OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carl Meissner

Carl Daniel Friedrich Meissner (1 de novembre de 1800–2 de maig de 1874) va ser un botànic suís.
Va néixer an Berna, Suïssa es deia en realitat Meisner però més tard va canviar l'ortografia del seu nom a Meissner. Va ser professor de botànica a la Universitat de Basilea durant 40 anys. Va publicar l'exhaustiva obra Plantarum Vascularum Genera i publicacions i monografies sobre les famílies Polygonaceae (especialment el gènere Polygonum), Lauraceae, Proteaceae, Thymelaeaceae i Hernandiaceae. Va fer moltes contribucions en la descripció de la flora d'Austràlia respecte a centenars d'espècies australianes dins la família Proteaceae i d'altres famílies a Austràlia, especialment Fabaceae, Mimosaceae i Myrtaceae. També va descriure l'espècie apiàcia endèmica de Catalunya i Andorra anomenada julivert d'isard (Xatardia scabra). Morí a Basilea.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
Hall, Norman. Botanists of Australian Acacias. Australia: CSIRO, 1984. ISBN 0-643-03734-9.
# Casquets (espeleotema)

Els casquets, hemisferes, hemisferoides o cúpules d'esferolita (en anglès cave caps) són un tipus d'espeleotema en forma de caputxa, cúpula o semiesfera que es formen en dipositar-se el carbonat de calci de les aigües embassades a les coves sobre els còdols situats als fons, els quals actuen com a motlle. El dipòsit no cobreix completament els còdols per la qual cosa adopten la forma de casquets. Aquests espeleotemes foren descoberts i descrits per primer cop el 1988 a les coves Kreiselhalle-Malakitdom, al nord d'Alemanya.

## Referències

* ↑ Hill, C.A.; Forti, P. Cave Minerals of the World. National Speleological Society, 1997. ISBN 9781879961074.
Viccionari
# Casa Fuertes (la Pobla de Segur)

La Casa Fuertes és una obra barroca de la Pobla de Segur (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic edifici entre mitgeres, enlairat a dalt d'un turó del nucli antic, amb façanes a sobre de la ribera del Flamicell i al carrer Major. Té cellers, tres plantes d'alçada i golfes. La façana posterior comunica amb l'edifici annex, formant dues galeries amb voladís de la coberta. La façana principal definida per un eix central, té un portal amb una llinda i un gran bloc de pedra, balcó central i una antiga finestra amb gelosia de fusta. A l'interior hi havia un antic molí d'oli.

## Història

És una de les quatre cases primeres cases del vell assentament de la Pobla de Segur, després del desplaçament del nucli del Pui Vell.
A la llinda del portal hi ha la data i la inscripció de l'antiga Casa Jordana.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Fuertes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Genutia de consolibus

Genutia de consolibus va ser una antiga llei romana establerta sota els cònsols Gai Marci Rútil i Quint Servili Ahala l'any 342 aC (411 de la fundació de Roma) a proposta del tribú de la plebs Luci Genuci. Permetia que fossin plebeus els dos cònsols de cada any, que abans havien de ser un de plebeu i un de patrici.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 63 [Consulta: 9 abril 2022].
# Awlad Sliman

Els Awlad Sliman (o Awlad Sleman) foren una tribu del sud d'Algèria que va aconseguir el poder breument al Fezzan el 1831 expulsant l'usurpador Yússuf al-Mukkani (1811-1831).
Els Awlad Sliman procedents d'Aïn Sefra estaven dirigits per Abd al-Djalil Sif al-Nasr (Sayf al-Nasir) ibn Rad (1831-1842). Els otomans van recuperar el domini directe de Trípoli de Líbia el 1835 el mateix any que es va revoltar al front del Awlad Muhammad el seu cap Djumah ibn Khalifa (1835-1842). Els otomans van fer una expedició el 1842 i van matar el Abd al-Djalil en combat i van rebutjar als Awlad Sliman cap a Kanem, on van restar fins al 1911.
# Pena (mitologia)

