# Carlos Saura Atarés

Carlos Saura Atarés (Osca, 4 de gener de 1932 - Collado Mediano, 10 de febrer de 2023) fou un director de cinema, fotògraf i escriptor espanyol.
Els seus inicis van ser treballant com a fotògraf i creador de documentals, tot i que no va trigar a passar-se al cinema gràcies al productor Elías Querejeta. Va debutar amb el curtmetratge documental Cuenca (1958), al qual va seguir Los golfos (1960), que va obrir una nova fornada en el cinema realista espanyol. Després vingué Llanto por un bandido, (1963), film d'aventures sobre el bandoler el Tempranillo, i La caza (1965), que va rebre el premi al millor director en el Festival de Berlín. A partir d'aquest moment va iniciar la seva col·laboració amb Querejeta, el període més intens i interessant de la seva carrera: Peppermint frappé (1967), El jardín de las delicias (1970), Ana y los lobos (1972), La prima Angélica (1973), Cría cuervos (1975). Després la seva posterior filmografia és més irregular: Mamá cumple cien años (1979), Deprisa, deprisa (1980), Bodas de sangre (1981), Carmen (1983), El amor brujo (1986), El Dorado (1988), La noche oscura (1988), ¡Ay, Carmela! (1990), Sevillanas (1992), ¡Dispara! (1993), Flamenco (1995). El 1998 va realitzar Esa luz, Pajarico i Tango i el 1999 Goya en Burdeos, que va obtenir el Gran Premi de les Amèriques del Festival de Montreal.

## Biografia

Saura procedia d'una família burgesa. Va ser el primer fill que van tenir Fermina Atarés Torrente, pianista, i Antonio Saura Pacheco, advocat, i va tenir tres germans més, el petit dels quals és el pintor Antonio Saura. A causa de la guerra civil, que va estallar pocs anys després d'haver nascut ell, la seva família va haver de refugiar-se a Barcelona, València i Madrid, periple que va marcar el cineasta de manera profunda. En una entrevista de 2021 va explicar: «Jo vaig viure la guerra de nen, dels quatre als vuit anys. I després la postguerra, que no sé que era pitjor... La guerra és una experiència inoblidable per a un nen. Veure els morts, els bombardejos a la nit, el meu germà plorant, els vidres trencats... Molts dels supervivents no volen recordar la guerra. Jo crec el contrari: cal recordar el que ha passat perquè no torni a succeir. (...) Durant la nit era terrible, perquè pot passar qualsevol cosa. Però de dia... Jo vivia a Menéndez Pelayo, davant del parc zoològic de Madrid. Escoltava bramular els elefants i udolar les hienes... Un espectacle estranyíssim.»
Malgrat que a casa seva es fomentaven les arts, la seva mare no volia que cap dels seus fills s'hi dediqués ja que considerava que «era molt dur». Tot i així, el propi cineasta va desenvolupar durant la seva infantesa el sentit artístic aplicat a la fotografia, disciplina a la que es va dedicar durant la seva adolescència. A partir del 1950 va realitzar alguns reportatges amb la seva càmera de 16 mm. Primerament va voler estudiar enginyeria industrial, però el seu germà Antonio va aconsellar-li que ingressés a l'escola de cinema.

