OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives d'Israel de 1988

Les eleccions legislatives d'Israel de 1988 se celebraren l'1 de novembre de 1988 per a renovar els 120 membres de la Kenésset. El partit més votat fou el Likud i el seu líder Isaac Shamir fou nomenat Primer Ministre d'Israel en un govern de coalició amb el Partit Nacional Religiós, Xas, Agudat Israel i Déguel ha-Torà. La ferotge repressió dirigida contra la primera intifada va provocar el seu aïllament internacional i que es veiés obligat a participar en la Conferència de Pau de Madrid de 1992.

## Resultats

← Eleccions a la Kenésset, 1988→ :
| Candidatura | Vots | % | Escons | Escons |
| Candidatura | Vots | % | 1988 | Dif. |
| Likud | 709.305 | 31,1% | 40 | -1 |
| L'Alineació | 685.363 | 30,0% | 39 | -5 |
| Xas | 107.709 | 4,7% | 6 | +2 |
| Agudat Israel | 102.714 | 4,5% | 5 | +3 |
| Rats | 97.513 | 4,3% | 5 | +2 |
| Partit Nacional Religiós | 89.720 | 3,9% | 5 | +1 |
| Hadaix | 84.032 | 3,7% | 4 | = |
| Tehiyà | 70.730 | 3,1% | 3 | -1 |
| Mapam | 56.345 | 2,5% | 3 | Nou |
| Tsómet | 45.489 | 2,0% | 2 | +1 |
| Molédet | 44.174 | 1,9% | 2 | Nou |
| Xinnuy | 39.538 | 1,7% | 2 | -1 |
| Déguel ha-Torà | 34.279 | 1,5% | 2 | Nou |
| Llista Progressista per la Pau | 33.279 | 1,5% | 1 | -1 |
| Partit Àrab Democràtic | 27.012 | 1,2% | 1 | Nou |
| Total (participació 78,9%) | 2.283.123 | 100% | 120 | - |
* 1 2 Els partits Tehiyà i Tsómet s'havien presentat conjuntament a les anteriors eleccions. Van aconseguir cinc escons, dels quals quatre van ser per a Tehiyà i un per a Tsómet.
* ↑ El Mapam formava part de la coalició L'Alineació d'ençà del 1969 però el 1988 decideix tornar a presentar-se per separat, és per això que el posem com a nou partit tot i que ja tenia sis diputats al Parlament.

## Referències

* ↑ «About the 1988 Elections» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Història de la 12a Kenésset(anglès)
# Enric de Nèustria

Enric de Nèustria fou un noble franc de la família dels Popònides, instal·lat a França oriental (després els Babenberg). La seva esposa va ser probablement Ingeltruda, filla del marquès Eberard de Friül, i de Gisela (filla de Lluís el Pietós). Va tenir quatre fills: Hedwigis (nascuda cap a 850/855, casada amb Otó I de Saxònia l'Il·lustre); Adalbert (executat el 9 de juny de 906); Enric (mort vers 902 o 903); i Adalard (executat el 903). D'altra banda fou de manera quasi segura el pare o sogre de Berenguer II de Nèustria, marquès de Nèustria i comte de Bayeux.
Vivia en el cercle de l'emperador Carles el Gras, que va reconstituir l'Imperi de Carlemany sota la seva autoritat el 885, de manera que a la mort de Ragenold, marquès de Nèustria, va ser a Enric a qui l'emperador va confiar aquest govern el 886 en quedar la marca vacant, encarregant-li defensar el territori contra les incursions normandes. En aquesta època hi havia dues marques a Nèustria, una per fer front als normands a la zona fronterera de Normandia, i una altra a la frontera amb Bretanya; fou la primera la que va rebre Enric.
Després d'haver combatut el 885 contra els normands i haver destruït els seus establiments a Frísia, el 886 va anar en socors de París, assetjada pels normands, però va ser mort en els combats. Carles el Gros es va retirar, deixant als vikings saquejar Borgonya, i París no va ser salvada més que per la defensa organitzada pel bisbe Gauzlí (fill de Rorogó I del Maine) en la que es va destacar el comte Eudes o Odo.

