OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zinder

Zinder (també apareix com Zindir i Sinder) és la segona ciutat més gran del Níger, amb una població de 196.744 habitants (estimacions del 2006). És la capital de la regió de Zinder. Se situa a 850 a quilòmetres a l'est de Niamey i a 240 quilòmetres al nord de la ciutat nigeriana de Kano.
A partir del segle xviii va ser el centre de l'estat de Damagaram. Tenia una població d'uns 20.000 habitants i era coneguda per la seva muralla, que encara pot ser vista, i pel seu mercat d'esclaus. La ciutat va ser capturada per França el 1899, i quan el Níger va passar a ser una colònia en va esdevenir la primera capital, fins que va ser substituïda per Niamey el 1926.
Actualment Zinder comprèn tres àrees principals: Birni, la ciutat antiga, on se situen la Gran mesquita de Zinder i el palau dels Soldans de Zinder, així com un museu; Zengou, l'antic establiment dels hausa, conegut per la seva arquitectura vernacular; la ciutat nova, entre Birni i Zengou, que és el centre comercial, coneguda pels seus grans mercats. Zinder és una de les àrees més afectades per la crisi alimentària que va patir el Níger el 2005. La població encara l'anomena Damagaram o Damagram (eventualment Dantagaram).

## Transport

La ciutat té el servei de l'aeroport de Zinder.

## Vegeu també

* Damagaram (soldanat de Zinder o de Damagaram).
* Territori militar de Zinder.

## Referències

* Salifou, André, Le Dantagaram, ou Sultanat de Zinder au XIXe siècle, per Meunier Roger, Cahiers d'études africaines Année 1973, Volume 13, Numéro 50, pàg. 380, accessible parcialment en .
# Šiauliai

Šiauliai ( escoltar (?·pàg.)) és la quarta ciutat més gran de Lituània, situada al comtat de Šiauliai, d'on entre el 1994 i el 2010 en va ser la capital. Unoficialment, la ciutat és la capital del nord de Lituània. S'hi troba l'Aeroport Internacional de Šiauliai.

## Fills il·lustres

* Vytautas Laurušas (1930 - 2019) compositor.

## Referències

* ↑ «Šiauliai». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Κ-Cígnids

Els κ-Cígnids o kappa-cígnids són una pluja de meteors menor que té lloc durant l'agost, juntament amb els Perseids, una pluja de meteors major. Els k-Cígnids s'anomenen així pel seu radiant, ja que es troba a la constel·lació del cigne, més concretament a κ-Cygni, una estrella de la constel·lació.

## Referències

* ↑ «2018 Meteor Shower Calendar» (en anglès). International Meteor Organization (Jürgen Rendtel). [Consulta: 4 agost 2018].
# Àtil·la

Àtil·la (en llatí Atilla) era una dama romana del segle i. Va ser la mare del poeta Lucà, i el seu propi fill la va acusar l'any 66 de participar en la conspiració contra Neró.
Àtil·la no va ser absolta però es va lliurar del càstig, segons explica Tàcit.

## Referències

* ↑ Atilla a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 406
# Ángel Ruiz (actor)

Ángel Ruiz (Pamplona, 8 d'octubre de 1970) és un actor espanyol.
Va estudiar Art Dramàtic a l'Escola Superior d'Art Dramàtic de Màlaga. Ha actuat en cinema, televisió i teatre, d'on destaquen les seves intervencions en les obres de teatre Follies i Miguel de Molina al desnudo, que li van suposar sengles nominacions als premis Unión de Actores. Així mateix, va aconseguir el Premi Unión de Actores al millor actor de repartiment de televisió per la seva interpretació de Federico García Lorca a la sèrie El Ministerio del Tiempo.
En 2017 va guanyar el Premio Max al millor actor per l'obra de teatre Miguel de Molina al desnudo.

