OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brycinus nigricauda

Brycinus nigricauda és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: la Costa d'Ivori.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* ↑ Teugels, G.G., C. Lévêque, D. Paugy i K. Traoré, 1988. État des connaissances sur la faune ichtyologique des bassins côtiers de Côte d'Ivoire et de l'ouest du Ghana. Rev. Hydrobiol. Trop. 21(3):221-237.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1986. Révision systématique des Alestes et Brycinus africains (Pisces, Characidae). Collection Études et Thèses. Éditions de l'O.R.S.T.O.M., París. 295 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Caça furtiva

La caça il·legal o caça furtiva (en anglès poaching) és la caça o la pesca il·legal d'animals salvatges, generalment associada a vedat o a dret de propietat.
Segons l'Encyclopædia Britannica, la caça furtiva era duta a terme per camperols empobrits amb finalitat de subsistència i per a obtenir una suplement a la seva dieta minsa. La caça furtiva es realitzava també contra els privilegis de cacera de la noblesa i dels governants territorials. Per contrast, robar animals domestics (per exemple ramat) era classificat com a robatori i no com a caça furtiva.
Pot ser il·legal per diferents motius:
* La caça o pesca fora de temporada
* El caçador no té permís
* L'arma utilitzada és una arma il·legal per a la caça de l'animal
* L'animal o la planta es troba en una àrea restringida
* Algú reclama el dret a caçar aquest animal
* S'utilitzen mitjans il·legals (com ara trampes, reflectors o explosius)
* L'organisme és protegit per lleis, o ha estat llistat com a espècie en perill d'extinció o amenaçada
* L'animal o la planta ha estat marcat per un recercador
Es calcula que el tràfic de vida silvestre il·legal és d'almenys 10.000 milions de dòlars a l'any.

## Referències

* ↑ «furtiu». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Webster, N.. Websters New 20th Century dictionary of the English Language. 2a edició. Cleveland: World Publishing Company, 1968, p. 1368. Random House. Random House Webster's unabridged dictionary. 2nd, unabridged. Nova York: Random House, 2001, p. 1368. ISBN 0-375-42599-3. World Book Inc.. World book encyclopedia. 15, P.. Springfield: Merriam-Webster, Inc., 2005, p. 5871 [Consulta: 18 agost 2013]. «Chic=Poaching» McKean, E. (ed.). «Poaching». The new Oxford American dictionary. Nova York: Oxford University Press, 2005. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2013. [Consulta: 18 agost 2013].
* ↑ Encyclopædia Britannica, Inc.. Poaching. 15th. Encyclopædia Britannica, Inc., 2010 [Consulta: 18 agost 2013].
* ↑ Krauss, Marita. Herrschaftspraxis in Bayern und Preussen im 19. Jahrhundert: ein historischer Vergleich (en alemany). Campus Verlag, 1997, p. 346 ff. ISBN 9783593358499.
* ↑ August, R. «Cowboys v. Rancheros: The Origins of Western American Livestock Law». Southwestern Historical Quarterly. Texas State Historical Association [Austin], 96, 4, 1993, pàg. 457–490.
* 1 2 Musgrave, R. S., Parker, S. and Wolok, M. (1993). Status of Poaching in the United States – Are We Protecting Our Wildlife? Natural Resources Journal 33 (4): 977–1014.
* ↑ Green, G. S. «The other criminalities of animal freeze-killers: Support for a generality of deviance». Society & Animals, 10, 1, 2002, pàg. 5–30. DOI: 10.1163/156853002760030851.
* ↑ Oldfield, S. (ed.) (2002). The Trade in Wildlife: Regulation for Conservation. Earthscan Publications Ltd., London.
# Joaquim Soy Espuña

