Arina Rodiónova | 6 | 6 | |
| | Sesil Karatantcheva Olivia Rogowska | 4 | 2 | | 1 | Anastassia Rodiónova Arina Rodiónova | 1 | 4 | |
| | Marina Erakovic Tamarine Tanasugarn | 7 | 6 | | | Marina Erakovic Tamarine Tanasugarn | 6 | 6 | |
| | Yayuk Basuki Yurika Sema | 6² | 4 | | | | | | | Marina Erakovic Tamarine Tanasugarn | 7 | 6 |
| | Anna Txakvetadze Ksenia Pervak | 7 | 6 | | | | | | | Anna Txakvetadze Ksenia Pervak | 5 | 1 |
| 3 | Chang Kai-chen Chuang Chia-jung | 6$^4$ | 2 | | | Anna Txakvetadze Ksenia Pervak | 6 | 0 | [10] |
| | Anna Gerasimou Zhou Yi-Miao | 6$^4$ | 7 | [2] | 2 | Jill Craybas Julia Görges | 4 | 6 | [8] |
| 2 | Jill Craybas Julia Görges | 7 | 6⁵ | [10] | | | | | |
Pattaya :
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015 :
Sony Ericsson WTA Tour 2010
< 2009
2011 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Asellus alaskensis

Asellus alaskensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És una espècie d'aigua dolça i epigea, la qual es troba a uns llacs (de menys de 2 m de fondària) que hi ha entre els rius Yukon i Kuskokwim (Alaska, els Estats Units).

## Referències

* ↑ Geoffroy, E. L., 1762. Histoire abrégée des insectes qui se trouvent aux environs de Paris; dans laquelle ces animaux sont rangés suivant un ordre méthodique. Tome seconde. Imprimerie de J. Durand, París, 690 pp., 22 pls. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 5 juliol 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bowman, T. E. & Holmquist, C., 1975. Asellus (Asellus) alaskensis, n.sp., the first Alaskan Asellus, with remarks on its Asian affinities (Crustacea: Isopoda: Asellidae). Proceedings of the Biological Society of Washington 88: 59-72. «Enllaç».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sidorov, D. A., 2005. Freshwater lice fauna (Crustacea, Isopoda, Asellidae) of Far East and adjacent lands. Vladimir Ya. Levanidov's Biennial Memorial Meetings 3: 255-275. (Сидоров, Д.А. (2005). Фауна водяных осликов (Crustacea, Isopoda, Asellidae) пресных вод Дальнего Востока и сопредельных территорий. Чтения памяти В.Я. Леванидова 3: 255-275.)
* ↑ Lewis, J. J., 2009. Isopoda (Aquatic Sowbugs). A: G.E. Likens (ed.). "Encyclopedia of Inland Waters", vol. 2, Oxford: Elsevier: 346–355.
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)