OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dalwhinnie

Dalwhinnie és una destil·leria i marca de whisky escocès situat al poble de les Highlands d'Escòcia en Dalwhinnie. La destil·leria va ser fundada a la dècada de 1890 amb el nom de la ciutat propera de Strathspey. El lloc va ser triat per l'abundància d'aigua de la font de Loch-Doire-Uaine i la turba dels pantans de la rodalia. A més, hi ha un esplèndid paisatge de muntanya, cosa que fa de Dalwhinnie la destil·leria més alta d'Escòcia. El nom significa lloc de trobada i es refereix a la reunió de les rutes de traginers de bestiar antiga a través de les muntanyes.
El 1897, John Grant, George Segellar i Mackenzie Alexandre va fundar la Destil·leria Strathspey. La producció es va iniciar el 1898, però per desgràcia la societat estava en fallida aquell mateix any.
La destil·leria va ser venuda a AP Blyth el 1898, que la va rebatejar Dalwhinnie. Més tard, el 1905 el 'Cook & Bernheim' va prendre el control de l'empresa, que va iniciar amb la búsqueda de malta per produir whisky de mescla o blended per al mercat dels Estats Units. Aquesta va ser la primera inversió dels EUA en la indústria del whisky escocès. L'aventura als EUA va continuar fins a la prohibició o Llei seca el 1920 i la destil·leria va tornar a Escòcia quan va ser adquirida per Lord James Calder, accionista del whisky Greenlees MacDonald. MacDonald Greenlees va ser adquirida més tard per Distillers Company Limited; Dalwhinnie es va convertir en part del grup de James Buchanan.
Un incendi el 1934 va aturar la producció durant 3 anys, i la reobertura el 1938 va ser de curta durada a causa de la II Guerra Mundial que va portar restriccions al subministrament d'ordi. Des de la seva reobertura el 1947, la destil·leria ha funcionat fins al dia d'avui, i va deixar d'elaborar cervesa el 1968.
Dalwhinnie s'ha fet famós a tot el món, ja que es comercialitza pels seus amos, United Distillers, sota la seva marca dels classics malts, que van aparèixer el 1988. Tot i això, només el 10% de la producció es comercialitza com a single malt, la resta s'usa per elaborar blendeds.
# Cirrolita

La cirrolita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La cirrolita és un fosfat de fórmula química Ca₃Al₂(PO₄)₃(OH)₃. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cirrolita pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, bjarebyita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaïta, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeïta, gottlobita, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieïta, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de ferro de Västanå, situada a la localitat de Näsum, al comtat de Skåne (Suècia). En aquesta mina ferro, inactiva des de l'any 1916, i que és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral, també han estat descobertes l'attakolita, l'augelita, la berlinita i la trol·leïta.

## Referències

* ↑ «Cirrolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Västanå Iron Mine (Westanå Mine), Näsum, Bromölla, Skåne County, Sweden» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 maig 2019].
# Clínica l'Aliança (Girona)

La Clínica l'Aliança és una clínica del municipi de Girona. L'edifici que ocupa és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici

Edifici en cantonada amb accés per la mateixa cantonada, al xamfrà. Al costat de l'accés, pel costat dret, hi ha una torre on es concentren els accessos verticals, que clou amb un frontó ceràmic i on hi ha la referència esgrafiada a l'edifici. Les obertures de la torre són agrupades de 3 en 3 i s'emmotlla a la forma de l'escala. Aquest nucli divideix l'edifici en 2 parts: una de planta baixa i dos pisos, amb semisoterrani, pel costat esquerre i que inclou l'entrada, de finestres unides per la llinda i l'ampit a planta baixa, i de balcons continus a la resta de les plantes amb obertures emmarcades en pedra. La façana està coronada per un ràfec que continua en la segona part (dreta) i que unifica els dos volums. Aquest és de planta baixa i tres pisos, de composició idèntica a l'anterior però amb una planta afegida pel damunt del ràfec i que també es corona amb un ràfec. Actualment s'ha ampliat pel costat dret.
L'edifici fou fet el 1941 i ampliat posteriorment.

