OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magister meus no vol que me miras, novell

Magister meus no vol que me miras, novell (el meu mestre no vol que em miris, novell), és una nota al marge que Jaume de Vilanueva va poder observar en un llibre de la biblioteca del monestir de Ripoll cap a 1806/07 i que va publicar al tom VIII del seu "Viaje literario a las iglesias de España".
El llatí quotidià, d'ençà de la crisi del segle iii, s'havia començat a dialectalitzar en variants regionals que en el regnat de Carlemany, començaven a esdevenir mútuament inintel·ligibles, i les dimensions de l'Imperi requerien una burocràcia estatal alfabetitzada que permetés administrar i sostenir-lo pacíficament. Alcuí va ser un dels principals promotors de la reforma educativa de Carlemany, i a partir de l'any 787, es van promulgar tot un seguit de decrets que recomanaven, a tot l'imperi la restauració de les antigues escoles i la fundació d'altres de noves. Les escoles episcopals varen esdevenir els grans centres educatius de l'època.
El text és l'única referència de què disposem i explicita que està escrit amb lletra del segle x o de principis del següent. Dissortadament el llibre actualment es dona per desaparegut i no és possible de precisar la data. Amb tot, el 2023, un estudi de Jesús Alturo i Tània Alaix i Gimbert considera que aquest escrit correspon més al segle xi que al segle x. D'altra banda, opinen que el text no fa referència, en clau humorística, a la prohibició de llegir el llibre, o una part d'ell, als deixebles no autoritzats, sinó que aquesta expressió té un doble sentit, no adreçada a un suposat lector a qui el llibre convida a no ser llegit, sinó a un missatge entre estudiants de caràcter més personal i íntim.

## Referències

* 1 2 Gimeno Betí, Lluís. Aproximació lingüística als inicis de la llengua catalana (segles VIII al XIII). Aproximació lingüística als inicis de la llengua catalana (segles VIII al XIII) Per Lluís Gimeno Betí, 2005, p. 63. ISBN 848021483X.
* ↑ Galves, Jordi. «El primer, primer, que mai es va escriure en català». El Nacional, 13-07-2017. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ Mata, Jordi. «Carlemany. El pare d'Europa». Sapiens. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2022. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ Schulman, Jana K. The Rise of the Medieval World, 500-1300 (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2002, p.xx. ISBN 0313308179.
* ↑ Villanueva, Jaime. Viaje literario a las iglesias de España. (en castellà). VIII, 1826, p. 46 [Consulta: 22 agost 2015]. «6.º Incipit exordium de ortu vel obitu Patrum: Esaias profeta qui interpretatur &c. En este tratado al fol. 57 del libro se ven al margen escritas estas palabras: Magister ms. novol (ó novel) q; me miras novel. Esta bagatela en lengua vulgar es notable por su antigüedad; porque la letra es del siglo X, ó cuando más de los principios del siguiente.»
* ↑ Alturo, Jesús; Alaix, Tània. Lletres que parlen: viatge als orígens del català. Barcelona: La Magrana, 2023, p. 136 i 214. ISBN 9788419334053.
* ↑ Alturo, Jesús; Alaix, Tània ««El canonge de Roda Arnau de coll, escriba i poeta»». Arxiu de Textos Catalans Antics, 32, Data incorrecta, pàg. 657-662. ISSN: 0211-9811 [Consulta: 27 maig 2023].
# Gaizka Bergara Picaza

Gaizka Bergara (Bilbao, 7 de febrer de 1986) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de defensa.
Format al planter de l'Athletic Club, hi passa pels diferents filials. El 2007 debuta a primera divisió, jugant un encontre amb els de San Mamés. L'estiu del 2008, a falta de continuïtat amb l'Athletic, fitxa pel Sestao River.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Sant Vicenç d'Alins