## Notes i referències

* ↑ Genealogia a Medieval Lands
* ↑ Hervé Pinoteau, La simbologia reial francesa, Ve - XVIIIe segle, pàgs. 43 i 45, P. S. R. edicions, 2004
* ↑ Enric de Babenberg era l'avi del rei Enric I d'Alemanya i és per la filla d'aquest darrer, esposa d'Hug el Gran, que el nom Enric va passar als Capets després de passar als Otonians.
* ↑ Segons la genealogia relacionada amb Henri donada per Medieval Lands: Fou nomenat marquès a Nèustria el 886 per l'Emperador Carles III "el Gros"
* ↑ Laurent Theis L'heretatge dels Charles, Seuil, 1990, pàg. 117

## Fonts bibliogràfiques

Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, Oxford, Prosopographica et genealogica, 2000, (ISBN 1-900934-01-9), amb, entre d'altres, les dues comunicacions següents:
   * Hubert Guillotel, Une autre marche de Neustrie
   * Katharine S. B. Keats-Rohan, Poppa de Bayeux et sa famille
# Enlil i Ninlil

Enlil i Ninlil, o també L'engendrament de Nanna, és un mite sumeri destinat a explicar els orígens de diferents déus: Nanna, déu de la Lluna, Nergal, déu de la guerra i de l'inframón, Ninazu, déu de les fronteres i de la curació i Enbilulu, déu dels rius i dels canals.

## El text

La història comença amb una descripció de la ciutat de Nippur, en una època on només hi vivien els déus. Allà hi havia un home jove, Enlil, i una noia jove, Ninlil. La noia vivia amb la seva mare, Nubarxegunu, i li agradava molt anar a passejar per la vora del riu. La seva mare la va advertir, dient-li que a Enlil també li agradava passejar per la riba i pescar i navegar per les aigües i que per això havia d'anar amb precaució. La noia no en va fer cas, i un dia Enlil la va veure i es va enamorar d'ella. Ell li va demanar per besar-la i per fer l'amor, però ella va dir que encara era massa jove i va marxar.
Enlil va parlar amb Nusku, el mestre constructor de l'Ekur, que el va fer pujar a la seva nau i el va portar al costat de Ninlil. Van fer l'amor i Ninlil va quedar embarassada. Va donar a llum a Nanna, el déu de la Lluna. Els altres déus, al saber-ho van expulsar Enlil de Nippur.
Enlil marxa de la ciutat i adopta la forma de tres personatges diferents i cada vegada que Ninlil els pregunta per ell, acaben fent l'amor, i així la noia concep tres déus més, Nergal, Ninazu i Enbilulu.

## Referències

* ↑ Clayton, Matt. Mitologia sumeria. Freehold (N.J.): Refora Pub., 2020, p. 8-9, 11.
# Emomalí Rahmon

Emomalí Rahmon (en tadjik: Эмомалӣ Раҳмон) (Kulob (Tadjikistan), 5 d'octubre de 1952) és un polític tadjik que és el President de Tadjikistan des del 1992. Els primers anys del seu mandat va fer front a la Guerra Civil del Tadjikistan, en la que van morir més de 100.000 persones. Rahmon és considerat un dictador, i ha estat acusat de corrupció i de greus abusos contra els drets humans.

## Referències

* ↑ "The world's enduring dictators Arxivat 2013-06-09 a Wayback Machine.". CBS News. May 16, 2011.(anglès)
# Els Andersson a la neu

Els Andersson a la neu (originalment en suec, Sune i fjällen) és una pel·lícula còmica sueca que es va estrenar als cinemes de Suècia el 19 de desembre de 2014. La pel·lícula, en part gravada a Åre, és la final d'una trilogia de pel·lícules d'Els Andersson. Les versions doblada i subtitulada al català es van estrenar el 2016.

## Sinopsi

La pel·lícula explica la història de les vacances d'esquí de la família d'Andersson als vessants suecs de les Alps Escandinaus. Els Andersson emprenen un viatge que no poden pagar només perquè en Sune vol rescatar la Sophie dels braços d’un atlètic xicot. A més, no saben esquiar.

## Producció

Les escenes de muntanya es van rodar durant el març i l'abril de 2014 a prop d'Åre, en llocs com Ullådalen i Duved. El rodatge també es va produir a Edsåsdalen i Östersund. L'obra es va completar més tard a Göteborg.