## Referències

* 1 2 «Clínica l'Aliança». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Clínica l'Aliança, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cold Spring (Minnesota)

Cold Spring és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 2.975 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cold Spring tenia 2.975 habitants, 1.116 habitatges, i 785 famílies. La densitat de població era de 552,2 habitants per km².
Dels 1.116 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 21% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.500 $ i la renda mediana per família de 50.268 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.225 $ mentre que les dones 23.500 $. La renda per capita de la població era de 18.308 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cold Spring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cold Spring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Davide Carnevali

Davide Carnevali (Milà, 1981) és un dramaturg i teòric italià.
Com a dramaturg realitza la seva formació principalment amb Laura Curino (Teatro Stabile di Torino) i Carles Batlle; amplia els seus estudis a Catalunya i Alemanya amb Martin Crimp, Biljana Srbljanovic, José Sanchis Sinisterra, Hans-Thies Lehmann, John von Düffel, Simon Stephens i Martin Heckmanns.
La seva carrera d'autor comença amb el reconeixement internacional obtingut per la seva obra Variazioni sul modello di Kraepelin, premiada al Theatertreffen de Berlín 2009, al Premio Riccione per il Teatro 2009 i a les Journées de Lyon des auteurs 2012. L'obra es representa també a l'Argentina en 2011, en el circuit off de Buenos Aires; a França, en 2012, al Théàtre National Populaire de Lyon; a Catalunya, al mateix any, a la Sala Beckett de Barcelona. Segueixen les produccions del Teatre Nacional d'Estònia en 2013 i del Teatre Nacional de Romania en 2015.
Amb Come fu che in Italia scoppiò la rivoluzione ma nessuno se ne accorse guanya en 2010 el “Premio Asti Teatro” i en 2011 el “Premio Borrello nuova drammaturgia”. En 2012 estrena Sweet Home Europa amb una producció del Schauspielhaus Bochum i en forma de radiodrama per la Deutschlandradio Kultur. Posteriorment l'obra s'estrena a l'Argentina, amb noves produccions a Alemanya i a Itàlia, en un muntatge a càrrec del Teatro Stabile di Roma. A França es presenta en forma de mise en espace a la Comédie-Française de París en 2012.
En 2013 guanya el “Premio Riccione per il Teatro” (premi nacional de nova drammaturgia italiana) amb Ritratto di donna araba che guarda il mare. Els seus textos han estat premiats i presentats a diverses revistes internacionals i s'han traduït al català, castellà, alemany, anglès, francès, grec, hongarès, estonià, polonès, romanès i rus.
Com a teòric, completa la seva formació amb un doctorat en Arts Escèniques a la Universitat Autònoma de Barcelona, amb un període d'estudis a la Freie Universität Berlin. A la seva activitat acadèmica s'afegeix la de traductor del català i el castellà, i la de curador editorial. Per a l'editorial italiana GranVía ha curat una antologia de teatre català contemporani, amb textos de Carles Batlle, Lluïsa Cunillé, Jordi Galceran i Victoria Szpunberg. També ha traduït a l'italià diverses obres de Josep Maria Benet i Jornet. Forma part del consell de redacció de la revista "Pausa" (Barcelona) i escriu per a diverses revistes de teatre internacionals sobre dramatúrgia catalana, espanyola, iberoamericana i alemanya.

## Referències

* ↑ «Davide Carnevali» (en anglès). Berliner Festspiele. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 28 novembre 2015].
* ↑ «Bureau des lecteurs» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 27 / 11 / 2015].
* ↑ «Premio Riccione per il Teatro» (en italià). [Consulta: 27 / 11 / 2015].
* ↑ «Davide Carnevali». Sala Beckett. Arxivat de l'original el 2012-07-21. [Consulta: 28 novembre 2015].
# Diego Genaro Lletget y Perez del Olmo

Diego Genaro Lletget y Perez del Olmo (Arenas de San Pedro, província d'Àvila, 1798 - Madrid, 20 de febrer de 1884) fou un farmacèutic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina i de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Estudià farmàcia al Reial Col·legi de Farmàcia de Sant Ferran, on es llicencià en 1809 i doctorà en 1812. El 1825 esdevingué catedràtic de farmàcia experimental al Reial Col·legi. Pocs anys després, però, deixà la càtedra per obrir una farmàcia a la Carrera de San Jerónimo, que aviat assolí un gran prestigi, de tal manera que La Casa de la Moneda li encarregava la preparació de l'àcid nítric puríssim per als assajos d'encunyament de monedes d'or i plata. També li fou encarregat l'anàlisi d'aigües d'alguns municipis biscaïns com Zestoa o Aretxabaleta.
Gràcies al seu prestigi fou Farmacèutic Honorari de Sa Majestat Isabel II. També fou membre de la Real Sociedad Económica Matritense de Amigos del País i quan es va constituir la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals en 1847 en fou un dels acadèmics fundadors. De la mateixa manera en 1861 fou un dels acadèmics fundadors de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina. També fou tresorer del Real Col·legi de Farmacèutics de Madrid i bibliotecari de la Biblioteca del Col·legi de Sant Ferran de Madrid.