Joaquim Soy Espuña (Olot, 1924 - Olot, 30 de gener de 2021), més conegut com El Nardo d'Olot, i abans com en Quim de Can Soy, fou un torero olotí de la dècada de 1950.
Amb vuit germans, va començar a torejar als cinc anys, amb animals de fusta empesos pels seus amics. Va actuar en una desena de curses i en places menors, enfrontant-se a jònecs i no pas a toros, però es va convertir en una llegenda a la comarca. També va ser jardiner de l'Ajuntament d’Olot, i va decidir plantar nards, i d’aquí li ve el sobrenom de ‘El Nardo’.
Va torejar a Olot, Cardona i a Sarrià de Ter. Va acabar la carrera al 1961, després d'haver participat en unes 10 curses.
Va ser un dels propietaris de la Plaça de Braus d'Olot, i l'any 2011 va donar a la ciutat les seves accions i les de la seva dona. També va donar a la ciutat setze cartells de curses de braus de quan El Nardo estava en actiu, que es troben a l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. El seu nom figura a l'enciclopèdia taurina 'El Cossío'. Va morir el 30 de gener de 2021, als 96 anys.

## Llegat

La seva història s'explica en el llibre de Natàlia Molero, titulat ‘Nardo: Un torero d’Olot’. El cronista Joan Casulà i en Francesc Casanovas en van fer una adaptació d'un pasdoble molt popular a Olot:
   Entre rosas y azucenas,
   en Olot nació un torero;
   son sus pasos primorosos,
   dados con garbo y salero.
   El Nardo tiene por nombre
   torero de gran valor

## Referències

* 1 2 3 Masó, Pau. «Mor el Nardo d'Olot, Joaquim Soy». Radio Olot, 30-01-2021. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Mor Joaquim Soy, el Nardo d’Olot, un dels toreros més reconeguts de la Garrotxa dels anys 50». El Garrotxí, 30-01-2021 [Consulta: 30 gener 2021].
* 1 2 3 Estéban, Ramon. «Joaquim Soy ‘el Nardo', torero d'Olot». El Punt Avui +, 31-01-2021. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ Estéban, Ramon. «‘El Nardo': torero, olotí i ciutadà generós - 29 gen 2011». [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Merino, Olga. «Quim Soy, 'el Nardo': "Per fer-te estimar és necessari ser humil"». El Periódico, 02-03-2014. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ Molero, Natàlia, 1959-. Nardo : un torero d'Olot. Girona: CCG Edicions, 2005. ISBN 84-96444-34-1.
* ↑ «El Nardo per La Rodona», 30-03-2011. [Consulta: 30 gener 2021].
# Unió d'Escriptors i Artistes Proletaris

La Unió d'Escriptors i Artistes Proletaris va ser una organització civil creada per l'esquerra política valenciana fundada en 1932-1933 per un grup d'artistes plàstics i alguns escriptors: Rafael Pérez Contel, Josep Renau, Ángel Gaos, Francisco Carreño, Pascual Pla y Beltrán, Manuela i Antonio Ballester, Joan Renau, José Bueno i Emili Gómez i Nadal. El grup va sorgir arran de la creació a França de l'Associació d'Escriptors i Artistes Revolucionaris en 1932, com organització compromesa a combatre el feixisme emergent en Europa.
Presentada en l'Ateneu Científic de València, va publicar en el diari El Pueblo el seu primer manifest en defensa de la cultura. En 1936, al començament de la Guerra Civil, es van integrar en l'Aliança d'Intel·lectuals per a la Defensa de la Cultura.

## Referències

* València i la República. guia urbana 1931-1939. (castellà)
# Remaucourt

Remacourt és un municipi francès del departament de l'Aisne, als Alts de França. Forma part de la Communauté d'agglomération de Saint-Quentin.

## Administració

Des de 2001 l'alcaldessa és Anne Cardon.

## Demografia

* 1962: 283 habitants.
* 1975: 286 habitants.
* 1990: 406 habitants.
* 1999: 372 habitants.
* 2007: 334 habitants.
* 2008: 330 habitants.

## Notes

* ↑ « PDF Recensement de la population de l'Aisne au 1er janvier 2008». [Consulta: 2 gener 2011].