## Trajectòria professional

Els seus inicis van ser en el món de la fotografia, treballant com a fotògraf oficial al festival de Granada.
A Madrid, el 1957, va obtenir el diploma de director de l'Institut de Recerques i Experiències Cinematogràfiques, del qual esdevingué professor fins al 1963.
El 1957-1958 va tenir lloc el rodatge de la seva primera pel·lícula documental, Cuenca. El 1960, amb Los golfos, va descriure el problema de la delinqüència dels joves als barris privats de Madrid. El 1963, amb la pel·lícula Llanto por un bandido, realitza una reconstitució històrica.
El 1965 el seu estil, alhora líric i documental, centrat sobre els problemes dels més necessitats, va rebre el reconeixement de la comunitat internacional al Festival de Berlín, on va obtenir l'Os de Plata a la millor direcció per a la pel·lícula La caza.
Les pel·lícules La prima Angélica (1973) i Cría cuervos (1975), que expliquen amb subtilesa la societat franquista, van rebre el Premi Especial del Jurat al Festival Internacional de Cinema de Canes. La seva pel·lícula Mamá cumple cien años va ser nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1979.
El 1991, va ser finalment reconegut al seu país i va rebre els premis Goya a la millor direcció i al millor guió per a la seva pel·lícula ¡Ay, Carmela! (1990). L'any següent va ser escollit com a director per posar en escena Marathon, la pel·lícula oficial dels Jocs olímpics de Barcelona.
El cineasta tenia previst dirigir un projecte en català sobre la cantant d'òpera Montserrat Caballé, Caballé, i estava treballant en una sèrie de ficció sobre el poeta Federico García Lorca; també va proposar a Rosalía que treballessin junts en un futur proper.
Carlos Saura és considerat com un dels clàssics de la història del cinema contemporani europeu. Va saber descriure l'evolució de la societat en la transició democràtica espanyola i la seva oposició a la dictadura franquista.

## Vida privada

Va tenir una relació sentimental amb la directora de documentals i periodista Adela Medrano iniciada el 1957; van casar-se a Barcelona i van tenir dos fills, Antonio i Carlos. Després va ser parella de l'actriu Geraldine Chaplin, entre el 1967 i el 1979, qui també va ser la seva col·laboradora i va oferir-li suport econòmic i creatiu; és la mare del seu fill Shane. Amb Mercedes Pérez va iniciar una relació el 1978 i s'hi va casar el 1982; d'aquest matrimoni van néixer Manuel, Adrián i Diego, i a començaments de la dècada del 1990 la relació va finalitzar.
La seva darrera parella va ser l'actriu Eulàlia Ramon, amb qui va treballar per primera vegada el 1993 rodant la pel·lícula ¡Dispara! i que va marcar l'inici de la seva relació. La seva filla Anna va néixer tres anys més tard, i finalment van casar-se el 2006 a la seva casa de Collado Mediano en una cerimònia petita i quasi privada i a la qual van assistir els fills, alguns amics i la mare de la núvia.

## Mort

El setembre de 2022 el cineasta havia patit una caiguda, i en els vuit dies previs a la seva mort hi havia hagut un empitjorament en la seva salut. Tot i així, va poder acomiadar-se de la seva família i amics i morir a casa seva, tal com era el seu desig.
Va morir als 91 anys a causa d'una insuficiència respiratòria, un dia abans de rebre el Goya honorífic a la 37a entrega dels Premis Goya «per la seva extensa i personalíssima aportació creativa a la història del cinema espanyol des de finals dels anys cinquanta fins avui mateix», segons paraules de Fernando Méndez-Leite, president de l'Acadèmia del cinema espanyol.

## Filmografia

| Flamenco (1955) - curtmetratge El pequeño río Manzanares (1956) - curtmetratge La tarde del domingo (1957) - curtmetratge Cuenca (1958) - documental Los golfos (1959) Llanto por un bandido (1963) La caza (1965) Peppermint frappé (1967) Stress-es tres-tres (1968) La madriguera (1969) El jardín de las delicias (1970) Ana y los lobos (1972) La prima Angélica (1973) Cría cuervos (1975) Elisa, vida mía (1977) Los ojos vendados (1978) Mamá cumple cien años (1979) Deprisa, deprisa (1981) Bodas de sangre (1981) Dolces hores (Dulces horas) (1982) Antonieta (1982) Carmen (1983) Los zancos (1984) El amor brujo (1986) El Dorado (1988) La noche oscura (1988) | ¡Ay, Carmela! (1990) Sevillanas (1991) El sur (1991) Marathon (1992) - documental ¡Dispara! (1993) Flamenco (1995) Taxi (1996) Pajarico (1998) Tango (1998) Goya en Burdeos (1999) Buñuel y la mesa del rey Salomón (2001) Salomé (2002) El séptimo día (2004) Iberia (2005) Fados (2007) Sinfonía de Aragón (2008) - documental Io, Don Giovanni (2009) Flamenco, Flamenco (2010) Zonda, folclore argentino (2015) Jota de Saura (2016) Renzo Piano, an Architect for Santander (2018) Goya 3 de mayo (2021) - curtmetratge Rosa Rosae. La Guerra Civil (2021) - curtmetratge El rey de todo el mundo (2021) Las paredes hablan (2022) |