## Referències

* ↑ «Angel Ruiz». Arxivat de l'original el 2020-08-09. [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ «Follies». Arxivat de l'original el 12 d'abril de 2016. [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ «Nacho Fresneda y Ángel Ruiz de 'El Ministerio del Tiempo' se llevan el premio de la Unión de Actores - RTVE.es» (en castellà). [Consulta: 31 març 2016].
# Ánxel Casal Gosenge

Ánxel Casal Gosenge (La Corunya, 17 de desembre de 1895 - Teo, La Corunya, agost de 1936) va ser un editor i polític gallec. En 1909 va emigrar a Buenos Aires. Allí va estar emprat en diversos oficis durant dos anys. Va tornar a La Corunya i va trobar treball en el consolat de França. A causa de la precarietat econòmica va emigrar altra vegada, d'aquesta vegada a Bordeus, però va tornar als pocs mesos. De 1914 a 1917 va complir el servei militar, del que sempre guardaria mals records.
Es va unir a les Irmandades da Fala de La Corunya, va col·laborar en el Conservatori d'Art Gallec i va ser el promotor i primer mestre de l'escola de l'ensenyament gallec (galleguista i laica) de les Irmandades, la primera que va utilitzar el gallec (1926-1931). En 1920 es va casar amb María Miramontes i per a sobreviure van obrir una botiga de teixits. El novembre de 1924, en col·laboració amb Leandro Carré Alvarellos, va fundar l'Editorial Lar. Es va desvincular d'aquesta iniciativa per a fundar en 1927 l'Editorial Nós. De la seva impremta sortien A Nosa Terra i la revista Nós. En 1930 va fundar el periòdic republicà El Momentoque, el qual, per falta de suport, només duraria 14 nombres i arrossegaria a Nós gairebé a la fallida. L'agost de 1931 es va traslladar a Santiago de Compostel·la per a tractar de salvar l'editorial.
Militant des de la seva creació del Partit Galleguista, va ser alcalde de Santiago des de febrer de 1936 fins al seu assassinat. Allí va continuar imprimint i col·laborant amb diverses iniciatives republicanes, galleguistes i sindicalistes. Va ser l'editor i impressor de les revistes avantguardistes Claridad (1934) i Ser (1935) i promotor de la Asociación de Escritores de Galicia, creada a l'abril de 1936 i truncada per la guerra civil. Després de la revolta militar del 18 de juliol va escapar cap a la parròquia de Vilantime, a Arzúa. Va ser detingut el 4 d'agost, i el seu cos va aparèixer el 19 d'agost en una fossa de la carretera de la parròquia de Cacheiras, marcat avui amb un petit monument.
# Ústie (Vólogda)

* Per a altres significats, vegeu «Ústie».
Ústie (en rus: Устье) és un poble de l'óblast de Vólogda, a Rússia, que el 2002 tenia 5 habitants.

## Referències

* ↑ Постановление Губернатора области «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Вытегорского района» от 27.06.2001 № 620Plantilla:Недоступная ссылка
# Üsküdar

Üsküdar és un districte d'Istanbul, Turquia, situat a la part anatòlia de la ciutat.
Va ser fundat el segle vii aC en una vall veïna de la costa del Bòsfor amb el nom de Crisòpolis (Χρυσόπολις;: ciutat d'or), i en l'era medieval Scutari(on) (Σκουτάριον;).

## Divisió administrativa
### Mahalleler

Acıbadem · Ahmediye · Altunizade · Aziz Mahmut Hüdayi · Bahçelievler · Barbaros · Beylerbeyi · Bulgurlu · Burhaniye · Cumhuriyet · Çengelköy · Fatih · Güzeltepe · İcadiye · Kandilli · Kirazlıtepe · Kısıklı · Kuleli · Kuzguncuk · Küçükçamlıca · Küçüksu · Küplüce · Mehmet Akif Ersoy · Mimarsinan · Muratreis · Salacak · Selamiali · Selimiye · Sultantepe · Ünalan · Valide-i Atik · Yavuztürk · Zeynep Kamil