Sant Vicenç d'Alins és l'església parroquial, romànica, de la vila d'Alins, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada a ponent del centre de la població, al costat de la Plaça Major del poble, a ponent de la carretera L-510.
Documentada des del 1055, Elins, es repeteixen esments de Sant Vicenç d'Alins el 1088 (l'església de Sant Vicenç in villa que vocant Elinse) i el 1090 (la parròquia de Sant Vicenç d'Helinsi). A partir de la baixa edat mitjana consta dins del deganat de Cardós, i l'any 1758 consta amb dues capelles públiques, les de Sant Martí i Sant Quiri.
És una església romànica molt modificada. De l'època romànica queda el campanar, de planta quadrada, amb arcuacions simples a la part inferior, amb una finestra espitllerada i aparell que deixa veure unes formes constructives del segle xi, com carreus irregulars. La resta del temple és pràcticament tot d'època barroca.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Bolòs i Masclans, Jordi; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa [et al.]. «Sant Vicenç d'Alins de Vallferrera». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Buron, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca, 10). Pàg. 235. ISBN 84-88294-28-X.
* Camp i Permanyer, Joan. Alt Pallars: Esglésies, ermites i pistes de muntanya. Barcelona: Club Excursionista Pirenaic, 1987. Pàg. 41.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). Pàg. 17. PSob, 1. ISBN 84-85180-25-9.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Alins». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). Pàg. 82. ISBN 84-85194-47-0.
# Joseph Coste

Joseph Coste (Vilallonga de la Salanca, 1892 - ?) va ser un militar rossellonès que participà en la primera guerra mundial.

## Biografia

Allistat per combatre a la Gran Guerra, el 1916 era caporal del 142è regiment d'infanteria, destinat al fort de Vaux (Damloup, Meuse) en qualitat de corneta. Durant una setmana, del 31 de maig al 6 de juny del 1916 i en el context de la batalla de Verdun, el fort patí importants atacs de les tropes alemanyes. El dia 6, amb la guarnició emmetzinada pels gasos tòxics i el fum, sense aigua ni altres mitjans per continuar la resistència, el coronel Raynal ordenà retre la posició. El corneta Coste, sota un intens bombardeig enemic, feu el toc de rendició; es creu que l'acte salvà de la mort els quatre-cents soldats francesos encara reclosos al fort. Sembla que el mateix Kronprinz felicità i destacà l'actuació del corneta.
El seu municipi natal li dedicà la plaça principal, i una placa en recorda l'actuació:
| « | Par sa bravoure et son courage, devint l'un des héros du fort de Vaux, s'est ajouté à la liste des Villelonguets inscrits sur le monument aux morts qui ont vaillamment défendu notre pays de 1914 à 1918. | » |

## Bibliografia

* 1914-1918 Le Kronprinz demanda au prisonnier Joseph Coste, du 142e. Un episode inconnu de la rendition du Fort de Vaux, article al Journal des combattants 2193 (3.11.1990) p. 1
* Henry Bordeaux La chanson de Vaux-Douaumont: Les derniers jours du Fort de Vaux (9 mars-7 juin 1916) Paris: Plon-Nourrit et Cie, 1917
* Sylvain Eugène Raynal Raynal Le drame du Fort de Vaux Verdun: Éditions Lorraines, 1922
** Journal du Commandant Raynal - le Fort de Vaux Paris: Albin Michel, 1919 «PDF».

## Notes

* ↑ Segons algunes fonts, eren 600 a l'inici de l'assalt
* ↑ « C'est vous le clairon du Fort de Vaux? Je vous ai vu deux fois sur le fort avec vôtre clairon. Il n'y a pas de plus beau courage. Je vous felicite. » — Guillem de Prússia
* ↑ "Pel seu valor i coratge, esdevenint un dels herois del Fort de Vaux, se l'afegí a la llista de vilallonguets inscrits al monument als morts que valerosament defensaren el nostre país del 1914 al 1918."

## Enllaços externs

* Notes biogràfiques (francès)
# Gis Gelati (equip ciclista)

L'equip Gis Gelati va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir entre 1978 i 1988. No s'ha de confondre amb el posterior Gis Gelati-Benotto.
Del seu palmarès destaca sobretot la victòria final al Giro d'Itàlia per part de Francesco Moser.