## Repartiment

Apareixen els següents intèrprets:
* William Ringström - Sune
* Morgan Alling - Rudolf
* Anja Lundqvist - Karin
* Julius Jimenez Hugoson - Håkan
* Hanna Elffors Elfström - Anna
* Julia Dufvenius - Sabina
* Erik Johansson - Pont
* Kajsa Halldén - Sofie
* Kalle Westerdahl - Ragnar
* Frida Hallgren - Yvonne
* Malte Gårdinger - Santos
* Bonn Ulving - Pär Päron

## Referències

* 1 2 Els Andersson a la neu a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Part Two of the Anderssons Trilogy». Sola-Media, 2014. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2014. [Consulta: 13 octubre 2014].
* 1 2 «Sune i fjällen» (en anglès). Swedish Film Database, 19-12-2014. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Els Andersson a la neu». ésAdir. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Morgan Alling spelar in ny Sune-film i Åre» (en swedish). Sveriges radio, 20-03-2014. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ "Sune i fjällen byter Edsåsdalen till Åsdalen" Arxivat 2017-09-18 a Wayback Machine., Mynewsdesk 3 April 2014.
* ↑ Pernilla Anth Jacobsson. «Filmproduktioner ger jämtarna klirr i kassan» (en swedish). Sveriges radio, 20-03-2014. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ "Skistar Åre: Filmteamet nöjda med inspelningen", Mynewsdesk 15 April 2014.
* ↑ «Sune i fjällen» (en swedish). Svensk filmdatabas, 2014. [Consulta: 13 setembre 2014].
# Els Andersson Road Movie

Els Andersson Road Movie (originalment en suec, Sune på bilsemester) és una pel·lícula de comèdia sueca que es va estrenar als cinemes de Suècia el 25 de desembre de 2013. Va ser escrita per Hannes Holm juntament amb Anders Jacobsson i Sören Olsson, i compta amb William Ringström, Morgan Alling i Anja Lundqvist com a actors. La versió doblada al català es va estrenar el 2015 amb la distribució de Paycom Multimedia.

## Sinopsi

La família dels Andersson fa un viatge per carretera per Europa cap a un poble del Tirol del Sud, on el senyor i la senyora Andersson va anar de lluna de mel vint anys abans. Al poble, en Sune coneix una noia que li agrada, però també es troben un artista que pot enriquir la família.

## Producció

Les escenes del casament de l'església del principi de la pel·lícula es van rodar a l'església de Nödinge a principis de juliol de 2013.
Les escenes de vacances es van rodar a llocs com Hannover, Bozen, el pas del Brenner i el poble tirolenc de Margreid an der Weinstraße. Les escenes del parc d'atraccions es van rodar a Ravenna, però representen el centre d'Alemanya.

## Repartiment

* William Ringström – Sune
* Morgan Alling – Rudolf
* Anja Lundqvist – Karin
* Julius Jimenez Hugoson – Håkan
* Hanna Elffors Elfström – Anna
* Johannes Sjöblom – Benjamin
* Julia Dufvenius – Sabina
* Erik Johansson – Pontus
* Feline Andersson – Hedda
* Kajsa Halldén – Sofie
* Kalle Westerdahl – Ragnar
* Frida Hallgren – Yvonne
* Bonn Ulving – Pär
* Dao Di Ponziano – Nicole/Nora de jove
* Claudia Galli Concha – Nicole

## Referències

* ↑ Els Andersson Road Movie a la Base de dades de cinema en català
* 1 2 «Sune på bilsemester» (en anglès). Swedish Film Database, 29-08-2013. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Els Andersson Road Movie». ésAdir. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Els Andersson Road Movie». Goita què fan ara. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Sune på bilsemester». Svensk filmdatabas, 2013. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ Maria Loewen. «Bakom kulisserna på Sune-filmen» (en swedish). Sveriges Radio, 03-07-2013. [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ Måns Ivarsson «Se Europas alla sidor genom Sunes ögon» (en swedish). Expressen, 25-12-2013 [Consulta: 18 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler subtitulat al català
# Epènet de Cartago