### 33 días

Va deixar inacabat 33 días, un llargmetratge sobre el pintor Pablo Picasso i els 33 dies que va trigar a pintar la seva obra Guernica. En els seus inicis el 2012, la pel·lícula havia d'estar produïda per Elías Querejeta, però amb la mort d'aquest el 2013 la direcció de producció va passar a mans de Mikel Nieto. El projecte comptava amb la fotografia de Vittorio Storaro, la direcció artística de Gil Parrondo i el guió de Saura, Querejeta i Louis-Charles Sirjacq. El rodatge estava previst per dur-se a terme a París, Màlaga i el País Basc a començaments de 2013 durant vuit setmanes, i el repartiment principal requeia sobre Antonio Banderas (en el paper de Picasso) i Gwyneth Paltrow (en el de la fotògrafa Dora Maar).

## Obra literària

Al costat de la seva tasca cinematogràfica, Carlos Saura és també un escriptor amb diversos horitzons temàtics i una notable investigació estilística. La seva novel·la Pajarico solitario (1997), portada després al cinema amb el títol de Pajarico, és una narració de tall autobiogràfic. De més ambició literària és Elisa, vida meva (2004), obra amb la què Saura realitza l'operació inversa: novel·lar un film prèviament realitzat, en aquesta ocasió la seva pel·lícula del mateix títol datada del 1977.

### Novel·les

* Pajarico solitario (1997)
* ¡Esa luz! (1998)
* Elisa, vida mía (2004)
* Ausencias (2017)

### Guions

És autor dels següents guions editats en llibre:
* Cría cuervos
* Elisa, vida mía
* ¡Esa luz!
* Goya en Burdeos
* Buñuel y la mesa del rey Salomón

### Llibres sobre fotografia

* El Rastro (2003)
* Flamenco (2004)
* Las fotografías pintadas de Carlos Saura (2005)
* Saura x Saura (2009)
* España años 50 (2016)
* Photobolsillo (2018)

## Guardons

Com a cineasta, Saura va ser premiat als festivals de cinema de Berlín, de Canes i de Sant Sebastià. ¡Ay, Carmela! li va fer aconseguir les estatuetes a la millor direcció i al millor guió adaptat als V Premis Goya. A Berlín va obtenir l'Os de Plata per Peppermint frappé i l'Os d'Or per Deprisa, deprisa, a Canes el premi del Jurat per La prima Angélica, Cría cuervos i Carmen, i a Sant Sebastià el premi Especial del Jurat per Mamá cumple cien años. Amb Goya en Burdeos va obtenir el Premi Sant Jordi de Cinematografia.
El 1992 va rebre el premi a la trajectòria de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya, el 2004 el premi honorífic de l'Acadèmia de Cinema Europeu, el 2007 la Conquilla d'Or honorífica del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià i el 2009 l'Espiga d'Or de la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid. El 2023 va anunciar-se que li seria entregat el Goya d'Honor en l'edició d'aquell any.

