OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jueus per Jesús

Jueus per Jesús (en anglès: Jews for Jesus) és un grup jueu messiànic que creu que Jesús de Natzaret és el Messies jueu promès del Poble d'Israel. L'organització "Jueus per Jesús" fou creada per Moishe Rosen a San Francisco en 1973. David Brickner és el cap actual de l'organització des de 1996. Com tots els altres grups que formen part del judaisme messiànic, aquests jueus comparteixen totes les creences bàsiques dels cristians, tot i que sense abandonar la tradició jueva, i estan convençuts que el Poble d'Israel (Am Yisroel) segueix essent el Poble de l'Aliança.

## Referències

* ↑ «Jueus per Jesús». Arxivat de l'original el 2017-07-16. [Consulta: 24 juliol 2017].
# Nicolás Combarro

Nicolás Combarro (La Corunya, 1979) és un fotògraf i artista espanyol.

## Biografia

Va estudiar a Santiago i comunicació audiovisual en la Universitat Complutense Madrid entre 2000 i 2006. Va realitzar la seva primera exposició col·lectiva a la Sala Butzlab d'Hamburg en 2005 i individual en la galeria Moriarty de Madrid. En 2004 va crear al costat del també fotògraf Alberto García-Alix i el seu germà Carlos García-Alix la productora “No hay penas”. Amb ells va participar en la mostra en el Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia "De donde no se vuelve" el 2008. Com s documentalista, ha realitzado el 2017 Alberto García-Alix: la línea de sombra, seleccionada al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià i premi al millor documental al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc.

## Premis

* Primer premi de fotografia INJUVE 2006
* IV Premi de Fotografia El Cultural en 2006
* Premi Festival OFF Saab de Photoespaña 08.

## Referències

* ↑ «Nicolás Combarro, Galería Moriarty». Arxivat de l'original el 7 de junio de 2010. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ La película "Carmen y Lola" gana el Festival Cinespaña de Toulouse, La Vanguardia, 13 d'octubre de 2018
* ↑ Lafont, Isabel: "Esculpir con la cámara" en El País, 01/07/08

## Enllaços externs

* Nicolás Combarro - Lloc web oficial
# Estació de Torreblanca (Renfe)

* Per a l'estació de Trambaix de Sant Just Desvern vegeu Estació de Torreblanca
Línia de mitjana distància 50 :
Torreblanca és una estació de la Línia 7 (Regional País Valencià) de la xarxa de Mitjana Distància Renfe del País Valencià situada al sud-est del nucli urbà de Torreblanca, una mica allunyada d'aquest, a la comarca de la Plana Alta de la província de Castelló. L'estació es troba a la línia del Corredor Mediterrani, per la qual cosa passen molts trens de llarg recorregut sense parar. El 2019 Renfe va acceptar un projecte de millora d'accessibilitat i de modernització de l'estació i de la infraestructura envoltant.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mitjana Distància de Renfe |||||
| València-Nord | Orpesa | 50 | Alcalà de Xivert | Tortosa Barcelona-Estació de França |

## Vegeu també

* Línia 7 (Regional País Valencià)
* Trens regionals del País Valencià
* Renfe Operadora

## Referències

* ↑ Losada, A. «Renfe invertirà fins a 3,7 milions en l'estació de Torreblanca». Diari de Terrassa.
# White Oak

«White Oak» té aquests significats:
* White Oak (Carolina del Nord)
* White Oak (Maryland)
* White Oak (Ohio)
* White Oak (Oklahoma)
* White Oak (Pennsilvània)
* White Oak (Texas)
* White Oak East, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* White Oak West, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio
# Múscul escalè mitjà

El múscul escalè mitjà (musculus scalenus medius) és un dels tres parells de músculs escalens i el més llargs dels tres. És un múscul que s'insereix en el tubercle anterior de la segona a la sisena vèrtebra cervical (CII-CVI) així com en l'apòfisi transversa de la setena vèrtebra cervical (CVII).
Se situa darrere del múscul escalè anterior i arriba fins al canal transvers. El cos muscular, d'origen format per sis llengüetes, es dirigeix cap avall i lateralment. S'insereix en la cara superior de la primera costella per darrere del solc de l'artèria subclàvia i emet un fascicle per la cara superior externa de la segona costella.