Pena (en grec antic Ποινή), va ser segons la mitologia grega una personificació de la venjança o del càstig. Se la identifica amb les Erínies, de les quals és companya.
En la mitologia romana, Poena és la mare de les Fúries (les Erínies) i figura entre els dimonis infernals. Era també el càstig que corresponia a una ofensa.
Hi havia una llegenda sobre Pena que la representava com un monstre concret enviat per Apol·lo per a venjar la mort de Psàmate i del seu fill Linus, morts per Crotop. A Pena la va matar Coreb, un heroi de l'Argòlida.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 426. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Bromeliohyla dendroscarta

Bromeliohyla dendroscarta és una espècie de granota de la família dels hílids que es troba a Mèxic. Viu als rius i als boscos muntanyencs humits de les àrees tropicals i subtropicals. Està amenaçada per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ IUCN «Bromeliohyla dendroscarta: IUCN SSC Amphibian Specialist Group» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2020, 21-10-2019. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-2.rlts.t55466a53954731.en.
* ↑ «Bromeliohyla dendroscarta (Taylor, 1940)». Amphibian Species of the World. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ «Bromeliohyla dendroscarta». Integrated Taxonomic Information System ITIS - Report. [Consulta: 11 agost 2024].
# Lleona de Bujalance

La Lleona de Bujalance és una escultura ibera que data del segle v aC. Aquesta escultura, que representa un tipus de felí o un ca, fou possiblement feta en un taller dels turdetans, poble que habitava la Turdetània, regió ibera situada al sud de la península Ibèrica. L'escultura és tallada en pedra calcària de color blanc-groguenca. Té unes dimensions de 62 cm d'altura, 89 cm de llarg i 28 cm de profunditat.

## Història i descripció

Va ser descoberta als anys 1930 en una finca anomenada Los Aguilones, al terme municipal de Bujalance (Còrdova, Andalusia). Es creu que es tracta d'un objecte funerari destinat a acompanyar les restes mortals d'algun personatge poderós de l'època, igual que moltes altres representacions d'animals fantàstics de l'època ibera. Actualment es conserva al Museu Arqueològic i Etnològic de Còrdova.
Es tracta d'una figura zoomorfa amb cap de lleó situada de front. L'animal té les dents atapeïdes, amb la llengua penjant fora de la boca. El cap té forma cúbica i coll llarg. Té una cabellera tractada de forma simètrica, amb crineres llaurades i la cua està enrotllada sobre la cuixa esquerra. No es conserva la part inferior de les potes.

## Referències

* 1 2 3 «Leona de Bujalance». CERES: Red Digital de Colecciones de Museos de España. [Consulta: 9 gener 2016].

## Bibliografia

* Chapa, T., "La escultura zoomorfa ibérica en piedra", Madrid 1980, pàg. 541-543.
* Olmos, R. et alii, "La sociedad ibérica a través de la imagen", Madrid 1992, p. 99.

## Enllaços externs

* Leona de Bujalance, CERES: Red Digital de Colecciones de Museos de España.
# Doctor Deseo

Doctor Deseo és un grup de rock basc sorgit a Bilbao el 1986.

## Discografia

* 1987 - Doctor Deseo
* 1989 - Tan cerca del cielo
* 1992 - Fugitivos del paraíso
* 1995 - Gotas de dolor... un charco de olvido
* 1998 - Hay cuentos aún por inventar
* 2000 - Atrapado en tu silencio... de incertidumbres y caricias
* 2002 - Suspira.. y conspira
* 2004 - Rómpeme con mil caricias, cielo... rómpeme
* 2005 - Metamorfosis (básicamente lento) (CD+DVD)
* 2006 - Detras de los espejos rotos
* 2008 - Sexo, ternura y misterio
* 2010 - Deseo, cartografía imposible
* 2012 - Al amanecer... seguir soñando

