OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corneliu Robe

Corneliu Robe (Bucarest, 23 de maig de 1908 - Bucarest, 4 de gener de 1969) fou un futbolista romanès de la dècada de 1930.
Fou internacional amb Romania i disputà el Mundial de 1930.

## Referències

* ↑ Evidence of Corneliu Robe's appearances for Romania national football team Arxivat 10 February 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Església de Sant Miquel (Múnic)

L'església de Sant Miquel de Múnic és una església jesuïta de Múnic, al sud d'Alemanya. És l'església renaixentista més gran del nord del Alps. Va ser construïda per als jesuïtes (entre el 1585 i el 1597) per Guillem V de Baviera (1579-1597), com a centre espiritual de la Contrareforma. El seu estil expressa bé la transició del Renaixement al Barroc i va tenir una gran influència sobre l'arquitectura del primer Barroc al sud d'Alemanya.

## Història i arquitectura

El temple es va erigir en dues etapes. A la primera (1583-1588), es va aixecar segons el model de l'església del Gesù de Roma amb una volta de canó, obra d'un arquitecte desconegut. Aquesta volta era la més gran del món després de la de Sant Pere del Vaticà a Roma, amb més de 20 metres. Acabada l'església, es va dubtar de l'estabilitat de la volta. No obstant això, va ser la torre la que es va enfonsar el 1590, i va destruir el cor recentment acabat. El duc Guillem V s'ho va prendre com un mal presagi i va planejar edificar una església encara més gran. Per això, en una segona etapa constructiva que acabaria el 1597, Friedrich Sustris va aixecar sobre la nau que havia quedat un nou cor i un transsepte que no havien estat projectats en el pla original.
La façana, de grans dimensions, conté estàtues de membres de la dinastia Wittelsbach. La gran estàtua de bronze de Hubert Gerhard que hi ha entre les dues entrades mostra l'Arcàngel Miquel lluitant per la Fe i matant el Diable en forma de drac.
El retaule major té una pintura de Christoph Schwarz de l'arcàngel derrotant els àngels caiguts. L'interior alberga la tomba d'Eugène de Beauharnais, erigida pel gran escultor Bertel Thorvaldsen el 1830. Eugène va ser fill de Josefina de Beauharnais, primera dona de Napoleó, i del seu primer marit el general Alexandre de Beauharnais. Es va casar amb una filla del rei Maximilià I de Baviera el 1806 i va ser nomenat Duc de Leuchtenberg el 1817. Al transsepte, a la dreta, hi ha una creu de Giovanni da Bologna.
Durant la Segona Guerra Mundial va patir danys i va ser restaurada el 1946-1948. Finalment, entre 1980 i 1983, els relleus d'estuc de la nau van ser restaurats.

## Tombes

La cripta alberga entre d'altres les tombes d'alguns membres de la dinastia Wittelsbach:
* Guillem V de Baviera (1579-1597)
* Maximilià I, duc i elector de Baviera (1597-1623)
* Rei Lluís II de Baviera (1864-1886)
* Rei Otó I de Baviera (1886-1913)
* Lluís Ferran de Baviera (1859-1949), la seva muller l'infanta Maria de la Pau de Borbó (1862-1946), filla d'Isabel II d'Espanya, i la filla menor d'ambdós, Pilar de Baviera i Borbó.

## Referències

* ↑ Norberg-Schulz, Christian. Architettura Barocca. Martellago (Venècia): Electa, 1998. ISBN 88-435-2461-5.
# Indíbil i Mandoni

«Indíbil i Mandoni» té aquests significats:
* Indíbil , cabdill dels ilergets
* Mandoni, cabdill iber que era el cap de la tribu dels ausetans
* Estàtua d'Indíbil i Mandoni, grup escultòric de bronze situat a la plaça Agelet i Garriga de Lleida
* Indibil i Mandoni (Angel Guimerà), tragèdia en tres actes i en vers, d'Àngel Guimerà estrenada al 1917
# Epie

L'epie (o epie-atissa) és una llengua edoid que parlen els epies al sud de Nigèria, a la LGA de Yenagoa, a l'estat de Bayelsa.
L'epie és una llengua del grup lingüístic de les llengües edoid del delta, que formen part de la sub-família lingüística de les llengües edoid, que són llengües Benué-Congo. Les altres llengües del seu grup lingüístic són l'engenni i el degema, que també es parlen a Nigèria.