Epènet (grec antic: Ἐπαινετός Epenetós) és un sant de l'Església ortodoxa grega i Església Catòlica Romana, considerat un dels setanta deixebles i pot haver estat el primer bisbe de Cartago o Cartagena. En el capítol 16 de la carta de Sant Pau als Romans, Epènet és citat per Sant Pau com "el meu estimat" i li atribueix la gran distinció de ser nomenat el "primer convers" en la província d'Àsia
| « | Saludeu també l'església que es reuneix a casa d'ells. Saludeu el meu estimat Epènet, la primícia dels qui, a l'Àsia, han cregut en Crist. | » |
Epènet era un convers al cristianisme d'Efes. A les llistes dels setanta deixebles de Pseudo-Doroteu i Pseudo Hipòlit-, Epènet hi figura com a bisbe de Cartago o Cartagena. L'Església Ortodoxa Grega recorda Epènet el 4 de gener entre els Setanta, i el 30 de juliol amb els apòstols Silas i Silvà, Crescent i Andrònic

## Referències i notes

* 1 2 Thomas Kelly Cheyne i John Sutherland Black. Encyclopaedia Biblica, 1903 [Consulta: 2 març 2012].
* ↑ "Apòstol Epènet dels Setanta", Església Ortodoxa a Amèrica
# Epícrates

Epícrates és el nom dels següents personatges:
* Epícrates d'Atenes, polític grec atenenc
* Epícrates d'Ambràcia, poeta còmic grec
# Escola dels diplomàtics

Zonghengjia o Escola dels diplomàtics (xinès tradicional: 縱横家, xinès simplificat: 纵横家, pinyin: 'Zōng héng Jiā'), també Escola de les aliances verticals i horitzontals, va ser un corrent polític i diplomàtic del pensament xinès del període del Període dels Regnes Combatents (476-220 aC). D'acord amb la Història de la Dinastia Han Anterior, l'escola era una de les Deu Escoles de Pensament (xinès tradicional: 九流, xinès simplificat: 九流, pinyin: Jiŭ Liú). Segons el Han Feizi, un treball contemporani de filosofia legista escrit pel pensador homònim, "els partidaris de l'Aliança Vertical encoratjaven a la multitud feble d'atacar a la solitària i poderosa contrapart mentre que l'Aliança Horitzontal promovia que la part fort atacara a la multitud feble. Eren tots vel·leïtosos i volubles, canviaven sovint de bàndol i eren incapaços de decidir qui era el seu senyor."

## Vegeu també

* Cent escoles de pensament
# Escala hispano-àrab

L'escala hispano-àrab o doble harmònica és una escala musical que té el segon grau alterat descendentment, i, a més, també té el tercer i el sèptim grau alterat ascendentment. Aquesta escala conté dues segones augmentades, distribuïdes en el segon i tercer grau; en el sisè i sèptim grau. O també, es pot analitzar per tetracords, està formada per dos tetracords composts per una segona menor, una segona augmentada i una segona menor, entre ambdós tetracords hi ha un interval de segona major. Aquesta escala no té mode, ja que no correspon al tipus d’escales majors ni de menors.
# Enriqueta de Nassau-Weilburg

Enriqueta de Nassau-Weilburg és el nom dels següents personatges:
* Enriqueta de Nassau-Weilburg (duquessa de Württemberg) (1780 - 1857).
* Enriqueta de Nassau-Weilburg (arxiduquessa d'Àustria) (1797 - 1829).
# Emperador (insecte)

* Pel que fa al títol grec, vegeu Ànax.
Els emperadors (Anax) són un gènere d'odonats anisòpters de la família Aeshnidae. Aquest gènere comprèn libèl·lules de grans dimensions amb un vol de gran abast.

## Etimologia

Anax ve de l'antic grec ἄναξ ànax que significa 'senyor', 'mestre' o 'rei'.