## Enllaços externs

* Web oficial de Doctor Deseo
# Chambersburg

Chambersburg és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2008 tenia 18.302 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chambersburg tenia 17.862 habitants, 7.722 habitatges, i 4.386 famílies. La densitat de població era de 1.003,9 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 7.722 habitatges en un 24,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,2% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 43,2% no eren unitats familiars. En el 37,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.336 $ i la renda mediana per família de 40.352 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.803 $ mentre que les dones 21.548 $. La renda per capita de la població era de 19.278 $. Entorn del 9,8% de les famílies i el 12,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chambersburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chambersburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Castellania de Bruges

La castellania de Bruges (sovint esmentada com a vescomtat de Bruges) fou una jurisdicció feudal del comtat de Flandes creada al segle xi al castell de Bruges, prop del petit port del mateix nom, castell que defensava aquesta part del comtat de Flandes.
El primer castellà fou Robert, nomenat per carta del dia 1 d'abril del 1046. El següent fou Bauldrà que exercia el 1067 que es va casar amb Deda; Bauldrà fou mort per Erembald que es va casar amb la vídua i va assolir la castellania i va morir no abans del 1089. Va tenir cinc fills dels quals el gran, Robert el va succeir; es va casart dues vegades i apareix per darrer cop en carta de privilegis per l'abadia de Voormezeele el 19 de gener del 1109.
El seu fill gran, Gualter, del primer matrimoni, el va succeir i va governar fins que va morir el 1115. A la seva mort l'herència retornava als germans de Robert; el fill Lambert ja havia mort (vers 1111) i va passar al tercer Desideri Hacket que només va viure un any morint l'1 de febrer de 1117 sense deixar fills. Segurament els seus germans Ulfric i Bertulf haurien mort o serien religiosos i la castellania va retornar al comte de Flandes.
Aquest la va cedir a Raül o Rodolf II de Nesle que la va tenir fins a la seva mort entre 1153 i 1160. La castellania la va heretar el seu fill Conó que el 1178 a la mort d'Ives o Ivo III de Nesle (el seu oncle, germà del seu pare Raül) va heretar el comtat de Soissons. Conó va morir el 1180; estava casat (abans de 1164) amb Agata de Pierrefonds, però no va tenir fills i el va succeir el seu germà Joan, castellà de Bruges, senyor de Nesle, de Falvy i de Hérelle, casat amb Elisabet de Peteghem, mentre el comtat de Soissons passava a un altre germà, Raül (III).
Joan va morir un 14 de juliol entre 1197 i 1200. El va succeir el seu fill Joan II, mort el 22 de desembre de 1239 que va vendre la castellania a la comtessa Joana de Flandes el 1234. Estava casat amb Eustàquia de Saint Pol (filla d'Hug IV de saint Pol).

## Llista de castellans o vescomtes

* Robert 1046- ?
* Bauldrà vers 1067
* Erembald ?-1109
* Gualter 1109-1115
* Desideri Hacket 1115-1117
* Raül o Rodolf II de Nesle 1117-1153/1160
* Conó de Nesle 1153/1160-1180
* Joan I de Nesle 1180-1197/1200
* Joan II 1197/1200-1234
* Venuda a Joana de Flandes el 1234, integrada al comtat de Flandes.

## Referències

Castellans de Bruges
# Germán Gómez Gómez

Germán Gómez Gómez (Santander, 5 de gener de 1914 - Madrid, 22 de març de 2004) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1940.
Havia jugat al Tolosa i al Racing de Santander abans de la guerra civil. Durant la mateixa va ser jugador del Club Aviación Nacional, que posteriorment esdevingué Atlético Aviación i Atlètic de Madrid. Al conjunt blanc-i-vermell hi jugà durant 8 temporades. Acabà la seva carrera novament al Racing.
Fou sis cops internacional amb la selecció espanyola.
Fou entrenador a la Gimnástica de Torrelavega la temporada 1952–53.