## Enllaços externs

* Remaucourt a la web de l'Institut géographique national(francès)
* Remaucourt a la web de l'Insee Arxivat 2012-10-18 a Wayback Machine.(francès)
* Clochers.org(francès)
* 40000clochers.com Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.(francès)
# Aleksandr Txivadze

Aleksandr Txivadze (georgià: ალექსანდრე ჩივაძე) (Karatxaievsk, URSS, 8 d'abril de 1955) va ser un futbolista georgià. Actualment és entrenador de la selecció georgiana sub-21.

## Trajectòria esportiva

Als 18 anys va arribar a l'acadèmia del Dinamo Tbilisi, i als 19 anys va debutar amb el primer equip.
Va ser considerat un lliure de classe mundial. Va jugar tota la seua carrera al Dinamo Tbilisi i va formar part de l'equip que va guanyar la Recopa 1980-81, gràcies a generació extraordinària de jugadors georgians. Va formar part de la selecció de la selecció de l'URSS que va disputar el Mundial d'Espanya de 1982, on va marcar un gol en l'empat contra Escòcia, i el Mundial de Mèxic de 1986, on no va poder disputar cap partit a causa d'una lesió.

## Palmarès

* Lliga soviètica de futbol: 1978
* Copa soviètica de futbol: 1976 i 1979
* Recopa d'Europa de futbol: 1980-81
* Futbolista soviètic de l'any: 1980

## Referències

* ↑ «Diálogos en la tumba de Kipiani» (en castellà). El País, 09-09-2012. [Consulta: 16 gener 2016].
* ↑ «Quan Tbilisi regnava a Europa». L'Esportiu, 11-08-2015. [Consulta: 31 gener 2016].
* ↑ «Aleksandr Chivadze en los Mundiales de Fútbol» (en castellà). losmundialesdefutbol. [Consulta: 31 gener 2016].

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Perfil Arxivat 2020-07-16 a Wayback Machine.
# Brenaç

Brenaç (en francès Brenas) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Johann Caspar Seyfert

Johann Caspar Seyfert (Augsburg, 1697 - Augsburg, 26 de maig de 1767) fou un compositor, violinista i llaütista alemany.
Va ser director musical a Augsburg. El 1746 va afegir un quart volum a l'"Augsburger Tafel-Confect", que Valentin Rathgeber havia publicat el 1733, el 1737 i el 1739. El títol breu abreuja "Ohren-vergnügendes und Gemüth-ergötzendes Tafel-Confect" (Confitería de la taula d'Augsburg, breu per a la confiteria de taules, "Pleasuring the Ears and Delightful to the Soul), una col·lecció de cançons destinada a ser destinada a postres, mentre que un Tafelmusik es va interpretar durant un plat principal.
El seu fill, Johann Gottfried Seyfert (1731–1772) també va ser un conegut compositor d'obres de música de cambra, sonates de piano, oratoris i 20 simfonies.

## Enregistraments

* Hans Valentin Rathgeber / Johann Caspar Seyfert - 11 Lieder Aus Ohren-Vergnügendes Und Gemüth-Ergötzendes Tafelconfect (LP). Archiv Produktion, 14066, 1964;
* Rathgeber / Seyfert - Ohren Vergnügendes Und Gemüth Ergötzendes Tafel Confect (LP). Eurodisc, S 71 875 MK 1964
* Johann Valentin Rathgeber, Johann Caspar Seyfert, Herrad Wehrung, Margarete Witte-Waldbauer, Johannes Hoefflin, Claus Ocker, Schwäbischer Singkreis, An Instrumental Ensemble*, Hans Grischkat - Augsburger Tafelkonfekt: Orbis (2), 1975.

## Referències

* ↑ Cyclopedia of Music and Musicians: Naaman-Zwillingsbrüder (Vol III). Charles Scribner's Sons. 1909. p. 368.
* ↑ "Alleweil ein wenig lustig" – Musikalische Leckerbissen aus dem Ohren-vergnügenden und Gemüth-ergötzenden Tafel-Confect, Valentin-Rathgeber-Gesellschaft (alemany)
# Unió d'Estudiants Jueus