### Barris

Bağlarbaşı · Büyükçamlıca · Göksu · Harem · Nakkaştepe · Pazarbaşı · Selamsız · Vaniköy

## Història

Sota domini grec i romà d'Orient la ciutat es deia Crisòpolis (Chrysopolis) i ja és esmentada de Xenofont a l'Anabasis; era una dependència de la colònia grega de Calcedònia. Degué desaparèixer o esdevenir un llogaret, i alguns suposen que s'hauria refundat al segle iv sota Valent que hi hauria establert un cos de scoutarios que eren els soldats que portaven escuts (scutarii), però altres pensen que va sortir molt més tard. Amb establiment o sense, la zona va romandre sota domini romà i romà d'Orient fins al 1453. El 1203 s'esmenta per primer cop el nom afrancesat de Escutaire; Nicetes Choniates esmenta el palau de Scoutarion de Manuel I Comnè, a l'oest de la moderna ciutat. El títol de scouterios va entrar a la titulatura romana d'Orient al segle xiii al regne de Nicea però abans els romans d'Orient anomenaven socutarioi als escuders dels cavallers llatins. En general se suposa que Manuel I Comnè, que va fer construir molts palaus després del seu matrimoni amb Berta de Sulzbach, va construir un palau anomenat dels scoutarios i al seu entorn va sortir el burg el segle XII.
No se sap quan fou conquerida pels otomans: després de la batalla de Pelekanon del 1239 hauria patit incursions i finalment conquerida. La data donada per I. H. Danishmend, el 1352, no té cap confirmació; encara que els otomans tinguessin el control, la zona asiàtica del Bòsfor no fou poblada per turcs fins després de la conquesta de Constantinoble el 1453. Al segle xv Üsküdar va substituir a Calcedònia (anomenada Kadiköy) com a cap de pont de Constantinoble a l'Àsia. S'hi van construir diverses mesquites, palaus i altres edificacions. Al segle xvii la va visitar Evliya Çelebi. Cuinet el 1890 diu que tenia 82.400 habitants dels quals 6000 eren grecs i 7500 armenis (a més de 1500 jueus). El 1940 el districte d'Üsküdar tenia 54.969 habitants i el 1997 eren 472.124.

## Referències

* ↑ Vullehardouin, Conquete de Constantinople, París 1961

## Enllaços externs

* Fotos d'Üsküdar Arxivat 2006-03-18 a Wayback Machine.
* Vista satelital d'Üsküdar Arxivat 2011-05-31 a Wayback Machine.
# Α-Aurígids

Els α-Aurígids o alfa-Aurígids són una pluja de meteors que té lloc entre finals d'agost i principis de setembre. La font dels meteors és el cometa Kiess (C/1911 N1). Es van observar els alfa-Aurígids els anys 1935, 1986, 1994 i el 2007. La pluja va ser descoberta per C. Hoffmeister i A.Teichgraeber durant la nit del 31 d'agost de 1935.

## Referències

* ↑ «Meteor Shower Calendar». International Meteor Organization.
* ↑ Jenniskens, Peter; Vaubaillon, Jérémie «An unusual meteor shower on 1 September 2007» (en anglès). Eos, Transactions American Geophysical Union, 88, 32, 07-08-2007, pàg. 317–318. DOI: 10.1029/2007EO320001. ISSN: 0096-3941.
* ↑ «Earth To Hit Aurigid Meteors - Homepage Observing - SkyandTelescope.c…». archive.is, 13-09-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-13 [Consulta: 5 agost 2018].
# Țuică

Țuică de vegades transliterat țuica, tzuika, tsuika, tsuica, o tzuica, és una beguda alcohòlica tradicional de Romania normalment feta de pruna.
"Țuică" és oficialment a Romania la beguda feta només amb prunes. Altres begudes fetes de fruits cereals, etc., s'anomenen "rachiu" o "rachie".