## Palmarès
### Atlètic de Madrid

* Lliga espanyola de futbol masculina: 1939–40, 1940–41

## Referències

* ↑ Germán Gómez, un histórico del Atlético de Madrid El País
* ↑ Germán Gómez Gómez a BDFutbol
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2010-01-02. [Consulta: 21 juliol 2010].
* ↑ Germán Gómez Gómez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Germán Gómez Gómez Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# Astyanax unitaeniatus

Astyanax unitaeniatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garutti, V. 1998. Descrição de uma espécie nova de Astyanax (Teleostei, Characidae) da Bacia do Tocantins, Brazil. Iheringia, Sér. Zool., Porto Alegre Núm. 85: 115-122.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chuva Braba

Chuva Braba (portuguès Pluja forta) és una novel·la publicada en 1956 per l'escriptor capverdià Manuel Lopes. El llibre fou guardonat amb el premi Fernão Mendes Pinto. Junt amb Claridade, Baltazar Lopes participà amb Manuel Lopes i Jorge Barbosa amb membres fundadors de la revista i el nom del moviment literari del mateix nom.
El llibre fou traduït a l'anglès per Rosendo Évora Brito, titulat Wild Rain, publicat en 1982 i reeditat en 1994.

## Referències

* ↑ «Vertentes da Insularidade na Novelística de Manuel Lopes». Centro de Estudos Africanos da Universidade do Porto, 2007.
# Chan Chan

Chan Chan és un lloc arqueològic de la regió peruana de La Libertad, al nord de Trujillo. Està inscrit en la llista del Patrimoni de la Humanitat des del 1986; està també, des del mateix any, inscrit en la llista del Patrimoni de la Humanitat en perill.
D'una superfície d'uns 28 km², Chan Chan va ser construït per Chimor (l'imperi dels chimú), una civilització intermediària tardana que es va desenvolupar sobre les ruïnes de la civilització mochica. La ciutat de terra (en adob) de Chan Chan va ser construïda cap a l'any 1300, i va ser una capital imperial fins que Chimor va ser conquerida per l'Imperi Inca al segle xv. És la ciutat precolombina més gran d'Amèrica i va arribar a tenir aproximadament 30.000 habitants.
Amb la conquesta pels inques, la ciutat va romandre més o menys intacta, però amb l'arribada dels espanyols va començar el saqueig, i actualment les restes es conserven en museus.
La capital chimú està composta de nou unitats arquitectòniques conegudes com a residències o palaus reials. En cadascuna d'aquestes, hi havia un túmul funerari amb nombroses ofrenes i cambres plenes de ceràmica, teixits i joies. Cadascuna d'aquestes unitats té una configuració rectangular, amb una entrada sobre el seu costat septentrional, d'altes muralles, i un laberint. El palau Tschudi és l'única zona restaurada de Chan Chan.
Les muralles han estat construïdes en maons de tova recoberts d'un ciment lleuger, en el qual han estat gravades les decoracions. Algunes són representacions realistes d'ocells, peixos, i petits mamífers. D'altres són representacions més estilitzades dels mateixos objectes. Mentre que, en les civilitzacions més antigues, els agradava crear representacions felines o antropomòrfiques, l'estil chimú té una preferència pels motius marítims. Els gravats de Chan Chan representen peixos, pelicans i xàrcies de pesca. Chan Chan, contràriament a altres ruïnes peruanes, es troba, en efecte, a prop de l'oceà Pacífic.
La ciutat ha estat durament afectada per l'erosió generada pel Niño, que provoca importants precipitacions de pluja i inundacions sobre la costa peruana. Els visitants entren, generalment, pel complex Tschudi (batejat amb el nom d'un explorador suís), una de les últimes ciutadelles construïdes. Hi ha, igualment, altres ruïnes chimú i moche als voltants de Trujillo.

## Bibliografia

Art of the Andes, from Chavin to Inca. Rebecca Stone Miller, Thames and Hudson, 1995.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Chan Chan Archaeological Zone» (en anglès). [Consulta: 28 febrer 2017].