## Imatges

* Posició del múscul escalè mitjà. Animació.
* Imatge fixa.
* Insercions en la primera costella de la dreta.
* Tall horitzontal del coll (C VI). L'escalè anterior és visible al centre, en verd.
* Múscul escalè mitjà
* Múscul escalè mitjà

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 1r febrer 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Músculs escalens
* Múscul escalè anterior
* Múscul escalè posterior

## Enllaços externs

* LUC sa
* scalenus+anterior+muscle al Diccionari d'eMedicine
# Pselliophorus

Pselliophorus és un dels gèneres d'ocells, de la família dels emberízids (Emberizidae).

## Taxonomia

Estudis recents filogenètics (Klicka et al. 2014) mostren que aquest gènere realment està inclòs dins d'Atlapetes la qual cosa implica que la seva desaparició és qüestió de temps.
El fet de ser un estudi recent, hi autoritats taxonòmiques que ja reconeixen aquest canvi i d'altres no encara.
* Pselliophorus luteoviridis - toquí cuixagroc verd.
* Pselliophorus tibialis - toquí cuixagroc negre.

## Referències

* ↑ Klicka, John; Keith Barker, F.; Burns, Kevin J.; Lanyon, Scott M.; Lovette, Irby J. «A comprehensive multilocus assessment of sparrow (Aves: Passerellidae) relationships» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 77, 01-08-2014, pàg. 177–182. DOI: 10.1016/j.ympev.2014.04.025.
* ↑ «Merge Pselliophorus into Atlapetes» (en anglès americà). American Ornithological Society, 2019. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «Atlapetes tibialis (Yellow-thighed Finch)» (en anglès). Avibase. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List 14.1» (en anglès). IOC. DOI: 10.14344/IOC.ML.14.1. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «Pselliophorus (Ridgway, 1898)» (en anglès americà). ITIS. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «New World sparrows, bush tanagers» (en anglès). IOC World Bird List v13.2g. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «HBW / BirdLife Taxonomic Checklist v8 (current version)» (en anglès). BirdLife Data Zone. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World, Volume 2: Passerines» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2024].
# Luis Brezzo Paredes

Luis Brezzo Paredes (Montevideo, 20 de març de 1939 - ibídem, 20 de setembre de 2002) va ser un empresari i polític uruguaià, pertanyent al Partit Colorado.

## Biografia

Empleat en el sector bancari, va ser dirigent de l'Associació d'Empleats Bancaris de l'Uruguai (AEBU). També va estudiar enginyeria i va treballar com a periodista.
El 1985, en restaurar-se la democràcia al país, va ser nomenat director de la Direcció Nacional de Treball, òrgan dependent del Ministeri de Treball i Seguretat Social, la titularitat del qual ocupava Hugo Fernández Faingold. El 1989 va substituir a aquest davant l'esmentat càrrec, romanent en el càrrec durant els darrers mesos de la presidència de Julio María Sanguinetti.
Fundador i dirigent del Fòrum Batllista, durant les eleccions de 1994, en les quals Sanguinetti va obtenir un nou mandat presidencial, va ser elegit senador. Va assumir aquesta banca fins al 1999, quan Sanguinetti el va nomenar ministre de Ramaderia, Agricultura i Pesca.
Durant les eleccions d'octubre de 1999 va ser elegit novament senador. En març de 2000, el nou president Jorge Batlle el va nomenar ministre de Defensa Nacional, ocupant el càrrec fins a la seva mort dos anys després.

## Referències

* ↑ Carta de los senadores del Encuentro Progresista al ministro Luis Brezzo, radioespectador.com [Consultat: 22/08/2001] (castellà)

## Enllaços externs

* Imatge de Luis Brezzo - larepublica.com.uy
# Juan Antonio Payno

Juan Antonio Payno (Madrid, 1941) és un escriptor i economista espanyol. A l'edat de 19 anys va escriure la seva primera novel·la, El curso, amb la qual va guanyar el premi Nadal de 1961. Però, ben aviat, va abandonar la literatura per dedicar-se a la tasca docent. Doctor en Economia, va ser catedràtic d'Estructura Econòmica a la Universitat Complutense de Madrid, la Universitat del País Basc i la Universitat de Valladolid, i finalment a una de privada, fins que 35 anys després va publicar la seva segona obra: Romance para la mano diestra de una orquesta zurda. Va ocupar també diversos càrrecs en Serveis d'Estudis i al CSIC.