La Unió d'Estudiants Jueus (en anglès: Jewish Student Union) (JSU) és una organització que forma part de la NCSY, la branca juvenil de la Unió Ortodoxa. La JSU va ser creada l'any 2002. La JSU ha estat establerta com una associació cultural activa en diverses escoles dels Estats Units d'Amèrica. La JSU va ser creada per servir als adolescents jueus que provenen de diferents entorns i afiliacions. Els clubs que porten les inicials JSU o el nom Jewish Student Union, formen part de la Unió Ortodoxa i de la seva organització juvenil, la NCSY.
Els clubs de la JSU enfoquen les seves activitats per educar a la joventut jueva a les escoles i instituts sobre la cultura, la seva herència, i la religió. La missió de la JSU és animar als joves i adolescents de confessió jueva perquè aquests atenguin a les escoles secundàries. La JSU actualment té diversos clubs als Estats Units i al Canadà.
Els socis de la JSU, són diverses organitzacions jueves que proporcionen diversos programes. La JSU rep els seus ingressos mitjançant donacions d'altres entitats afins a la seva causa, així com de persones que són donants particulars, si bién la major part dels seus ingressos provenen de la pròpia Unió Ortodoxa i de diverses fundacions privades.

## Referències

* ↑ «Organizational Changes» (en anglès).
* ↑ «Jewish Student Union» (en anglès).
# Alabastre (mineral)

L'alabastre és una varietat de guix massiva i translúcida de gra fi, diferent de la selenita (que és una varietat fibrosa del guix), per bé que també existeix una varietat de calcita amb aquest nom. El nom prové del grec antic αλάϐαστρος («alabastros», atuell sense anses), puix que també s'anomenen alabastres els flascons de perfum sense anses fets d'aquest material. L'alabastre, essent guix, es pot ratllar amb l'ungla (duresa de Mohs d'1,5 a 2). Cristal·litza en el sistema monoclínic i la seva fórmula és CaSO₄·2H₂O.
Tallat en fines làmines fou utilitzat com si fos vidre en les finestres dels edificis romànics. Avui s'utilitza en escultura i com a pedra decorativa. Com que és molt tou es pot tallar amb formes molt elaborades. Essent soluble en l'aigua, hom no el pot fer servir en exteriors.
L'alabastre calcari és una varietat de calcita o roca calcària amb un agregat estalagmític translúcid i de colors clars. També se l'anomena «alabastre dels antics», «alabastre de la Bíblia» o «alabastre de l'est», car els primers objectes que coneixem fets amb alabastre calcari procedeixen de Pròxim Orient.

## Obtenció de l'alabastre

En foren famosos els tallers de Nottingham, York i Londres als segles xiv i xv. També se'n troba la Toscana. A Catalunya són conegudes les pedreres de Beuda i de Sarral. L'escola escultòrica a Girona va començar a fer servir aquest material de les pedreres catalanes al segle xiv i més tard hi van destacar Antoni Canet, Pere Oller, Pere Joan i altres.
Bona part de l'extracció mundial d'alabastre es realitza a l'Aragó, a la Vall de l'Ebre. Destaquen pobles com ara Gelsa, Quinto, Fuentes de Ebro, Azaila, La Puebla de Híjar i Albalate del Arzobispo.
L'explotació es fa mitjançant pedreres, que malmeten greument el paisatge provocant un greu impacte ambiental perquè no és gen fàcil la restauració en un clima tan àrid. Com que és un mineral molt soluble en aigua, el relleu s'erosiona amb facilitat.

## Referències

* 1 2 «Alabaster» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 gener 2014].
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 2 novembre 2014].
* ↑ Acta Eruditorum, 1733, p. 42 [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ «[Aragón, a la cabeza mundial en producción de alabastro https://www.expansion.com/2014/11/21/aragon/1416599144.html]» (en castellà). Expansion, 21-11-2014. [Consulta: 16 gener 2022].
# Aleksandr Txuprov

Aleksandr Txuprov (Mosalsk, 6 de febrer de 1874 $^{(Julià)}$ - Ginebra, 19 d'abril de 1926) va ser un matemàtic rus, especialitzat en estadística.