## Referències

* ↑ Nuestros Decanos: D. Diego Genaro Lletget (1834-1845), paracetablog, Universitat Complutense de Madrid
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Biografia al web de la RANM
# Delvin N'Dinga

Delvin N'Dinga (Pointe-Noire, 14 de març de 1988) és un exfutbolista de la República del Congo de la dècada de 2010. Fou internacional amb la selecció de futbol de la República del Congo. Pel que fa a clubs, destacà a AJ Auxerre i AS Monaco.

## Referències

* ↑ Perfil a weltfussball.de
* ↑ Delvin N'Dinga, Fitxa a Soccerway
* ↑ «FIFA U-20 World Cup Canada 2007 – List of Players» (PDF) p. 6. FIFA. [Consulta: 18 juny 2013].
* ↑ «Ndinga "It hurt me"» (en francès). L' Equipe, 09-09-2011 [Consulta: 21 febrer 2013].
* ↑ «Ndinga joined Monaco (official)» (en francès). L' Equipe, 29-06-2012 [Consulta: 21 febrer 2013].
* ↑ Delvin N'Dinga a National-Football-Teams.com (anglès)
# Dim-Dim-Omga

Dim-Dim-Omga (en rus: Дым-Дым-Омга) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 649. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Clot del Tura

El Clot del Tura és un clot, una petita vall tancada, del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà. Pertany a l'àmbit de l'antiga caseria de bordes de Segan.
Està situat molt a llevant d'Hortoneda, i molt a prop, també a llevant, de la Borda d'Arrullat, la borda més a l'est del conjunt de les Bordes de Segan. És just al nord de la Solana del Roc Redó i a migdia del Serrat dels Boix de la Serra i del Bony dels Clots, en els contraforts occidentals de la Serra de Boumort.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Diego Santillán

Diego Abad de Santillán, més conegut com a Diego Santillán, va ser un guionista i director de cinema que va néixer a Barcelona el 1925, va viure molt temps a l'Argentina i va continuar la seva carrera al seu país d'origen, on va morir al setembre de 1992. Era fill de l'intel·lectual i historiador anarquista Diego Abad de Santillán i d'Elisa Kater i net del dirigent anarquista Fritz Kater.

## Carrera professional

Radicat a Buenos Aires, va muntar espectacles dramàtics que escrivia i es va vincular al cinema, iniciant-se amb els guions de El hombre señalado (1957) dirigida per Francis Lauric i El campeón soy yo (1960) dirigida per Virgilio Muguerza. L'any 1963 va debutar com a director amb Pesadilla, sobre el seu propi guió, amb les actuacions de Sabina Olmos, Pedro López Lagar i Guillermo Battaglia. El 1964 va dirigir Un sueño y nada más (1964), posteriorment una coproducció amb Brasil, després Chão, amor (1968), una coproducció amb Xile i finalment Olga, la hija de aquella princesa rusa (1972), amb el seu propi guió escrit segons la seva novel·la del mateix nom. Va escriure els guions de Crimen en el hotel alojamiento (1974), Un mundo de amor (1975) i Don Carmelo il capo (1976).
En morir Francisco Franco va tornar al seu país d'origen i el 1978 va dirigir sobre el seu propi guió el film documental ¿Por qué perdimos la guerra?, en el qual bolca la visió de l'anarcosindicalisme respecte de la Guerra Civil Espanyola i, el mateix any, Silvia ama Raquel. De 1987 es el film Divines paraules dirigit per José Luis García Sánchez segons el seu propi argument escrit en col·laboració amb Enrique Llovet i diàlegs de Diego Santillán, basada en l'obra teatral de Ramón del Valle-Inclán. La seva última labor com a guionista va ser per Ho sap el ministre? el 1991.