## Obra

* El curso (1962). Premi Nadal de novel·la.
* Romance para la mano diestra de una orquesta zurda (1997)

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «'El curso del escándalo» (en castellà). El País [Madrid], 06-10-1997. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «📌 Juan Antonio Payno» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-08-27. [Consulta: 7 gener 2020].
# Numa Andoire

Numa Andoire (Coursegoules, 19 de març de 1908 - Antíbol, 2 de gener de 1994) fou un futbolista francès de la dècada de 1930.
Formà part de la selecció francesa que participà en el Mundial de 1930, però no arribà a debutar-hi. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Olympique Antibes, OGC Nice, Red Star Olympique, AS Cannes, FC Nancy, Toulouse FC i Olympique Antibes novament.
Un cop retirat exercí d'entrenador als clubs Olympique Antibes, i OGC Nice.

## Palmarès

* Campionat francès de futbol:
** 1950-51, 1951-52
* Copa francesa de futbol:
** 1952

## Referències

* ↑ Perfil Arxivat 2008-10-20 a Wayback Machine. a redstar93
* ↑ Perfil a allezredstar.com
* ↑ France - Trainers of First and Second Division Clubs a RSSSF
* ↑ Entrenadors Nice Arxivat 14 November 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. a unecatef.fr
# Església de la Mare de Déu de Ljeviš

L'església de la Mare de Déu de Ljeviš, del segle xii, és a la ciutat de Prizren, a Kosovo. És un temple ortodox serbi, dedicat a la Dormició de la Mare de Déu. S'ha considerat que el bisbat esmentat en una carta de Basili II el 1018, estava establert en aquesta església o monestir. L'església original fou destruïda durant el segle xii. Fou reconstruïda per Stefan Uroš Milutin entre 1307 i 1308, com ho testimonia una inscripció al mur exterior de l'absis central:
| « | Jo, Stefan Uroš, rei creient de les terres sèrbies i el litoral, besnet de Sant Simeó Nemanja i gendre de l'emperador grec Andronic Paleòleg, he restaurat l'església de la Mare de Déu de Ljeviš a partir dels seus fonaments, i jo, Damià, humil bisbe de Prizen, hi he contribuït (estiu 1307) | » |
Sota domini otomà, i després del “gran èxode” dels serbis, el 1737 va ser transformada en mesquita, essent anomena Atik (l'antiga). Tot i que van afegir un minaret al complex, els turcs no van destruir l'església, i recobriren els frescs de manera que després de l'alliberament de Prizren, el 1912, i en tornar a esdevenir un temple cristià, les valuoses pintures es van poder recuperar. Des de juny de 1999, l'Església és vigilada per les forces de la KFOR, degut a la inestabilitat política de la zona. Tanmateix, fou cremada l'any 2004 per assaltants albanesos. L'any 2006 la UNESCO va declarar l'església Patrimoni de la Humanitat, i la va incloure en la Llista del Patrimoni de la Humanitat en perill.

## Referències

* 1 2 3 Jevtik, Athanase. Memorandum sur le Kosovo et la Metochie, Assamblee des Evêques de l'Eglise Orthodoxe Serbe, Paris, 2004, p.223-224 (francès)
* ↑ Almenys 17 esglésies i monestirs serbis ortodoxos han estat destruïts a Kosovo des de dimecres , Europa Press, Vilaweb, 19 de març 2004 (data d'accés: 12-02-09).
* ↑ World Heritage Committee puts Medieval Monuments in Kosovo on Danger List and extends site in Andorra, ending this year's inscriptions, UNESCO, 13 de juliol 2006 (data d'accés: 08-02-09) (anglès)

## Enllaços externs

* L'església de la Mare de Déu de Ljeviš- Blago Fund
* L'església de la Mare de Déu de Ljeviš a Kosovo.net Arxivat 2015-03-06 a Wayback Machine. (serbi) (anglès)
# White Mountains (Arizona)