## Ús de la llengua i dialectologia

L'epie gaudeix d'un ús vigorós (6a); tot i que no està estandarditzada, és parlada per persones de totes les edats i generacions. L'epie té un diccionari. Segons l'ethnologue, el 1973 hi havia 12.000 epie-parlants.
L'atissa és un dialecte de l'epie. La majoria dels parlants d'atissa també parlen izon.

## Fonologia

L'epie té un sistema parcialment reduït, comparat amb el del proto-edoid; té vuit vocals que se separen en dues harmonies diferents: /i e a o u/ and /i ɛ a ɔ ʊ/.
L'epie només té un so nasal sec, /m/; l'[n] alterna amb [l] segons si la següent vocal és oral o nasal. En aquesta posició les aproximants, /j ɣ w/, també són nasalitzades. Els sons consonants són:
| | Labial | Alveolar | Palatal | Velar | Labio-velar |
| Nasal | m | | | | |
| consonant implosiva | ɓ | ɗ | | | |
| Oclusiva | p b | t d | | k ɡ | k͡p ɡ͡b |
| Fricativa | f v | s z | | | |
| vibrant alveolar múltiple | | (r) | | | |
| Aproximant | | l [n] | j | ɣ | w |

## Població i religió

El 22% dels 31.000 epies són cristians; d'aquests, el 40% són protestants, el 35% pertanyen a esglésies cristianes independents i el 25% són catòlics. El 78% dels epies restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 epie al joshuaproject
* 1 2 3 epie a l'ethnologue
* ↑ llengües edoid del delta a l'ethnologue
* ↑ Archangeli & Pulleyblank, 1994. Grounded phonology, p 181ff
* ↑ Jeff Mielke, 2008. The emergence of distinctive features, p 136ff; also found in Variation and gradience in phonetics and phonology, p 26ff
# Anna Hvoslef

Anna Hvoslef (Larvik, 5 d'octubre de 1866 - ?, 11 de març de 1954) fou una periodista, política i feminista noruega, militant del Partit Conservador de Noruega. Esdevingué una de les primeres periodistes professionals de Noruega, i fou la primera dona que treballà com a periodista al diari principal Aftenposten. Entre 1930 i 1935 exercí el càrrec de presidenta de l'Associació Noruega pels Drets de la Dona.

## Trajectòria

Nasqué 5 d'octubre de 1866 al municipi de Larvik, situat al comtat històric de Vestfold, a Noruega. El seu pare fou Johan Christian Georg Hvoslef (1819-1889), advocat que exercí de governador del comtat de Lister og Mandals amt (actualment Aust-Agder).
Fou una de les primeres periodistes noruegues i esdevingué la primera dona que treballà, entre 1897 i 1935, al diari conservador de gran tirada Aftenposten. Com a periodista, se centrà principalment en la literatura, així com en la publicació de literatura de viatges sobre les seves estades per Amèrica i Europa. Fou la primera dona membre de l'Associació de la Premsa Conservadora i fou presidenta de l'Associació Noruega pels Drets de la Dona entre 1930 i 1935.

## Referències

* ↑ «Johan Christian Georg Hvoslef» (en noruec). Histreg.no. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ Lønnå, Elisabeth. Stolthet og kvinnekamp: Norsk kvinnesaksforenings historie fra 1913 (en noruec). Gyldendal Norsk Forlag, 1996. ISBN 8205244952.
# Dayton (Texas)

Dayton és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 5.709 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dayton tenia 5.709 habitants, 2.129 habitatges, i 1.517 famílies. La densitat de població era de 199,7 habitants/km².
Dels 2.129 habitatges en un 37,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,5% hi vivien parelles casades, en un 16,4% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.401$ i la renda mediana per família de 47.250$. Els homes tenien una renda mediana de 39.075$ mentre que les dones 21.068$. La renda per capita de la població era de 16.139$. Aproximadament el 16,3% de les famílies i el 21,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dayton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Ekow Eshun