## Bibliografia

* Sánchez Vidal, Agustín. Retrato de Carlos Saura (en castellà). Barcelona: Galaxia Gutenberg, 1994. ISBN 8422647362.
* Saura, Carlos. Carlos Saura: la fotografía (en castellà). Madrid: La Fábrica, 2006. ISBN 8496466280.
* Saura, Carlos. Guiones cinematográficos (en castellà). Barcelona: Galaxia Gutenberg, 2002. ISBN 8481093645.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mor Carlos Saura, gran director del cinema espanyol, el dia abans de rebre el Goya d'Honor». CCMA, 10-02-2023 [Consulta: 10 febrer 2023].
* 1 2 Smith, Paul Julian «Cría cuervos . . . : The Past Is Not Past» (en anglès). The Criterion Collection, 13-08-2007 [Consulta: 11 febrer 2023].
* 1 2 3 4 5 Pérez, Raquel «Muere Carlos Saura: maestro del cine, 7 hijos y sus grandes amores» (en castellà). Vanitatis. El Confidencial, 10-02-2023 [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ Belategui, Oskar «Carlos Saura: «Hay un fermento de Guerra Civil»» (en castellà). El Correo, 17-09-2021 [Consulta: 11 febrer 2023].
* 1 2 3 4 5 6 «Mor Carlos Saura als 91 anys, un dia abans de rebre el Goya d’Honor». El Punt Avui, 10-02-2023 [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ «Carlos Saura prepara una serie sobre Lorca» (en castellà). El Español, 30-03-2021 [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ «Carlos Saura: así fue su amor con Lali, su "compañera de viaje"» (en castellà). RTVE, 10-02-2023 [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ «33 días (película) - Tráiler. resumen, reparto y dónde ver. Dirigida por Carlos Saura» (en castellà). La Vanguardia. Arxivat de l'original el 2023-02-11. [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ RTVE «Carlos Saura y '33 días' sobre Picasso y Guernica» (en castellà). El ojo crítico. RTVE, 27-01-2012 [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ «GUERNICA, 33 DÍAS, la nueva película de Carlos Saura. Director de producción: Mikel Nieto - APPA - Asociación de Profesionales de la Producción Audiovisual» (en castellà). APPA - Asociación de Profesionales de la Producción Audiovisual [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ «El Rastro de los años 60, retratado por el cineasta Carlos Saura» (en castellà). El País, 21-05-2003 [Consulta: 18 setembre 2022].
* 1 2 «Carlos Saura Atarés». enciclopedia.cat. [Consulta: 10 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Carlos Saura Arxivat 2015-03-25 a Wayback Machine. (castellà)
* Entrevista del director sobre Cinespagne.com Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (francès)
Premis de Carlos Saura :
Os de Plata a la millor direcció 1956–1975
Robert Aldrich (1956)
Mario Monicelli (1957)
Tadashi Imai (1958)
Akira Kurosawa (1959)
Jean-Luc Godard (1960)
Bernhard Wicki (1961)
Francesco Rosi (1962)
Nikos Kúnduros (1963)
Satyajit Ray (1964)
Satyajit Ray (1965)
Carlos Saura (1966)
Živojin Pavlović (1967)
Carlos Saura (1968)
Jean-Pierre Blanc (1972)
Serguei Soloviov (1975)
1976–2000
Mario Monicelli (1976)
Manuel Gutiérrez Aragón (1977)