## Vida i Obra

Txuprov va néixer a Mosalsk, però va créixer i estudiar a Moscou, on el seu pare Alexander Ivanovitx era un distingit economista i professor. Després de graduar-se en física i matemàtiques a la universitat de Moscou el 1896, va estar els quatre anys següents fent estudis d'economia a Alemanya. El 1902 va obtenir el doctorat en economia amb una tesi dirigida per Georg Friedrich Knapp a la universitat d'Estrasburg (Alemania en aquella época). Durant aquests anys d'estudi a Alemanya, va establir una forta amistat amb Ladislaus Bortkiewicz.
En retornar al seu país, va passar els exàmens per poder exercir la docència i va ser nomenat professor del Institut Politècnic de Sant Petersburg on va romandre fins al 1917. Al esclatar la revolució soviètica ell es trobava a Estocolm i ja no va retornar mai al seu país: va romandre tres anys a Escandinàvia i després va anar a Alemanya, on es podia guanyar la vida amb el seu treball científic. Però en canviar la situació económica es va anar canviant de localitat fins que va acabar a casa d'un amic a Ginebra, on va morir el 1926.

## Referències

* ↑ Sheynin, 2011, p. 27.

## Bibliografia

* Егоров, Ю. Н. «Научное и общественное наследие Александра Ивановича Чупрова» (en rus). Финансовый журнал - Financial Journal, Num. 3, 2012, pàg. 165-172. ISSN: 2075-1990.
* Sheynin, Oscar. Alexandr A. Chuprov: Life, Work, Correspondence (en anglès). V&R Unipress, 2011. ISBN 978-3-89971-812-6.

## Enllaços externs

* Sheynin, Oscar. «Alexandr Chuprov - Statistical Papers and Memorial Publications». Oscar Sheynin, 2004. [Consulta: 27 juliol 2020]. (anglès)
# Dennis Viollet

Dennis Viollet (Manchester, 20 de setembre de 1933 - Jacksonville, 6 de març de 1999) fou un futbolista anglès de les dècades de 1950 i 1960.
Com a futbolista va ser jugador del Manchester United i del Stoke City així com de la selecció de futbol d'Anglaterra. Fou un dels membres dels anomenats Busby Babes i va sobreviure al desastre aeri de Munic. Un cop retirat com a jugador esdevingué entrenador, feina que exercí principalment als Estats Units.

## Referències

* ↑ Matthews, Tony. The Encyclopaedia of Stoke City. Lion Press, 1994. ISBN 0-9524151-0-0.
* ↑ Stoke City 101 Golden Greats. Desert Islands Books, 2002. ISBN 1-874287554.
# Caixa d'Estalvis de la Sagrada Família

La Caixa d'Estalvis de la Sagrada Família va ser una caixa d'estalvis catalana, creada el 1926 i desapareguda el 1979.
Va ser fundada el 1926 per Ramon Balcells i Masó, com a continuació de la Caixa Social del Patronat Social Escolar d'Obreres del Poblet, sota l'empara del Bisbat de Barcelona.
Estava afiliada a la Confederació Espanyola de Caixes d'Estalvis Benèfiques i a la Federació de Caixes d'Estalvis Catalano-Balear.
Tingué la seu central al carrer Provença 389 i a la Via Laietana 75, fins que el febrer de 1969 es va traslladar definitivament al carrer Rivadeneyra 6, sempre dins la ciutat de Barcelona
El 1979 va desaparèixer, en ser absorbida per la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de Barcelona., atès que les dues operaven només en l'àmbit de Barcelona.

## Referències

* ↑ Digital, La Vanguardia. «[http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1969/12/24/pagina-86/33569716/pdf.html Edición del domingo, 16 febrero 1969, página 86 - Hemeroteca - Lavanguardia.es]» (en castellà). [Consulta: 8 agost 2018].
* ↑ Digital, La Vanguardia. «Edición del sábado, 01 septiembre 1979, página 20 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). [Consulta: 6 agost 2018].
# Cella (Comunitat de Terol)

Cella és una localitat de l'Aragó que es troba a la comarca de la Comunitat de Terol a 20 km de Terol. L'any 2006 tenia 2935 habitants. El més representatiu de Cella és el seu pou artesià, naixement del riu Jiloca. Les seues festes patronals són al mes d'agost.