Les White Mountains d'Arizona són una serralada i una regió muntanyosa a la part oriental de l'estat, a prop de la frontera amb Nou Mèxic, és una continuació des de l'oest de la zona de transició d'Arizona-Marge Mogollón amb boscos de pi i roure madrense, i la seva vora s'acaba a l'oest de Nou Mèxic. Les White Mountains són una part de les terres altes de l'altiplà del Colorado, al nord-est d'Arizona, la nació Navajo, amb la resta de l'altiplà a l'est de Utah, al nord-oest de Nou Mèxic i al sud-oest del Colorado. Les comunitats properes que s'inclouen són: Show Low, Pinetop-Lakeside, Greer, Springerville, Eagar i McNary. Bona part de l'àrea es troba dins de la Reserva índia Fort Apache.
El cim més alt és el Mount Baldy, amb una elevació de 3.477 m. Les muntanyes són drenades al sud per diversos afluents del Salt River, i al nord pel Little Colorado River. Hi ha diversos llacs petits.
La part de les White Mountains que estan a fora de la reserva es troba al Bosc Nacional Apache-Sitgreaves.
* Regions fisiogràfiques d'Arizona
* Bosc Nacional Apache-Sitgreaves a prop de Luna, Nou Mèxic
* Flors silvestres a prop d'Alpine, Arizona

## Referències

* ↑ Hogan, C Michael. «Arizona Mountains forests». The Encyclopedia of Earth, May 9, 2014,. [Consulta: 1r setembre 2024].
* ↑ Mohlenbrock, Robert H. This Land: A Guide to Western National Forests (en anglès). University of California Press, 2006-03-09, p. 21. ISBN 978-0-520-23967-8.
* ↑ Musgrove, RH; Cooley, ME. A reconnaissance of lakes and proposed lake sites in the White Mountains, Fort Apache Indian Reservation, Arizona. No. 66-91. 1966.. United States Departement Interior-Geological Survey, 1966.
* ↑ Kessel, William B. «White Mountain Apache Reflections». Journal of the Southwest, 47, 1, 2005, pàg. 57–69. ISSN: 0894-8410.
* ↑ Hull, Tim; Guides, Moon Travel. Moon Arizona & the Grand Canyon: Road Trips, Outdoor Adventures, Local Flavors (en anglès). Avalon Publishing, 2024-07-30. ISBN 979-8-88647-029-1.

## Enllaços externs

* Foto de satèl·lit de Google Maps
# Nahr Isa

Nahr Issa (oficialment Nahr Issa ibn Alí) era un dels quatre canals de Bagdad a l'edat mitjana; els altres tres eren el nahr al-Màlik, el nahr as-Sarsar i el nahr as-Sarat. Desaigua al Tigris a l'oest de la ciutat després de regar un districte anomenat Firuz Sabur. Derivava de l'Eufrates i podia ser navegat per vaixells grans. Fou construït vers el 925 i marcava el límit sud de Bagdad. No en queda rastre.

## Bibliografia

* Ibn Serapion, Description of Mesopotamie and Baghdad, Londres, 1895.
# Província d'Ömnögovi

Ömnögovi (Өмнөговь, 'Gobi del Sud' en mongol) és una de les 21 províncies (aimags) de Mongòlia. La seva capital és la ciutat de Dalanzadgad. Ocupa una superfície de 165.380 km², és l'aimag més extens de Mongòlia, i té una població (2008) de 50.681 habitants. Presenta gran riquesa minera, incloent l'or i el coure. Hi ha oasis on es practica l'agricultura. Té atractius turístics com els penya-segats en flames, el Parc Nacional Gobi Gurvansaikhan i Khongoryn Els -“Les dunes de sorra que canten”. Disposa de l'aeroport de Dalanzadgad (ZMDZ/DLZ) amb vols a (i des de) Dalanzadgad.

## Galeria

* Paisatge d'Ömnögovi
* A Khulan (ase silvestre de Mongòlia) al Gobi d'Ömnögovi
* Oasi Dal
* Cultius a l'oasi de Dal

## Enllaços externs

* Ömnögovi aimag official website (en mongol) Arxivat 2007-06-13 a Wayback Machine..
# Luque

Luque és un municipi de la província de Còrdova, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 3.311 habitants. La seva extensió superficial és de 141 km² i té una densitat de 23,5 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 33′ N, 4° 16′ O. Està situada a una altitud de 662 metres i a 74 quilòmetres de la capital de província, Còrdova.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 3.422 | 3.397 | 3.364 | 3.363 | 3.332 | 3.286 | 3.271 | 3.265 | 3.311 | 3.292 |

## Enllaços externs

* Luque - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia (castellà)
# Juan Balboa Boneke