## Preparació

Tradicionalment es prepara d'octubre a desembre (després d'haver fet el vi). Les prunes s'han de fermentar durant 6-8 setmanes en gran botes (butoaie o căldări).
La destil·lació es fa amb una font tradicional de combustible fusta o carbó vegetal.
N'hi ha tres graus: el molt fort amb 55-60% d'alcohol, el normal i el fluix amb 20-30%. Envelleix durant sis mesos.

## Referències

* ↑ «ORDIN nr. 368 din 13 iunie 2008 pentru aprobarea Normelor privind definirea, descrierea, prezentarea şi etichetarea băuturilor româneşti (Official Romanian legislation for defining, describing and labelling of Romanian traditional spirits).». Legislatia României. Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «Tuica Season in Romania 2021 – Rove.me» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ Muică, Nicolae; Turnock, David «‘Ţuică’ in Romania: the Historical Geography of rural distilling». Review of Historical Geography and Toponomastics, 3, 5-6, 2008, pàg. 77-114.
# (16852) Nuredduna

(16852) Nuredduna és un asteroide del sistema solar, pertanyent al cinturó d'asteroides, regió del sistema solar que es troba entre les òrbites de Mart i Júpiter.
L'asteroide va ser descobert el 12 de desembre de 1997 per Angel López i Rafael Pacheco des de l'Observatori Astronòmic de Mallorca.
Rebé la denominació provisional de 1997 YP2 fins que la Unió Astronòmica Internacional va acceptar la proposta dels seus descobridors que el van batejar amb el nom de Nuredduna, en homenatge a la protagonista del poema La deixa del geni grec escrit el 1900 per Miquel Costa i Llobera.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ Identificador Minor Planet Center de cos celeste: 16852. Data de consulta: 3 juny 2019.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=16852.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ (16852) Nuredduna = 1995 DP9 = 1997 YP2. The Minor Planet Center
# (18) Melpòmene

(18) Melpòmene és un asteroide del cinturó principal, descobert des de l'Observatori George Bishop de Londres per John Russell Hind el 24 de juny de 1852 i rep el nom de la musa Melpòmene.
Melpòmene ocultà l'estrella SAO 114159 l'11 de desembre de 1978. Durant l'ocultació es detectà un possible satèl·lit natural de l'asteroide, amb un diàmetre de com a mínim 37 km. El candidat a satèl·lit rebé la designació provisional S/1978 (18) 1. Posteriorment, Melpòmene s'observà amb el Telescopi Espacial Hubble l'any 1993, que fou capaç de resoldre la forma una mica allargada de l'asteroide, però no detectà cap satèl·lit.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 15. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ 2
* ↑ Informació sobre el possible satèl·lit de Melpòmene. (anglès)
* ↑ L'observació del Hubble Arxivat 2008-10-30 a Wayback Machine.. PDF (anglès)
# ACM (desambiguació)

«ACM» té aquests significats:

## Associacions

* l'Associació Catalana de Municipis i Comarques
* Association for Computing Machinery, una societat científica dedicada a la informàtica
# 8 de l'Àguila

8 de l'Àguila (8 Aquilae) és una estrella de la constel·lació de l'Àguila. Té una magnitud aparent de 6,08.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 01-03-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 01-10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 01-11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ van Leeuwen, F. «Validation of the new Hipparcos reduction». Astronomy and Astrophysics, 474, 2, 2007, p. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Wielen, R.; Schwan, H.; Dettbarn, C.; Lenhardt, H. Sixth Catalogue of Fundamental Stars (FK6). Part I. Basic fundamental stars with direct solutions. Astronomisches Rechen-Institut Heidelberg, 1999.
* ↑ «8 Aql -- Variable Star of delta Sct type». SIMBAD Astronomical Object Database. [Consulta: 25 juliol 2012].
* ↑ Cousins, A. W. J. «Photometric Data for Stars in the Equatorial Zone (Eighth List)». Monthly Notes of the Astronomical Society of Southern Africa, 24, 1965, p. 120.
* ↑ Fox Machado, L.; Alvarez, M.; Michel, R.; Moya, A. «Strömgren photometry and spectroscopy of the δ Scuti stars 7 Aql and 8 Aql». New Astronomy, 15, 5, 2010, p. 397-402. DOI: 10.1016/j.newast.2009.11.006.
Viccionari
# Abundància relativa d'espècies