Ekow Eshun (Londres, 1968) és el director artístic de l'Institute of Contemporary Arts de Londres (ICA). És un dels comentaristes culturals més importants del Regne Unit i una guardonada figura de la ràdio i la televisió.
Sovint presenta el Newsnight Review de la BBC i col·labora en publicacions com The Guardian, The Observer, The Sunday Times, Vogue i New Statesman. De 1996 a 1999, Eshun fou editor de la revista Arena quan va prendre possessió del càrrec a l'edat de 28 anys, era l'editor més jove d'una revista per homes. Prèviament, fou editor adjunt en la revista The Face. L'any 1999, fou nominat Editor de l'Any en els premis atorgats per la Societat Britànica d'Editors de Revistes.
És l'autor de les memòries Black Gold of the Sun: Searching for home in Africa and England (Penguin, 2005). Descrites pel diari The Independent com «escandalosament brillants, honestes i corprenedores», l'any 2006 van ser nominades per al Premi Orwell de literatura política. L'any 2005 va ser nomenat director artístic del ICA, i l'any 2006, Eshun fou guardonat amb un doctorat honoris causa per la Universitat Metropolitana de Londres per la seva aportació a les arts. L'any 2007, el diari New Nation el va considerar un dels 50 negres més influents del Regne Unit, i també va obtenir el sisè lloc en la llista dels 50 negres més poderosos als mitjans del diari The Guardian. Eshun és membre del consell directiu de la Universitat de les Arts (Londres), també forma part del Fourth Plinth Commissioning Group de Trafalgar Square i del Fòrum Assessor en Cultura i Creativitat per als jocs olímpics de Londres. És llicenciat en Ciències Polítiques i Història per la London School of Economics.

## Referències

* ↑ «Ekow Eshun». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Integral de Txebixov

La integral de Txebixov está donada per
* Integral de Txebixov
* $\int _{0}^{x}x^{p}(1-x)^{q}dx=B(x;1+p,1+q)$,
* Pafnuti L. Txebixov (1821-1894)
on $B(x;a,b)$ és la funció beta incompleta.

## Teorema d'integració dels binomis diferencials

Txebixov va demostrar que les integrals indefinides binòmiques de la forma:
    $\int x^{m}(a+b\,x^{n})^{p}dx$
són funcions elementals únicament si almenys una de les expressions $\scriptstyle p$, $\scriptstyle ({\frac {m+1}{n}})$ o $\scriptstyle p+({\frac {m+1}{n}})$ és un número enter. En un altre cas, no poden representar-se en termes de funcions elementals.

### Exemple

* $\int x^{3}(1+2x^{2})^{-{\frac {3}{2}}}dx$ on $p=-{\frac {3}{2}}$, $n=2$ i $m=3$, o sigui, ${\frac {m+1}{n}}={\frac {3+1}{2}}=2$.
Llavors, $1+2x^{2}=z^{2}\longrightarrow x={\sqrt {\frac {z^{2}-1}{2}}}\longrightarrow dx={\frac {1}{\sqrt {2}}}{\frac {z}{\sqrt {z^{2}-1}}}dz$ .
Per tant, $F(x)=\int {\bigg{\frac {z^{2}-1}{2}}{\biggr )}^{\frac {3}{2}}(z^{2})^{-{\frac {3}{2}}}z(z^{2}-1)^{-{\frac {1}{2}}}dz={\frac {1}{4}}\int z^{-2}(z^{2}-1)dz={\frac {1}{4}}\int {\biggl1-{\frac {1}{z^{2}}}{\biggl )}dz={\frac {1}{4}}{\biggrz+{\frac {1}{z}}{\biggr )}+C={\frac {1}{4}}{\biggr{\sqrt {1+2x^{2}}}+{\frac {1}{\sqrt {1+2x^{2}}}}{\biggr )}+C.$

## Referències

* ↑ Michiel Hazewinkel (ed.). Differential binomial. Encyclopedia of Mathematics (en anglès). Springer, 2001. ISBN 978-1-55608-010-4.
* ↑ Michiel Hazewinkel (ed.). Chebyshev theorem on the integration of binomial differentials. Encyclopedia of Mathematics (en anglès). Springer, 2001. ISBN 978-1-55608-010-4.