## Principals resultats

* Milà-Sanremo: Roger De Vlaeminck (1979), Francesco Moser (1984)
* Omloop Het Volk: Roger De Vlaeminck (1979)
* Giro de la Romanya: Giuseppe Saronni (1981)
* Milà-Torí: Francesco Moser (1983)
* Giro del Trentino: Harald Maier (1983), Harald Maier (1985)
* Giro del Laci: Francesco Moser (1984)
* Giro dels Apenins: Francesco Moser (1985)
* Setmana Internacional de Coppi i Bartali: Adriano Baffi (1988)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 11 participacions (1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988)
** 23 victòries d'etapa:
*** 3 el 1979: Roger De Vlaeminck (3)
*** 7 el 1980: Giuseppe Saronni (7)
*** 3 el 1981: Giuseppe Saronni (3)
*** 1 el 1983: Palmiro Masciarelli
*** 4 el 1984: Francesco Moser (4)
*** 3 el 1985: Francesco Moser (3)
*** 2 el 1987: Johan van der Velde (2)
** 1 classificacions finals:
*** Francesco Moser (1984)
** 5 classificacions secundàries:
*** Classificació per punts: Giuseppe Saronni (1980, 1981), Johan van der Velde (1987, 1988)
*** Classificació dels joves: Marco Giovannetti (1986)
* Tour de França
** 1 participació (1986)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificacions finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Volta a Espanya
** 1 participació (1984)
** 4 victòries d'etapa:
*** 4 el 1984: Francesco Moser (2), Roger De Vlaeminck, Palmiro Masciarelli
** 0 classificacions finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Carena (nàutica)

La carena en nàutica és el volum limitat pel buc i per la superfície de flotació en un vaixell. També es pot denominar carena al volum submergit.
a carena és el conjunt de les línies longitudinals i transversals que conformen el disseny del casc en la seva part submergida. La forma d'aquesta part del buc és en gran part la responsable de l'èxit del disseny del vaixell.
Es pot associar al terme obra viva excepte en el cas d'un buc de perfil rectangular en el que al no haver-hi canvi de vessant no es pot parlar de carena.
A part hi ha una altra diferència de matís l'obra viva és canviant, ja que, depenent de la càrrega del vaixell el volum submergit per tant l'obra viva varia. En canvi la carena té un sentit més estàtic: al "donar carena" es fa a tota aquella part susceptible de ser submergida amb qualsevol càrrega del vaixell.

## Centre de carena

El centre de carena és el centre de gravetat del volum de desplaçament (associat al desplaçament d'un vaixell), de gran importància en l'estabilitat del vaixell
El terme s'associa amb el metacentre del buc, que varia amb el "desplaçament de la càrrega" (que es pot comparar amb un desplaçament dels pesos suspesos) en la direcció del moviment durant la navegació. Aquest efecte negatiu s'ha vist en part eliminat per la construcció de divisions longitudinals i compartiment inundables. El metacentre del buc té també una posició variable per raó de la rotació del centre de flotació quan el vaixell s'inclina.

## Referències

* 1 2 DCVB:2. donar carena.-Adob o reparació del buc d'una embarcació, especialment l'acte de repassar i calafatar totes les juntes del vaixell, tant de proa com de popa, de les bandes i de coberta; cast. carena. Fer aquesta operació es diu fer una carena o donar carena (or., bal.)

## Vegeu també

* Dic sec
* Grada (nàutica)
* Obra viva
* Obra morta
Viccionari
# Taylor Momsen

Taylor Michel Momsen Leiphton (Saint Louis, 26 de juliol de 1993) és una cantant, actriu i model estatunidenca. Actualment resideix a Los Angeles, Califòrnia, i és coneguda per interpretar la rebel adolescent Jenny Humphrey a Gossip Girl.
És la vocalista principal del grup de rock alternatiu i hard rock, The Pretty Reckless.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1999 | The Prophet's Game | Honey Bee Swan | |
| 2000 | The Grinch | Cindy Lou Who | Nominada- Saturn Award for best performance by a Younger actor |
| 2002 | We Were Soldiers | Julie Moore | |
| 2002 | Hansel i Gretel | Gretel | |
| 2002 | Spy Kids 2 | Alexandra | |
| 2006 | Saving Shiloh | Samantha Wallace | |
| 2007 | Paranoid Park | Jennifer | |
| 2007 | Underdog | Molly | |
| 2007-2012 | Gossip Girl | Jenny Humphrey | Temporades 1-4 |
| 2008 | Spy School | Madison Kramer | |

## Enllaços externs

* Taylor Momsen Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine. a IMG Models (anglès)
# Mambrilla de Castrejón

Mambrilla de Castrejón és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 180 | 166 | 145 | 138 |

## Personatges il·lustres

* Máximo, dibuixant i periodista.
# Galván

Galván és el nom dels següents personatges:
* Jesús Galván Carrillo (Sevilla, 1974), futbolista andalús que juga de lateral dret
* Ventura Galván, comediant i músic espanyol del segle xviii
* Rodrigo Galván de Bastidas (Sevilla, ~1465 - Santiago de Cuba, 1527), navegant i conqueridor espanyol
* Enrique Tierno Galván (Madrid, 1918 – 1986), polític espanyol, alcalde de Madrid, assagista i doctor en dret i en filosofia i lletres
# García Fortuñones

García Fortuñones, senyor de Panzano, fou un militar del Regne d'Aragó del segle xii. Garcia V de Navarra va donar a García Fortuñones el senyoriu de Panzano, havia estat tinent de Daroca el 1147, participant el mateix any a la Croada contra al-Mariyya, acompanyant Ramon Berenguer IV i Guillem VI de Montpeller amb l'estol i l'exèrcit d'uns 100 cavallers croats.