Georgi Djulgerov (1978)
Astrid Henning-Jensen (1979)
István Szabó (1980)
Mario Monicelli (1982)
Éric Rohmer (1983)
Costas Ferris / Ettore Scola (1984)
Robert Benton (1985)
Guiorgui Xenguelaia (1986)
Oliver Stone (1987)
Norman Jewison (1988)
Dušan Hanák (1989)
Michael Verhoeven (1990)
Jonathan Demme / Ricky Tognazzi (1991)
Jan Troell (1992)
Andrew Birkin (1993)
Krzysztof Kieślowski (1994)
Richard Linklater (1995)
Richard Loncraine / Yim Ho (1996)
Eric Heumann (1997)
Neil Jordan (1998)
Stephen Frears (1999)
Miloš Forman (2000)
2001–present
Lin Cheng-sheng (2001)
Otar Iosseliani (2002)
Patrice Chéreau (2003)
Kim Ki-duk (2004)
Marc Rothemund (2005)
Mat Whitecross / Michael Winterbottom (2006)
Joseph Cedar (2007)
Paul Thomas Anderson (2008)
Asghar Farhadi (2009)
Roman Polanski (2010)
Ulrich Köhler (2011)
Christian Petzold (2012)
David Gordon Green (2013)
Richard Linklater (2014)
Radu Jude / Małgorzata Szumowska (2015)
Mia Hansen-Løve (2016)
Aki Kaurismäki (2017)
Wes Anderson (2018)
Angela Schanelec (2019)
Hong Sang-soo (2020)
Dénes Nagy (2021)
Claire Denis (2022)
Philippe Garrel (2023)
Premi honorífic a la carrera del Cinema Europeu
 Ingmar Bergman (1988)
 Marcello Mastroianni (1988)
 Federico Fellini (1989)
 Andrzej Wajda (1990)
 Alexandre Trauner (1991)
 Billy Wilder (1992)
 Michelangelo Antonioni (1993)
 Robert Bresson (1994)
 Marcel Carné (1995)
 Alec Guinness (1996)
 Jeanne Moreau (1997)
 Ennio Morricone (1999)
 Richard Harris (2000)
 Monty Python (2001)
 Tonino Guerra (2002)
 Claude Chabrol (2003)
 Carlos Saura (2004)
 Sean Connery (2005)
 Roman Polanski (2006)
 Jean-Luc Godard (2007)
 Judi Dench (2008)
 Ken Loach (2009)
 Bruno Ganz (2010)
 Stephen Frears (2011)
 Bernardo Bertolucci (2012)
 Catherine Deneuve (2013)
 Agnès Varda (2014)
 Charlotte Rampling (2015)
 Jean-Claude Carrière (2016)
Aleksandr Sokúrov (2017)
Carmen Maura (2018)
Werner Herzog (2019)
Márta Mészáros (2021)
Margarethe von Trotta (2022)
Vanessa Redgrave (2023)
Premi al Mèrit
Richard Attenborough (1988)
Jeremy Irons (1998)
Premi d'Honor
Manoel de Oliveira (2007)
Michel Piccoli (2011)
Michael Caine (2015)
Andrzej Wajda (2016)
Costa-Gavras (2018)
Goya a la millor direcció1980s
Fernando Fernán Gómez (1986)
José Luis Garci (1987)
Gonzalo Suárez (1988)
Fernando Trueba (1989)
1990s
Carlos Saura (1990)
Vicente Aranda (1991)
Fernando Trueba (1992)
Luis García Berlanga (1993)
Imanol Uribe (1994)
Álex de la Iglesia (1995)
Pilar Miró (1996)
Ricardo Franco (1997)
Fernando León de Aranoa (1998)
Pedro Almodóvar (1999)
2000s
José Luis Borau (2000)
Alejandro Amenábar (2001)
Fernando León de Aranoa (2002)
Icíar Bollaín (2003)
Alejandro Amenábar (2004)
Isabel Coixet (2005)
Pedro Almodóvar (2006)
Jaime Rosales (2007)
Javier Fesser (2008)
Daniel Monzón (2009)
2010s
Agustí Villaronga (2010)
Enrique Urbizu (2011)
Juan Antonio Bayona (2012)
David Trueba (2013)
Alberto Rodríguez (2014)
Cesc Gay (2015)
Juan Antonio Bayona (2016)
Isabel Coixet (2017)
Rodrigo Sorogoyen (2018)
Pedro Almodóvar (2019)