## Llista d'espècies

Aquest gènere comprèn:
* Anax amazili (Burmeister, 1839)
* Anax bangweuluensis Kimmins, 1955
* Anax chloromelas Ris, 1911
* Anax concolor Brauer, 1865
* Anax congoliath Fraser, 1953
* Anax ephippiger (Burmeister, 1839) – Emperador divagant. Espècie present als Països Catalans.
* Anax fumosus Hagen, 1867
* Anax georgius Selys, 1872
* Anax gladiator Dijkstra & Kipping, 2015
* Anax gibbosulus Rambur, 1842
* Anax guttatus (Burmeister, 1839)
* Anax immaculifrons Rambur, 1842
* Anax imperator Leach, 1815 – Emperador blau. Espècie present als Països Catalans.
* Anax indicus Lieftinck, 1942
* Anax junius (Drury, 1773)
* Anax longipes Hagen, 1861
* Anax maclachlani Förster, 1898
* Anax mandrakae Gauthier, 1988
* Anax nigrofasciatus Oguma, 1915
* Anax panybeus Hagen, 1867
* Anax papuensis Burmeister, 1839
* Anax parthenope (Selys, 1839) – Emperador menor. Espècie present als Països Catalans.
* Anax piraticus Kennedy, 1934
* Anax pugnax Lieftinck, 1942
* Anax selysi Förster, 1900
* Anax speratus Hagen, 1867
* Anax strenuus Hagen, 1867
* Anax tristis Hagen, 1867
* Anax tumorifer McLachlan, 1885
* Anax walsinghami McLachlan, 1882

## Galeria

* Anax amazili
* Anax ephippiger
* Anax imperator
* Anax junius
* Anax parthenope

## Referències

* ↑ «emperador». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «World Odonata List · University of Puget Sound». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 31 desembre 2019].
* 1 2 3 «Oxygastra, grup d'estudi dels odonats de Catalunya». Arxivat de l'original el 17 de gener 2016. [Consulta: 30 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual. http://www.biodiversidadvirtual.org/insectarium/Genus-Anax-Leach-1815-cat4284.html
# Escola veneciana de pintura

La pintura veneciana (o escola veneciana de pintura) és el conjunt dels corrents pictòrics que es van desenvolupar a l'àrea de la República de Venècia i que després es van difondre per tot Europa. El món acadèmic data el naixement oficial de la pintura veneciana el s. XIV. Fou en aquell període quan s'ha de situar el trencament artístic amb la tradició romana d'Orient.
Giambattista Pittoni va ser un dels principals representants de la pintura veneciana del segle xviii.
L'escola veneciana va ser un conjunt de moviments artístics, essencialment pictòrics però també musicals. En el món de la pintura, els principals representants són Vittore Carpaccio, la família dels Vivarini i Bellini, i també Ticià, Tintoretto, Giorgione, Jacopo Bassano, Paolo Veronese, Gianbattista Tiepolo, Giambattista Pittoni i Canaletto.
Venècia, oli de Canaletto, segle xviii.
L'escola veneciana va ser un conjunt de moviments artístics, de tall essencialment pictòric, que es van desenvolupar a la regió de la República de Venècia, expandint després a la resta d'Europa. Els seus principals representants són Vittore Carpaccio, els germans Antonio i Bartolomeo Vivarini, Gentile i Giovanni Bellini, Giorgione, Tiziano, Tintoretto, Jacopo Bassano, Paolo Veronese, Gianbattista Tiepolo, Francesco Guardi (i germans) i Canaletto.

## Referències

* ↑ Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC). 2017 Museo Nacional Thyssen-Bornemisza. Spanish Government. Giovanni Battista Pittoni. . Accessed December 2017
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.291. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 8 desembre 2014].
# Ernest Saint-Charles Cosson

Ernest Saint-Charles Cosson (París, 22 de juliol de 1819 – París, 31 de desembre de 1889) va ser un botànic francès.
Es va doctorar en l'especialitat de cirurgia (1847). Cosson és conegut principalment pels seu treball botànic fet al Nord d'Àfrica, va fer 8 expedicions a Algèria, també estudià la flora de Tunísia. El 1863 va ser elegit president de la Société botanique de France, i de 1873 a 1889, va ser membre de l'Académie des sciences.
Junt amb Jacques Nicolas Ernest Germain de Saint-Pierre (1815–1882), publicà la influent obra Atlas de la Flore des Environs de Paris.