## Enllaços externs

* UNESCO Centre del patrimoni mundial.
* History Channel Classroom: Chan Chan Arxivat 2008-07-20 a Wayback Machine..
# Chronicon Paschale

El Chronicon Paschale ('Crònica Pasqual'), Chronicum Alexandrinum, Constantinopolitanum o Fasti Siculi és una crònica romana d'Orient del segle vii que narra els esdeveniments des de la creació d'Adam fins al regnat d'Heracli, incloent-hi anècdotes i curiositats excèntriques i des d'un punt de vista religiós. L'autor és un clergue desconegut i s'hauria basat en fonts historiogràfiques de l'època ben conegudes: Eusebi de Cesarea, Joan Malales, els Fasti romans o Sext Juli Africà. El manuscrit més complet que conserva l'obra data del segle x i té passatges mutilats. N'hi ha un parell d'edicions (grec original i traducció llatina) consultables.

## Referències

* ↑ Whitby, Mary. «Chronicon paschale». A: The Encyclopedia of Ancient History (en anglès). John Wiley & Sons, Inc., 2012-10-26. DOI 10.1002/9781444338386.wbeah03045. ISBN 9781444338386.
* ↑ Rader, M. Chronicon Alexandrinum Idemque Astronomicum Et Ecclesiasticum, (vulgo Siculum seu Fasti Siculi) (en llatí). Ex formis Annæ Bergiæ viduæ., 1615, p. 171 [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Dindorf, L.A.. Chronicon paschale (en alemany). E. Weber, 1832 [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Chronicon Paschale: (en alemany). Ed. Weberi, 1832 [Consulta: 27 març 2022].
# Ciríac II

Ciríac II (en llatí: Cyriacus II, en grec antic: Κυριάκος Β') va ser patriarca de Constantinoble de l'any 595 al 606.
Havia estat ecònom (οἰκονόμος) de la gran església de Santa Sofia, segons diu el Chronicon Paschale. Quan va prendre possessió es va anomenar Bisbe ecumènic, i Gregori el Gran, papa de Roma, va rebre els legats que Ciríac li va enviar per anunciar el seu nomenament. Per respecte a Ciríac i per no pertorbar la pau de l'església va acceptar la consagració però li va enviar una carta on l'advertia de que no provoqués divisions, per l'ús del qualificatiu ecumènic. Sembla que personalment eren amics.
Ciríac no devia escoltar les peticions de Gregori, perquè el papa va escriure després tant a Gregori com a l'emperador Maurici, on deia que no podia permetre que els seus legats tinguessin comunicació amb Ciríac mentre mantingués el títol d'ecumènic. En l'última d'aquestes cartes compara l'ús del títol amb el pecat que comet l'Anticrist, un orgull sense límit. En una carta a Anastasi d'Antioquia, Gregori defensa la seva conducta per la malifeta de Ciríac contra tots els altres patriarques per haver pres aquell títol, i recorda a Anastasi que no tan sols els heretges sinó també els heresiarques havien estat abans patriarques de Constantinoble. Malgrat tot, Ciríac va conservar el títol, i sembla que va convocar, o havia pensat en convocar, un Concili per autoritzar-ne l'ús, ja que el papa Gregori va escriure una carta a Eusebi, bisbe de Tessalònica, i a altres bisbes dient-los-hi que estava assabentat de la convocatòria d'un Concili a Constantinoble i demanant-los que no cedissin a les pressions de Ciríac i es negessin a recinèixer aquell títol ofensiu.
Sembla que Ciríac va jugar algun paper en la revolta de Flavi Focas, que va finalitzar amb la mort de l'emperador Maurici. Devia tenir encara influència perquè en la coronació de Focas com a emperador li va exigir una declaració de fe ortodoxa i el compromís de no molestar l'església. Focas, potser per contrarestar la seva influència, va acordar amb el papa Bonifaci III que no hi hauria cap més bisbe ecumènic que el papa de Roma.
Ciríac va morir l'any 606, i era una persona considerada piadosa i sense enemics directes.

## Referències

* ↑ Wace, Henry (et al.) (eds.). A Dictionary of Christian Biography and Literature to the end of the sixth century A.D., with an account of the principal sects and heresies. Londres: John Murray, 1911, p. 233-234.
# Charmois (Territori de Belfort)

Charmois és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 289 habitants.

## Geografia

Es troba a la riva dreta de la Bourbeuse, a 11 km de Belfort, capital del département.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 116 | 121 | 115 | 203 | 227 | 261 | 289 |