2020s
Salvador Calvo (2020)
Fernando León de Aranoa (2021)
Rodrigo Sorogoyen (2022)
Juan Antonio Bayona (2023)
Goya d'Honor1980s
1986: José Fernández Aguayo
1987: Rafaela Aparicio
1988: Imperio Argentina
1989: Victoriano López García
1990s
1990: Enrique Alarcón
1991: Emiliano Piedra
1992: Manuel Mur Oti
1993: Tony Leblanc
1994: José María Forqué
1995: Federico Gutiérrez-Larraya
1996: Miguel Picazo
1997: Rafael Azcona
1998: Rafael Alonso
1999: Antonio Isasi-Isasmendi
2000s
2000: José Luis Dibildos
2001: Juan Antonio Bardem
2002: Manuel Alexandre
2003: Héctor Alterio
2004: José Luis López Vázquez
2005: Pedro Masó
2006: Tedy Villalba
2007: Alfredo Landa
2008: Jesús Franco
2009: Antonio Mercero
2010s
2010: Mario Camus
2011: Josefina Molina
2012: Concha Velasco
2013: Jaime de Armiñán
2014: Antonio Banderas
2015: Mariano Ozores
2016: Ana Belén
2017: Marisa Paredes
2018: Narciso Ibáñez Serrador
2019: Pepa Flores
2020s
2020: Ángela Molina
2021: José Sacristán
2022: Carlos Saura
2023: Juan Mariné Bruguera
Premi Feroz d'Honor a tota una carrera
2014: José Sacristán
2015: Carlos Saura
2016: Rosa Maria Sardà
2017: Narciso Ibáñez Serrador
2018: Verónica Forqué
2019: José Luis Cuerda
2020: Julia Gutiérrez Caba / Emilio Gutiérrez Caba
2021: Victoria Abril
2022: Cecilia Bartolomé
2023: Pedro Almodóvar
2024: Mònica Randall
Guanyadors del Premio Nacional de Cinematografía
Carlos Saura
Luis García Berlanga
Rafael Azcona
Pablo González del Amo
Francisco Rabal
Mario Camus
Enrique Molinero
Luis Castro
Elías Querejeta
Carmen Maura
Vicente Aranda
Fernando Fernán Gómez
José Luis Alcaine
Pedro Almodóvar
Fernando Rey
Rafaela Aparicio
Gonzalo Suárez
María Luisa Ponte
José Luis Garci
José Luis Guarner
Víctor Erice
José María Forqué
Juan Mariné
Carmelo Gómez
Marisa Paredes
Enrique González Macho
Montxo Armendáriz
Félix Murcia
José Nieto
José Luis Guerín
José Luis Borau
Mercè Sampietro
Javier Aguirresarobe
Manuel Gutiérrez Aragón
Joaquim Jordà
Alberto Iglesias
Javier Bardem
Maribel Verdú
Álex de la Iglesia
Agustí Villaronga
Yvonne Blake
Juan Antonio Bayona
Lola Salvador
Fernando Trueba
Ángela Molina
Antonio Banderas
Esther García
Josefina Molina
Isabel Coixet
José Sacristán
Penélope Cruz
Carla Simón
Guanyadors del Premi Ciutat d'Osca Carlos Saura
Carlos Saura (1991)
José María Forqué (1992)
Fernando Trueba (1993)
Imanol Uribe (1994)
Arturo Ripstein (1995)
Gerardo Herrero (1996)
Francisco José Lombardi (1997)
Manuel Gutiérrez Aragón (1998)
Bigas Luna (1999)
Ventura Pons (2000)
Juanjo Puigcorbé (2001)
Vicente Aranda (2002)
Želimir Žilnik (2003)
Mercedes Sampietro (2004)
Julio Medem (2005)
Gracia Querejeta (2006)
Marc Recha (2007)
José María Escriche (2008)
Basilio Martín Patino (2009)
Montxo Armendáriz (2010)
José Luis Guerín (2011)
Icíar Bollaín (2012)
Adriana Ugarte (2014)
Silvia Abascal (2015)
Paula Ortiz (2016)
Leticia Dolera (2017)
Aura Garrido (2018)
Rodrigo Sorogoyen /Isabel Peña (2019)
Anna Castillo (2020)
Michel Franco (2021)
Diego Luna (2022)
Pablo Larraín (2023) :