L'abundància relativa d'espècies és un component de la biodiversitat i és una mesura de com de comuna o rara és una espècie en relació amb altres espècies en un lloc o comunitat definida.
L'abundància relativa és el percentatge d'un organisme d'un tipus particular en relació al nombre total d'organismes de la zona. Es calcula dividint el nombre d'espècies d'un grup pel nombre total d'espècies de tots els grups.
L'abundància relativa d'espècies tendeixen a ajustar-se a patrons específics que es troben entre els patrons més coneguts i més estudiats en macroecologia. En una comunitat existeixen diferents poblacions en proporcions relatives; aquesta idea es coneix com a abundància relativa.

## Referències

* ↑ Hubbell, S. P. 2001. The unified neutral theory of biodiversity and biogeography. Princeton University Press, Princeton, N.J.
# Abu-n-Nasr

Abu-n-Nasr és el nom dels següents personatges:
Abu-n-Nasr és una kunya honorífica que forma part del nom de molts personatges:
* Abu-n-Nasr Muhàmmad adh-Dhàhir bi-amr-Al·lah, califa abbàssida
* Al-Màlik al-Àixraf Abu-n-Nasr Sayf-ad-Din Barsbay, soldà mameluc
* Al-Màlik al-Àixraf Abu-n-Nasr Sayf-ad-Din Qàït-bay, soldà mameluc
* Al-Màlik al-Àixraf Sayf-ad-Din Abu-n-Nasr Ínal (o Àynal) al-Ajrud al-Alaí adh-Dhahirí an-Nassirí, soldà mameluc

## Vegeu també

* Nasr (desambiguació), per a aquells noms que tenen la kunya "real" Abu-Nasr.

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquest llistat s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués la kunya Abu-n-Nasr, tot i que no en fos la part principal
# 15a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 15a Mostra Internacional de Cinema de Venècia va tenir lloc del 22 d'agost al 7 de setembre de 1954.

## Jurat

* Ignazio Silone - Itàlia (president)
* Bengt Idestam Almquist - Suècia
* Louis Chauvet - França
* Carlos Fernández Cuenca - Espanya
* Roger Manvell - GB
* Mario Gromo - Itàlia
* Pasquale Ojetti - Itàlia
* Piero Regnoli - Itàlia
* Filippo Sacchi - Itàlia

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Sansho Dayu | Kenji Mizoguchi | Japó |
| Shichinin no Samurai | Akira Kurosawa | Japó |
| La llei del silenci | Elia Kazan | Estats Units |
| La strada | Federico Fellini | Itàlia |
| Executive Suite | Robert Wise | Estats Units |
| L'air de Paris | Marcel Carné | França |
| Romeo i Julieta | Renato Castellani | Itàlia |
| Touchez pas au grisbi | Jacques Becker | França |
| Father Brown | Robert Hamer | Regne Unit |
| La romana | Luigi Zampa | Itàlia |
| Senso | Luchino Visconti | Itàlia |

## Premis

* Gran Premi Internacional de Venècia
** Millor pel·lícula - Romeo i Julieta (Renato Castellani)
* Lleó d'Argent a la millor direcció
** Elia Kazan (La llei del silenci)
** Kenji Mizoguchi (Sansho Dayu)
** Akira Kurosawa (Shichinin no Samurai)
** Federico Fellini (La strada)
* Copa Volpi
** Millor Actor - Jean Gabin (Touchez pas au grisbi i L'air de Paris)
* Premi OCIC
** La llei del silenci (Elia Kazan)
* Premi Pasinetti
** La llei del silenci (Elia Kazan)
* Gran Premi Absolut
** The Back of Beyond (John Heyer)
* Premi especial
** Executive Suite (repartiment conjunt)

## Referències

* ↑ «The 1950s». Arxivat de l'original el 28 d’abril 2021. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1950s». Arxivat de l'original el 12 de maig 2021. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Venice Film Festival 1954». [Consulta: 4 octubre 2013].