## Clima

Cella gaudix d'un clima continental amb fortes diferències de temperatura entre l'hivern i l'estiu (mínimes de -10 °C a l'hivern, i màximes de 35 °C a l'estiu són relativament habituals). Es troba a una altitud de 1023 m, la qual cosa marca substancialment el seu oratge. Les precipitacions són molt escasses i irregulars.

## Activitats econòmiques

Cella és fonamentalment un poble ramader i agrari, no obstant això la presència del pou artesià i d'altres punts d'interés fan del turisme una font d'ingressos creixent.

## Referències

* ↑ «Padró del 2006». Arxivat de l'original el 2007-02-05. [Consulta: 4 gener 2007].
Viccionari
# Unió d'Estudiants del Kurdistan

La Unió d'Estudiants del Kurdistan (UEK) (kurd: Yekîtiya Xwendekarên Kurdistan, YXK) és una organització estudiantil independentista i socialista del Kurdistan, vinculat com a secció estudiantil del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK), que agrupa diversos nuclis en diverses ciutats europees pertanyen a l'organització.
La UEK va ser fundada el 12 de desembre de 1991 a la Universitat Ruhr de Bochum (Alemanya) per setanta-cinc estudiants kurds provinents de setze universitats d'arreu d'Europa. A causa de la seva disparitat territorial, la UEK es constitueix organitzativament com a coordinadora de diferents nuclis universitaris creats per la diàspora kurda al "vell continent". Cada nucli pren la seva pròpia iniciativa en el desenvolupament d'idees per a la creació de projectes i activitats. D'acord amb la se va pàgina web, inclou grups d'Alemanya, França, Regne Unit, Països Baixos, Àustria, Dinamarca, Suècia, Noruega i Suïssa. A més de les relacions amb els grups d'estudiants al Kurdistan.
La UEK disposa d'una revista anomenada Rohani (Llum), que es publica en llengua kurda a Alemanya. Un dels esdeveniments més importants de l'organització és el Premi de Literatura Hüseyîn Çelebî. Aquest concurs s'inicià el 1993 amb l'objectiu de premiar els millors poemes i històries curtes escrites en kurd o turc.
Poc després de la seva mort, Hüseyîn Çelebî fou designat president honorari de l'entitat. Aquest estudiant nascut a Alemanya, fill de mare turca i pare kurd, va desenvolupar un paper significatiu, tant en l'àmbit polític com diplomàtic, en l'establiment de vincles de solidaritat del poble kurd amb la resta del món, així com en la fundació de la UEK. Çelebî fou assassinat l'octubre 1992 a les muntanyes del Kurdistan quan combatia amb el PKK.

## Referències

* ↑ Oficina Federal per a la Protecció de la Constitució. «Verfassungsschutzbericht 2010 (pàg. 292)» (pdf) (en alemany). Verfassungsschutz.de. Arxivat de l'original el 2010. [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ Oficina Federal per a la Protecció de la Constitució. «Verfassungsschutzbericht 2007 (pàg. 253)» (pdf) (en alemany). Verfassungsschutz.de. Arxivat de l'original el 2007. [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ Oficina Federal per a la Protecció de la Constitució. «Arbeiterpartei Kurdistans (PKK) Volkskongress Kurdistans (Kongra Gel) – Strukturen, Ziele, Aktivitäten (pàg. 275)» (pdf) (en alemany). Verfassungsschutz.de. Arxivat de l'original el 2012-02-27. [Consulta: 29 juny 2016].
* 1 2 «Selbstverständnis der YXK» (en alemany). YXKonline.de. [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ «Hüseyin Çelebi» (en alemany). YXKonline.de. [Consulta: 29 juny 2016].

## Enllaços externs

* Unió d'Estudiants del Kurdistan - Lloc web oficial (alemany) (turc)
# Alabastre

«Alabastre» té aquests significats:
* Alabastre (mineral)
* Alabastre (Alacant), llogaret
* Alabastre (ceràmica)