Juan Balboa Boneke (Rebola, Guinea Espanyola, 9 de juny de 1938 – València, 10 de març de 2014) va ser un escriptor en castellà i polític de Guinea Equatorial. Va estudiar a l'Escola Superior de Santa Isabel i a l'escola social de Granada.
Va ser ministre durant el govern de Teodoro Obiang Nguema, fins que, desencantat amb la dictadura, va decidir exiliar-se a Mallorca. En la seva etapa a Mallorca, va tenir diversos fills posteriorment no reconeguts, entre ells la cantant Concha Buika i el periodista i batle d'Alaró, Guillem Balboa Buika. Va treballar al banc Central i com a professor al col·legi privat CIDE.
En els seus últims anys va residir a Paterna en qualitat d'exiliat polític, al costat de la seva esposa Almudena Banké Bochita, principal musa d'una de les seves grans antologies poètiques, Requiebros. Filla seva va ser Almudena Fidela Balboa Banké (Malabo, Guinea Equatorial, 1985).
Va morir a València el 10 de març de 2014 per problemes renals, agreujats per una depressió de tres anys provocada per la mort de la seva esposa.

## Obra

* ¿A dónde vas Guinea?, Palma, 1978.
* O Boriba (El exiliado), 1982.
* Desde mi vidriera, 1983.
* El Reencuentro: El retorno del exiliado, Ediciones Guinea, D.L. 1985 (Fuenlabrada: Anzos).
* Sueños en mi selva: (antología poética), Centro Cultural Hispano-Guineano, D.L 1987.
* La transición de Guinea Ecuatorial: historia de un fracaso, Madrid: Labrys 54, 1996.

## Referències

* 1 2 Villarejo, E. «Placido Mico critica la formacion del Gobierno guineano en el exilio» (en castellà). ABC.es, 10-10-2003. Arxivat de l'original el 3 de març 2012. [Consulta: 18 setembre 2012].
* ↑ Comacho, Ana. «Obian: "Ni el Rey ni González son culpables"». El Pais, 28-02-1988. [Consulta: 18 setembre 2012].
* ↑ «Ha muerto esta mañana, en Valencia, el... - Radio Macuto Guinea Ecuatorial - Facebook». [Consulta: 26 desembre 2014].
# Numae

Les lex Numae van ser diverses lleis atribuïdes tradicionalment al rei Numa Pompili. Segons la llegenda, en morir Ròmul, els romans el van escollir perquè era el candidat en qui més confiaven perquè vetllés pels interessos comuns de totes les tribus de la ciutat. Amb el temps, molts fets i reformes li van ser atribuïts en els mites fundacionals del Regne de Roma, que molt probablement no eren el fet d'una sola persona ni d'un sol regne.
S'han considerat fins a onze possibles lleis, nou de les quals es considera que les va dictar ell mateix:
* La que prohibia representar els déus en formes corporals. Aquesta llei va estar vigent un segle i mig.
* La que determinava en els sacrificis l'ús de la sal.
* La que ordenava libacions amb vi i detallava en quines qualitats s'havia d'utilitzar.
* La que regulava quins peixos es podien oferir als déus.
* La que prohibia a les dones tocar l'altar de Juno, i si ho feien les imposava la pena de sacrificar una ovella que no hagués estat esquilada.
* La que tractava de les despulles sagrades (opimae) ofertes en sacrifici.
* La que encarregava al deu Terminus la protecció dels límits dels terrenys, i encarregava els càstig dels infractors al mateix deu, càstig extensiu als bous que llauraven.
* La que establia la pena de mort pel que matava un home lliure.
* la que prohibia a un home vendre al seu fill si aquest darrer ja s'havia casat.
Una tradició recollida per William Smith deia que els llibres sagrats de Numa Pompili van ser enterrats amb ell a la seva tomba, i que uns cinc-cents anys després es van descobrir. Eren set llibres escrits en llatí sobre dret religiós (de jure pontificum) i uns altres set en grec sobre filosofia. Es van portar davant del senat, que va ordenar cremar els llibres en grec i va conservar els dedicats a les lleis religioses. És una llegenda que pretén donar autoritat a les disposicions cerimonials de la religió romana.