## Bibliografia

* Weisstein, Eric W., «Chebyshev Integral» a MathWorld (en anglès).
# Iain Sinclair

Iain Sinclair FRSL (Cardiff, Gal·les, 11 de juny de 1943) és escriptor i cineasta britànic. Va estudiar al Trinity College Dublin, Courtauld Institute of Art i a la London School of Film Techinque. Els seus primers treballs van ser en forma de poesia, publicats a la seva pròpia premsa, Albiol Village Press.
La seva obra tracta com a tema principal la ciutat de Londres, i en concret se centra en la psicogeografia, l'entendre el comportament de les persones i les seves emocions a partir dels efectes de l'ambient geogràfic. Alguns dels llibres que ho reflecteix són Lights Out for The Territory: 9 Excursions in the Secret History of London (Granta Books, 1998) i London Orbital: A walk Around the M25 (Penguin UK, 2003) o Hackney, That Rose – Red Empire (Penguin, 2010), que va guanyar el premi Ondaatje. Darrerament s'ha publicat la seva primera traducció al castellà, La ciudad de las desapariciones (Alpha Decay) amb traducció i pròleg de Javier Calvo Perales.

## Referències

* ↑ «Ian Sinclair». CCCB Lab. CCCB. Arxivat de l'original el 18 de maig 2015. [Consulta: 14 maig 2015].
# Icelandair

Icelandair és una companyia aèria d'Islàndia, amb l'oficina central corporativa a l'Aeroport de Reykjavík. Forma part del Grup Icelandair i opera cap a destinacions a banda i banda de l'oceà Atlàntic des del seu hub principal a l'aeroport internacional de Keflavík. La posició geogràfica d'Islàndia li permet dur a terme vols transatlàntics sense parades, un element que és un pilar de l'estratègia comercial de la companyia aèria, juntament amb el trànsit dins, cap a o fins al país.

## Referències

* ↑ «Home». Icelandair. [Consulta: 21 octubre 2022]. «Icelandair - Reykjavik Airport - 102 Reykjavik»«Condensed Consolidated Interim Financial Statements». Icelandair Group. [Consulta: 21 octubre 2022]. «Icelandair Group hf. • Reykjavíkurflugvöllur • 102 Reykjavík, Iceland • Reg. No. 631205-1780» - Linked from here
* ↑ «Icelandair Celebrates the Addition of Its New Boeing 737 MAX and Inspires Passengers to Capture Stunning Aerial Shots From 22,000 Feet», 17-04-2018. [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ «EC Book». Ecbooks.ecweb.is. Arxivat de l'original el 2011-03-29. [Consulta: 7 octubre 2012].
# Franz Reichelt

Franz Karl Reichelt (pronunciació alemanya:; 16 d'octubre de 1878 – 4 de febrer de 1912), o Henry François Reichelt, fou un sastre, inventor i pioner del paracaigudisme francès nascut a Àustria. Actualment sovint anomenat "el Sastre Volador", Reichelt és conegut per haver mort després de saltar de la Torre Eiffel mentre provava un paracaigudes que havia dissenyat ell mateix. Reichelt havia volgut desenvolupar un vestit pels aviadors que es pogués convertir en un paracaigudes i els permetés sobreviure caigudes si havien de sortir de l'aeronau. Els experiments inicials amb ninots, que tirava des del cinquè pis de l'edifici on vivia, havien estat reeixits, tanmateix, no va poder replicar aquests èxits inicials en cap dels seus dissenys posteriors.
Creient que una de les causes dels fracassos era la falta d'una plataforma prou alta, Reichelt va demanar permís per fer l'experiment a la Prefectura de Policia parisenca. Finalment, se li donà el permís a principis de 1912, però quan va arribar a la torre el 4 de febrer va deixar clar que ell mateix volia saltar, i no pas fer les proves amb els ninots. Tot i els intents dels seus amics i espectadors perquè no ho fes, va saltar de la primera plataforma de la torre duent posada la seva invenció. El paracaigudes no es va obrir i va xocar amb la superfície gelada del terra. Tot i que era evident que havia mort, van portar Reichelt a l'hospital, on va ser declarat mort oficialment.
L'endemà, molts dels diaris que van informar de la història van incloure-hi fotografies de la caiguda fetes per fotògrafs que havien anat a veure l'experiment de Reichelt. També va aparèixer una pel·lícula que documentava la caiguda.