## Vegeu també

* I Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià
* 4t Festival Internacional de Cinema de Berlín
* 7è Festival Internacional de Cinema de Canes

## Enllaços externs

* 15a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1954 a IMDb
# Acanthopagrus bifasciatus

Acanthopagrus bifasciatus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 50 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes occidentals de l'oceà Índic (des del Mar Roig i el Golf Pèrsic fins a KwaZulu-Natal -Sud-àfrica-).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 «Acanthopagrus bifasciatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Adrianus Petit Coclico

Adrianus Petit Coclico (Flandes, 1499 $^{(Gregorià)}$ - Copenhaguen, setembre 1562 $^{(Gregorià)}$) va ser un compositor neerlandès del Renaixement.
Com molts compositors renaixentistes, se sap molt poc sobre la primera vida de Coclico. Va ser criat catòlic, però es va convertir en un protestant i va abandonar Flandes per a Alemanya. La primera referència coneguda a ell en documents oficials és a la Universitat de Wittenberg el 1545, i encara que més tard va afirmar haver estat alumna de Josquin des Prez i haver treballat per a Enrique VIII, la cort reial francesa i el Papa, la beca no ha ha pogut provar qualsevol d'aquestes afirmacions.
En 1546, Coclico va sol·licitar un càrrec de catedràtic de música a Wittenberg, va compondre una peça perduda en un text de Philipp Melanchthon, i va ser denegada. Es va casar durant aquest temps, tot i que la seva esposa aviat ho va abandonar, i els seus intents de dissoldre la unió van fracassar.
Després es va traslladar a Frankfurt an der Oder i va fundar una societat de músics amb membres del cercle de l'humanista Jodocus Willich. En els pobres estats financers, Coclico va deixar Frankfurt per Stettin en 1547, on novament va ser negat una posició; al setembre d'aquest any es va graduar de la Universitat de Königsberg i va entrar al servei del duc de Prússia. Coclico va estar involucrat en disputes religiosos amb luteranos i va afirmar haver estat empresonat a causa de la seva religió. No obstant això, va mantenir el càrrec fins a 1550, moment en què va ser trobat que havia acomiadat un nen amb la seva mestressa de casa.
Coclico es va traslladar a Nuremberg, on va ensenyar als estudiants i va comptar amb una col·lecció dels seus motets, Consolationses piae i un tractat de teoria de la música, Compendium musices, publicat per Johannes Berg el 1552. No se sap res del seu parador posterior fins a 1555, quan els registres mostren estava a Schwerin ; va tenir poques sorts de trobar feina allà i es va traslladar a Wismar, on va ocupar el càrrec de cap de rellotge durant un temps curt. Va perdre aquesta posició després d'exigir un salari massa alt i es va traslladar a Copenhaguen, on es va convertir en un cantant i músic als tribunals de Christian III i Marcellus Amersfortius. Després de la mort de la seva esposa, es va tornar a casar i desapareix dels llibres de registre del tribunal al setembre de 1562; se suposa que va morir poc després.

## Obres

* Consolationses piae: música reservata (41 motets, Nuremberg, 1552)
* Disc clèrits ossos (4vv)
* Nulla quidem virtus (5vv)
* Si consurrexistis (8vv)
* Venite exultemus Domino (5vv)

## Referències

* Albert Dunning. "Adrianus Petit Coclico". al The_New_Grove_Dictionary_of_Music_and_Musicians (online)

## Enllaços externs

* Adrianus Petit Coclico a la Choral Public Domain Library (ChoralWiki)