## Referències

* ↑ Luci Anneu Flor. Epitome de Titus Livi, bellorum omnium annorum DCC, p. I, 2.1..
* ↑ Villalba i Varneda, Pere. «La monarquia sabina». A: Roma a través dels historiadors clàssics. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 1996, p. 73-78. ISBN 9788449006999.
* ↑ Oller i Guzmán, Joan. «Els reis de Roma». A: Breu història de l'antiga Roma. Barcelona: Editorial UOC, 2013. ISBN 9788490297872.
* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 118-119 [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ Smith, William (ed.). «Numa Pompilius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 24 abril 2022].
# Etli yaprak sarma

Etli yaprak sarma o Etli yaprak sarması (ambdues versions signifiquen sarma de fulles amb carn en turc) és un plat a la cuina turca que es tracta de sarmas de fulles de vinya farcides de carn vermella. És un plat calent i generalment es menja amb una salsa de iogurt amb all. A la cuina turca també existeixen "zeytinyağlı yaprak sarma" que són unes sarmas que s'omplen de "iç pilav", un tipus d'arròs pilaf turc, i es mengen fredes, amb unes gotes de suc de llimona a sobre. En algunes parts de Turquia quan un plat de sarma és amb carn (i no amb arròs) de vegades se l'anomena "dolma".

## Vegeu també

* Dolma
* Kara lahana sarma

## Referències

* ↑ Aşçı Sırrını Verdi de Şükran ÖZCAN
* 1 2 Yemek kitabı de M. Sabri Koz
# Wipptal

Wipptal (italià Alta Valle Isarco, ladí Auta Val dl Isarch) és un districte de Tirol del Sud, format per sis municipis de la vall del riu Eisack, i fou creada el 1980 a partir del d'Eisacktal. És el més petit dels districtes sudtirolesos i pren el nom de la vall homònima (Vall de Wipptal), a la qual pertany culturalment. La capital i centre més important és Sterzing.

## Municipis

* Brenner - Brennero
* Freienfeld - Campo di Trens
* Franzensfeste - Fortezza
* Ratschings - Racines
* Pfitsch - Val di Vizze
* Sterzing - Vipiteno

## Enllaços externs

* Web oficial del districte de Wipptal
# Museu Lituà d'Etnocosmologia

El Museu Lituà d'Etnocosmologia (en lituà: Lietuvos etnokosmologijos muziejus) és un observatori i el museu etnocosmològic a Kulionys poble situat a 12 km de Molėtai i a uns 70 quilòmetres al nord de Vílnius, Lituània. És el primer museu d'aquest tipus en el món. Va ser establert el 15 de març de 1990 al costat de l'Observatori Astronòmic de Molėtai.

## Referències

* ↑ «Lithuanian Museum of Ethnocosmology». Arxivat de l'original el 2012-05-19. [Consulta: 17 octubre 2013].
* ↑ www.muziejai.lt Museus de Lituània
* ↑ «Lietuvos astronomijos istorija». [Consulta: 17 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Informació turística del centre a Molėtai
# Província de Bernardino Bilbao

La província de Bernardino Bilbao és una de les 16 províncies del Departament de Potosí, a Bolívia. La seva capital és Arampampa.
# Juan Barrera

Juan Barrera (Ocotal, 2 de maig de 1989) és un exfutbolista nicaragüenc de la dècada de 2000.
Fou 48 cops internacional amb la selecció de Nicaragua.
Pel que fa a clubs, destacà a Real Estelí, Walter Ferretti, Tauro, Deportivo Petare, SC Rheindorf Altach i Communicaciones FC.

## Referències

* ↑ Juan Barrera Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ UNCAF (Qualifying Tournament for Gold Cup) 2009 – Details Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine. – RSSSF
* ↑ Copa Centroamericana 2011 (UNCAF Nations Cup) Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine. – RSSSF
* ↑ CONCACAF Championship, Gold Cup 2009 – Full Details Arxivat 2014-07-26 a Wayback Machine. – RSSSF
* ↑ Barrera al Tauro FC Arxivat 2013-12-15 a Wayback Machine. – Pinolero Sports (castellà)
* ↑ Barrera gustó en el Tauro FC – La Prensa (castellà)
* ↑ Juan Barrera al Estelí Arxivat 2013-12-17 a Wayback Machine. – El Nuevo Diario (castellà)
* ↑ Juan Barrera Regresa al Estelí – Real Esteli (castellà)
* ↑ Comunicaciones contrata a nicaragüense Juan Ramón Barrera Arxivat 2017-09-18 a Wayback Machine. - Don Balon (castellà)
* ↑ «Barrera, Juan». National Football Teams. [Consulta: 23 març 2018].