## Referències

* 1 2 Certificat de naixement
* ↑ «On This Day: Franz Reichelt filmed jumping to his death from Eiffel Tower in first ever parachute suit test», 03-02-2014. [Consulta: 26 setembre 2016].
* ↑ «L'inventeur Reichelt s'est tué hier» (en francès). Le Petit Journal, 05-02-1912, p. 1 [Consulta: 26 novembre 2009].
* ↑ «Une expérience tragique: Un inventeur saute de la tour Eiffel et se tue» (en francès). Le Gaulois, 05-02-1912, p. 1 [Consulta: 8 desembre 2009].
* ↑ «Fatale expérience de parachute» (en francès). La Presse, 05-02-1912, p. 1 [Consulta: 8 desembre 2009].
* 1 2 Le Saut du Siècle Édouard Launet, Summer Supplement of Libération, 17 de juliol de 2009.
# Província d'Ístria

La província d'Ístria dins la corona austríaca es va formar el 4 de març de 1849 a la reorganització administrativa que va seguir a la revolució hongaresa. La província fou dotada d'una Dieta provincial autònoma el 1861. El 21 de desembre de 1867 va quedar dins la Cisletània o meitat austríaca de l'Imperi. La província fou ocupada per Itàlia el 9 de novembre de 1918 i li fou formalment cedida el 10 de setembre de 1919.
# Antonio Corradini

Antonio Corradini (19 d'octubre de 1688, Venècia – 12 d'agost de 1752, Nàpols) va ser un escultor venecià del moviment artístic conegut com a rococó.
Corradini va nàixer a Venècia i va treballar principalment al Veneto tot i que també acceptà treballs de fora de Venècia, com ara Viena o Nàpols, on va morir.
Algunes de les seves obres es troben a la Basílica de Sant Marc de Venècia. L'estàtua de Sant Marc Evangelista es troba actualment al Museu Córrer; l'escultura de la dona amb vel és al Louvre de París, mentre que a Praga s'hi troba el sepulcre de Sant Joan i al Palazzo Barberini de Roma hi ha la Vestal Tuccia, en la qual va treballar des del 1740 fins al 1744, any en què es va traslladar a Nàpols per treballar a la capella de Sansevero, en un encàrrec realitzat per Raimondo di Sangro, VII Príncep de Sansevero, amb qui compartia la fe maçònica.
Per a l'església napolitana de Santa Maria de la Pietat o «Pietatella», més coneguda com a Capella de Sansevero va realitzar:
* El monument a Giovanni Francesco de'Sangro
* La decoració
* El monument a Paolo de'Sangro
* La modèstia amb vel
Altres escultors que van treballar a la capella Sansevero van ser Francesco Celebrano, Giuseppe Sanmartino, Francesco Queirolo.

## Galeria d'obres

* Dama del vel. Ca' Rezzonico
* Corfú, Monument a Johannes Matthias Schulenburgu
* Museu del Louvre,La femme voilée
* Dresde, Die Zeit enthuellt die Wahrheit

## Referències

* ↑ Bruce Boucher (1998). Thames & Hudson, World of Art. ed. Italian Baroque Sculpture. pp. 22,102 (en anglès)
* ↑ Cogo B. Antonio Corradini: scultore veneziano, 1688-1752.

## Enllaços externs

* Web i galeria d'art
# Integral de Volkenborn

En matemàtiques, en el camp de l'anàlisi p-àdic, la integral de Volkenborn és un mètode d'integració de funcions p-àdiques.
Aquesta integral va ser definida pel matemàtic alemany Arnt Volkenborn en la seva dissertació a la Universitat de Colònia el 1971.