## Algunes obres

* Atlas de la flore des environs de Paris ou illustrations de toutes les espèces des genres difficiles et de la plupart des plantes litigieuses de cette région, 1845
* Introduction à la Flore d'Algérie, etc. (amb Michel Charles Durieu de Maisonneuve), 1854.
* Rapport sur un Voyage botanique en Algérie, de Philippeville à Biskra et dans les Monts Aurès, 1856.
* Instructions sur les observations et les collections botaniques à faire dans les voyages, 1872
* Note sur le projet de création en Algérie d'une mer dite intérieure, 1880
* Forêts, bois et broussailles des principales localités du Nord de la Tunisie explorées, 1883.

## Referències

* ↑ Sociétés savantes de France (biographical and bibliographical information)
* ↑ Google Books Atlas de la Flore des environs de Paris
* ↑ Google Books
* ↑ Google Books Forêts, bois et broussailles des principales localités du Nord de la Tunisie explorées
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Estadi de Bouaké

L'Estadi de Bouaké, també és conegut com Stade de la Paix, és un estadi esportiu de la ciutat de Bouaké, a Costa d'Ivori. Té una capacitat per a 35.000 espectadors.
Va ser inaugurat el 1984 per a ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1984. També serà seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 2023.
És la seu dels clubs ASC Bouaké i Alliance Bouaké

## Referències

* ↑ «Informació i Foto». ceroacero.es. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Informació i Foto». soccerway.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «African Nations Cup 1980» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-08-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Argenton (Òlt i Garona)

Argenton és un municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de Nova Aquitània).
Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| ... | 609 | 550 | 554 | 632 | 612 | 666 | 677 | 625 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 628 | 585 | 589 | 597 | 574 | 552 | 519 | 507 | 476 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 504 | 467 | 471 | 387 | 390 | 428 | 432 | 425 | 352 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 350 | 307 | 298 | 258 | 269 | 268 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Raymond Girardi | PCF |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom.
# Las Cruces

Las Cruces és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2009 tenia 93.570 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Las Cruces tenia 74.267 habitants, 29.184 habitatges, i 18.123 famílies. La densitat de població era de 550,5 habitants per km².
Dels 29.184 habitatges en un 30,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 16% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.375$ i la renda mediana per família de 37.670$. Els homes tenien una renda mediana de 30.923$ mentre que les dones 21.759$. La renda per capita de la població era de 15.704$. Aproximadament el 17,2% de les famílies i el 23,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Las Cruces». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Las Cruces». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Torre Carrals

La Torre Carrals és una torre de guaita situada a la partida Torrecarrals, al municipi de Dénia (Marina Alta), dins d'una propietat privada, sobre un turó a 47 msnm i a uns quatre quilòmetres de la costa, en una plana entre els municipis de Dénia i Ondara. Està declarada Bé d'Interès Cultural.
Construïda entre els segles XVI i XVII, com a element exempt, més tard va ser adossada a una construcció destinada a habitatge. La torre és de planta quadrada, atalussada a la base, d'uns 5 m d'amplada i 12 m d'alçada. De fàbrica de maçoneria, amb les cantonades reforçades amb carreus, amb petites obertures a totes les cares i matacans volats rematant els 4 alçats, dels quals només l'orientat a llevant es conserva íntegre, en els altres tan sols estan les mènsules. L'habitatge adossat emmascara l'accés. L'estat exterior és bo.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1781. Data de consulta: 26 setembre 2024.
* ↑ «La Torre Carrals» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deporte, 28-11-1995.
* ↑ «Torre Carrals». Generalitat Valenciana.
# Tul·lus Cleli

Tul·lus Cleli (llatí: Tullus Cloelius) va ser un ambaixador romà enviat a Fidenes l'any 438 aC.
Els habitants de la ciutat van matar-lo, juntament amb altres tres col·legues, Espuri Anti, Gai Fulcini, i Luci Rosci, a instigació de Lar Tolumni, rei de Veïs. Els quatre ambaixadors van tenir estàtues dedicades a la Rostra, a la ciutat de Roma. Ciceró l'anomena Tul·li Cluïli.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Londres: Walton and Maberly, 1861, p. Vol. I, p. 805.
# Tuman Bay

Tuman Bay és el nom dels següents personatges:
* Tuman Bay I, sultà mameluc d'Egipte (1501)
* Tuman Bay II o Al-Àixraf Tuman-bay, darrer soldà mameluc del Caire de la dinastia burjita o circassiana (1516-1517).