## Referències

* ↑ A l'actual municipi de Casbas de Huesca
* ↑ Gregorio García Ciprés, Ibieca y los Foces
* ↑ Castillos de Aragón, Recinto Fortificado de Daroca Arxivat 2009-12-15 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa: Sitio de Almeria Arxivat 2011-07-10 a Wayback Machine.
# Santiago Cuesta Díaz

Santiago Cuesta Díaz, més conegut com a Santi Cuesta (Avilés, 11 d'agost de 1971) és un exfutbolista asturià, que ocupava la posició de migcampista. Va ser internacional sub-21 per la selecció espanyola.

## Carrera esportiva

Format al planter del Reial Valladolid, debuta amb el primer equip a la 89/90, en la qual hi jugaria dos partits a la màxima categoria. Dos anys es consolida amb els val·lisoletans. Disputa 25 partits. L'estiu de 1992 marxa al RCD Espanyol, on apareix en 22 ocasions. Els pericos baixen a Segona i el migcampista deixa de comptar en la categoria d'argent, on juga només 3 partits.
La temporada 94/95 torna al Valladolid, però tampoc gaudeix de minuts. A l'any següent recupera la titularitat al CD Toledo, on roman dos anys. A partir de 1997, Santi Cuesta jugarà en equips de Segona B, com el CE Castelló (97/98) o l'AD Ceuta (98/99).

## Enllaços externs

* Fitxa de Santi Cuesta
# Glens Falls

Glens Falls és la ciutat del Comtat de Warren (Nova York) dels Estats Units d'Amèrica. Aquí es troba La col·lecció Hyde.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Glens Falls tenia 14.354 habitants, 6.267 habitatges, i 3.415 famílies. La densitat de població era de 1.447 habitants per km².
Dels 6.267 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,3% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, iun 45,5% no formaven una unitat familiar. En el 36,7% dels habitatges hi vivien persones sense acompanyants, el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més edat. La mitjana de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i la mitjana de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats, la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
La mitjana d'edat és de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,4 homes.
La renda per capita era de 30.222 $ i per família de 42.266 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.283 $ mentre que les dones 21.606 $. La renda per capita de la població era de 18.137 $. Entorn del 12% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Naixements il·lustres

* Lorrie Moore (1957), escriptora i assagista.
* Edward C. Prescott (1940-) economista, Premi Nobel 'Economia de l'any 2004.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glens Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
# Can Nadal (Llagostera)

Can Nadal de Llagostera és conjunt format per dos cossos units que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia configura una d'aquestes parts i és estructurada a base d'una planta quadrada amb parets portants de pedra morterada i coberta a dos vessants. Totes les obertures són amb carreus de pedra i les finestres tenen rapissa emmotllurada. Les reformes efectuades amb posterioritat daten de 1730. L'altra part del conjunt presenta la coberta a quatre vessants i una galeria cantonera amb pilars i capitells de pedra i arcs semicirculars; actualment resta tapiada. Destaquen també el conjunt les construccions annexes, particularment la pallissa amb arcs semicirculars de carreus de pedra i coberta a dues aigües amb embigats de fusta. Hi ha també un pujador de pedra.

## Història

Pels seus elements estructurals i arquitectònics es pot dir que es tracta d'un dels masos més primitius d'aquest sector i que ha conservat encara els elements més característics.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* 1 2 «Can Nadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Tia (mitologia)