## Filmografia
### Guionista

* Ho sap el ministre? (1991)
* Divinas palabras (1987)
* Profesor eróticus (1981)
* ¿Por qué perdimos la guerra? (1978)
* Silvia ama a Raquel (1978)
* Don Carmelo il capo (1976)
* Un mundo de amor (1975)
* Crimen en el hotel alojamiento (1974)
* Olga, la hija de aquella princesa rusa (1972)
* La casa de Madame Lulú (1968)
* ¡Cómo te extraño...! (1966)
* Bettina (1964)
* Pesadilla (1963)
* El campeón soy yo (1960) dir. Francis Lauric
* Evangelina (1959)
* Mi esqueleto (1959)
* El hombre señalado (1957) dir. Virgilio Muguerza

### Director

* Una sombra en la oscuridad (1979)
* ¿Por qué perdimos la guerra? (1978)
* Silvia ama a Raquel (1978)
* Olga, la hija de aquella princesa rusa (1972)
* Chão, amor (1968)
* Un sueño y nada más (1964)
* Pesadilla (1963)

### Autor de la idea

* Somos novios (1969)

## Referències

* Crusells, Magi (2008). Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z. Universidad de Barcelona. ISBN 978-84-475-3316-9.
* A., Pérez Gómez, Angel. Cine español 1951/1978: diccionario de directores. Bilbao: Mensajero, D.L. 1979. ISBN 8427111738.

## Enllaços externs

* Informació sobre Diego Santillán en Internet Movie Data Base Arxivat 2011-12-08 a Wayback Machine.
# Diego Sebastián Cagna

Diego Sebastián Cagna (Buenos Aires, 19 d'abril de 1970) és un exfutbolista i entrenador argentí, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Va començar a jugar professionalment el 1988, a les files de l'Argentinos Juniors. A principis de 1992 va ser traspassat a l'CA Independiente, on roman quatre anys. Entre 1996 i 1999 milita al CA Boca Juniors, amb qui guanya el Clausura 1999. Llavors dona el salt a la competició espanyola, a les files del Vila-real CF. El 2002 recala al mexicà Atlético Celaya i a l'any següent retorna a Boca Juniors, on es retira el 2005.
Va ser internacional amb l'Argentina en 19 ocasions, tot marcant un gol. Hi va guanyar la Copa Confederacions de 1992 i va participar en la Copa Amèrica de futbol de 1999. També es va endur la medalla d'or als Jocs Panamericans de 1995.

### Com a entrenador

Després de la seua retirada, Cagna ha seguit vinculat al món del futbol com a entrenador. Al desembre de 2006 es fa càrrec del CA Tigre, tot portant-lo a la màxima categoria argentina. A l'Apertura 2007 queda en segona posició, la millor de la història del club.
Per a l'Apertura de 2008, Tigre va quedar empatat al més alt amb San Lorenzo i Boca Juniors, sent estos darrers qui guanyarien el títol pels partits de playoff. Estes actuacions han fet que el seu equip hi dispute competicions continentals.

## Títols

* Copa Confederacions: 1992
* Medalla d'Or Jocs Panamericans: 1995
* Primera divisió de l'Argentina: Apertura 1998, Clausura 1999, Apertura 2005
* Copa Libertadores: 2003
* Copa Intercontinental: 2003
* Copa Sudamericana: 2004, 2005
* Recopa Sudamericana: 2005

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa del jugador
# Cimatolege

Cimatolege (en grec antic Κυματολήγη) va ser segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis, que cita Hesíode quan dona una llista de nereides.
Hesíode diu que Cimatolege, juntament amb les seves germanes Cimòdoce i Amfitrite (de formosos turmells) aturen amb facilitat les onades i les bufades dels vents tempestuosos.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 253-255
# Comanthosphace

Comanthosphace és un gènere amb 14 espècies d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies.

## Taxonomia

| Comanthosphace barbinervis Comanthosphace dependens Comanthosphace formosana Comanthosphace hakonensis Comanthosphace japonica Comanthosphace nanchuanensis Comanthosphace nepalensis | Comanthosphace ningpoensis Comanthosphace sinensis Comanthosphace stellipila Comanthosphace stelliplia Comanthosphace sublanceolata Comanthosphace tajimensis Comanthosphace tosaensis |

## Referències

Comanthosphace S. Moore, 1877
# Comandància General de Balears

La Comandància General de Balears (COMGEBAL) és un òrgan de la Força Terrestre de l'Exèrcit de Terra d'Espanya la finalitat de la qual més important consisteix a preparar organitzacions operatives amb les unitats aquarterades a les Illes Balears, d'acord amb la doctrina específica terrestre.
Té el seu antecendente l'any 1230, quan es va establir que Palau de l'Almudaina albergués al governador de Mallorca. Des de 1715 a 1931 i de 1939 a 1997 les unitats militars en el arxipèlag van estar integrades en una capitania general (fins a 1984 a càrrec d'un tinent general). Entre 1931 i 1939, i des de l'any 1997 fins a l'actualitat, s'ha substituït la denominació tradicional per la de comandància. Al capdavant de la mateixa es troba un general de divisió. La seva caserna general ocupa una part del Palau de l'Almudaina, situat en el nucli antic de la ciutat de Palma.