## Definició

Sigui $f:\mathbb {Z} _{p}\to \mathbb {C} _{p}$ una funció dels enters p-àdics que prenen valors en els nombres p-àdics. La integral de Volkenborn es defineix pel límit, si existeix:
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}f(x)\,{\rm {d}}x=\lim _{n\to \infty }{\frac {1}{p^{n}}}\sum _{x=0}^{p^{n}-1}f(x).$
Més en general, si
    $R_{n}=\left\{\left.x=\sum _{i=r}^{n-1}b_{i}x^{i}\right|b_{i}=0,\ldots ,p-1{\text{ per a }}r<n\right\}$
llavors
    $\int _{K}f(x)\,{\rm {d}}x=\lim _{n\to \infty }{\frac {1}{p^{n}}}\sum _{x\in R_{n}\cap K}f(x).$

## Exemples

    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}1\,{\rm {d}}x=1$
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}x\,{\rm {d}}x=-{\frac {1}{2}}$
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}x^{2}\,{\rm {d}}x={\frac {1}{6}}$
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}x^{k}\,{\rm {d}}x=B_{k}$
on $B_{k}$ és el k-èssim nombre de Bernoulli.
Els quatre exemples anteriors es poden comprovar fàcilment mitjançant l'ús directe de la definició i la fórmula de Faulhaber.
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}{x \choose k}\,{\rm {d}}x={\frac {(-1)^{k}}{k+1}}$
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}(1+a)^{x}\,{\rm {d}}x={\frac {\log(1+a)}{a}}$
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}e^{ax}\,{\rm {d}}x={\frac {a}{e^{a}-1}}$
Els dos últims exemples es poden comprovar formalment expandint la sèrie de Taylor i integrant el terme.
    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}\log _{p}(x+u)\,{\rm {d}}u=\psi _{p}(x)$
amb la funció logarítmica p-àdica $\log _{p}$ i la funció digamma p-àdica $\psi _{p}$

## Propietats

    $\int _{\mathbb {Z} _{p}}f(x+m)\,{\rm {d}}x=\int _{\mathbb {Z} _{p}}f(x)\,{\rm {d}}x+\sum _{x=0}^{m-1}f'(x)$
A partir d'aquí es dedueix que la integral de Volkenborn no és invariant per la translació.
Si $P^{t}=p^{t}\mathbb {Z} _{p}$ llavors
    $\int _{P^{t}}f(x)\,{\rm {d}}x={\frac {1}{p^{t}}}\int _{\mathbb {Z} _{p}}f(p^{t}x)\,{\rm {d}}x$

## Referències

* ↑ Arnt Volkenborn: p-adisches Integral und seine Anwendungen I. en: Manuscripta Mathematica. vol. 7(4), 1972
* ↑ Arnt Volkenborn: p-adisches Integral und seine Anwendungen II. en: Manuscripta Mathematica. vol. 12(1), 1974

## Bibliografia

* Kim, Min-Soo; Son, Jin-Woo «Analytic Properties of the q-Volkenborn Integral on the Ring of p-Adic Integers». Bulletin of the Korean Mathematical Society, 44(1), 2007, pàg. 1-12. ISSN: 1015-8634.
* Robert, Alain M. A Course on p-adic Analysis (=Graduate Texts in Mathematics. vol. 198) (en anglès). Nova York: Springer, 2000, p. 263-279. ISBN 0-387-98669-3.
# Iakobievka

Iakobievka (en rus: Якобьевка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 42 habitants. Pertany al districte municipal de Petrovsk.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Arxivat de l'original el 2021-09-08.
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Puig Ventalló

El Puig Ventalló és una muntanya de 215 metres que es troba entre els municipis de Cassà de la Selva i Llambilles, a la comarca del Gironès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aristòfil

Aristòfil fou un farmacèutic de Platea a Beòcia que va viure al segle iv aC. L'esmenta Teofrast, que diu que posseïa el coneixement de certes medicines antiafrodisíaques que feia servir amb els seus esclaus.

## Referències

* ↑ Greenhill, William Alexander. «Aristo'philus». A: {{{títol}}}. a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.