* «Teia» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Teia (desambiguació)».
Tia o Tea (en grec antic: Θεία) és una de les titànides de la mitologia grega, filla d'Urà i de Gea.
Representava la vista, i per això dona brillantor a l'or i als metalls preciosos. Segons la Teogonia, Hiperíon i Tia són els pares d'Hèlios (el Sol), Selene (la Lluna) i Eos (l'Alba o Aurora). Segons Homer, Hiperíon és equivalent a Hèlios, i l'anomena Hèlios Hiperíon ('Sol en el lloc més alt'). En la literatura grega posterior, però, Hiperíon sempre es distingeix d'Hèlios. Píndar elogia a Tia per ser aquella que dona la riquesa als mortals. En honor d'aquest personatge mitològic es va batejar amb el mateix nom el planeta hipotètic que hauria xocat amb la Terra generant la Lluna, segons la hipòtesi del gran impacte.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 886. ISBN 9788441224223.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 523. ISBN 9788496061972.
* ↑ Keightley, Thomas. The mythology of ancient Greece and Italy. Library of the University of Virginia, 1819.
# Manuel Climent i Cavedo

Manuel Climent i Cavedo (Gandia, 1 de gener del 1810 – Madrid, 14 de febrer de 1870) va ser un músic, compositor, organista, professor i traductor valencià.
Va formar-se durant la infància com a cantor a la col·legiata de Santa Maria de Gandia, on va tenir com a mestre a Mateo Cabo. Amb 11 anys ja tocava l'orgue, i als 13 va presentar-se per a la plaça d'organista de Cullera, però no va obtenir-la a causa de l'edat. Entre 1825 i 1830 va ser organista i mestre capella a Algemesí. Segons Baltasar Saldoni, va acabar deixant el càrrec perquè no va voler prendre hàbits, requisit que se li exigí per continuar exercint els càrrecs, cosa que, juntament amb el fet que va estar casat entre 1833 i 1836, demostraria que no va ser mai ordenat sacerdot.
De 1831 en endavant va ser organista de la parròquia de Sant Nicolau de València. El 1840 va emigrar a França i va instal·lar-se a Garait, on des de l'any següent exercia com a professor de piano i de cant. Més tard s'establí a París, on va relacionar-se amb músics de renom Chopin, Auber, Bertini i Kalkbrenner, entre d'altres músics romàntics.
El 1852 torna a Espanya i s'instal·la a Madrid, on va dedicar-se a l'ensenyament de francès i, ocasionalment, de música. El mateix any de tornada va publicar a la capital l'obra Gramàtica musical. A més, va dedicar-se a la traducció del francès i l'italià al castellà per als editors Ronchi i Cia, i va escriure articles per al diari El Artista i va compondre alguna romança o balada per a Biblioteca Musical. Com a compositor va fer música per a escena, misses per a veu i orquestra, himnes, motets, villancets, una òpera titulada La rosa màgica (1853) i la sarsuela Tres para uno (1856).
Va morir a Madrid el 14 de febrer de 1870.

## Obres

* La aurora, serenata (1866), per a veu i piano
* La rosa mágica (1853), òpera amb lletra de Narciso de la Escosura
* Tres para uno (1856), sarsuela amb lletra de José P. Sansón

## Bibliografia

* Nuevo sistema de notación musical aplicado al canto llano según el de la Lengua Universal del Dr. D. Bonifacio Sotos Ochando Madrid: José Cruzado, 1864

## Referències

* 1 2 3 4 5 Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 1. Madrid: A. Perez Dubrull, 1868, p. 23-26.
* 1 2 3 «Manuel Climent i Cavedo». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopèdia.cat. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «El libro 'Manuel Climent Cavedo' será presentado en la librería Ambra» (en castellà). Gente de la Safor, 06-03-2019. Arxivat de l'original el 30 de març 2019. [Consulta: 24 febrer 2022].
# García Frontín I

García Frontín I (?-1218?), va ser conseller reial de Pere II d'Aragó, conseller de la procuradoria durant la minoria d'edat de Jaume I d'Aragó i bisbe de Tarassona. Acompanyà al rei Pere II d'Aragó a la batalla de Las Navas de Tolosa

## Bibliografia

* (castellà) Obispado de Tarazona Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine.
* (castellà) Ibercronox: Obispado de Tarazona
García Frontín I Mort: 1218? :
| Càrrec de govern |||
| Precedit per: Johan Frontín | Bisbe de Tarassona (Llista de bisbes de Tarassona) (1195-1218) | Succeït per: García Frontín II |
| Càrrec de govern |||
| Precedit per: ? | Conseller reial (Llista de consellers reials) (?–?) | Succeït per: Consell de la Procuradoria de 1216 |
| — Nova creació: — Inici de la regència de Sanç de Barcelona i d'Aragó | Conseller de la Procuradoria (Llista de consellers reials) (1216–1218) | — Dissolució: — Fi de la regència de Sanç de Barcelona i d'Aragó |