## Organització

La Comandància General de Balears compta amb les següents unitats:
* Caserna General:
** Prefectura de la Caserna General
** Estat Major
** Companyia de Caserna General
** Habilitació General
** Oficina de Comunicació
** Assessoria Jurídica
** Servei de Sanitat
** Òrgan de Suport al Representant Institucional de les Forces Armades
** Secció de Sapadors
** Unitat de Banda i Música
* Regiment d'Infanteria «Palma» n. 47:
** Comandament
** Plana Major
** Batalló d'Infanteria Motoritzada «Filipinas» I/47.

## Referències

* ↑ Orden DEF/1265/2015, de 29 de junio, por la que se desarrolla la organización básica del Ejército de Tierra. Boletín Oficial del Estado (Consultat el 24 de gener de 2017)
* ↑ Instrucción 7/2016, de 19 de enero, del Jefe de Estado Mayor del Ejército de Tierra, por la que se desarrolla la organización del Ejército de Tierra. Boletín Oficial del Ministerio de Defensa (Consultat el 24 de gener de 2017)
* ↑ Organització de la Comandància general de Balears
# Comandància General de Ceuta

La Comandància General de Ceuta (COMGECEU) és un òrgan de la Força Terrestre de l'Exèrcit de Terra d'Espanya la finalitat de la qual més important consisteix a preparar organitzacions operatives amb les unitats aquarterades a la ciutat de Ceuta, d'acord amb la doctrina específica terrestre.
En 1668 el Tractat de Lisboa signat entre Espanya i Portugal va reconèixer la sobirania espanyola sobre Ceuta (sota domini portuguès des de 1415). En 1860, mitjançant el Tractat de Wad-Ras entre Espanya i el Sultanat del Marroc, Espanya va prendre el control del camp exterior de la plaça, fixant-se la seva frontera actual. Entre 1918 i al 1956, any en què el Marroc va aconseguir la seva independència, la Comandància General de Ceuta va dependre de l'Alta Comissaria d'Espanya al Marroc. Fins a 1968 la comandància va estar subordinada a la Prefectura de l'Exèrcit Espanyol al Nord d'Àfrica. Des d'aquell any a 1997, quan es va crear la Zona Militar de Ceuta, va formar part de la II Regió Militar. L'any 2006, la Comandància General de Ceuta va quedar integrada en la Força Terrestre de l'Exèrcit de Terra. Al capdavant de la mateixa es troba un general de divisió. La seva caserna general es troba en l'Aquarterament «Vallejo Almina», situat al centre de la ciutat.

## Composició

La Comandància General de Ceuta compta amb les següents unitats: Caserna General:
* Estat Major
* Batalló de Caserna General XVII
* Accessòria Jurídica
* Prefectura d'Intendència d'Assumptes Econòmics
* Secció de Suport Tècnic
* Oficina de Comunicació
* Regiment de Cavalleria Cuirassada "Montesa" n. 3
* Grup de Cavalleria Cuirassada "Caçadors d'Àfrica" I/3
* Terç "Duc d'Alba" 2º de la Legió
* Bandera d'Infanteria Protegida "Crist de Lepanto" IV/2
* Grup de Regulars "Ceuta" n.º 54
* Tabor d'Infanteria Motoritzada "Tetuán" I/54
* Regiment Mixt d'Artilleria n.º 30
* Grup d'Artilleria de Campaña I/30
* Grup d'Artilleria Antiaèria II/30
* Regiment d'Enginyers n. 7
* Batalló de Sapadors I/7
* Unitat Logística n.º 23
* Companyia de Mar i Proveïment de la Unitat Logística n.º 23
* Unitat de Serveis de Base "Ceuta". Pertany a la Direcció d'Aquarterament de la Inspecció General de l'Exèrcit.

## Referències

* ↑ El general de División Javier Sancho Sifre, nuevo comandante general de Ceuta, ceutaldia.com, 17 de juny de 2015
* ↑ Orden DEF/1265/2015, de 29 de junio, por la que se desarrolla la organización básica del Ejército de Tierra. Boletín Oficial del Estado (Consultat el 24 de gener de 2017)
* ↑ Història de la Comandància al web del Ministeri de Defensa