OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# All Headline News

All Headline News (AHN) és una agència de notícies dels Estats Units d'Amèrica. Llançada el 2003, ha crescut fins a esdevindre un dels principals serveis de notícies i altres continguts en línia a altres mitjans de comunicació. Treballa amb pàgines web d'informació, senyalització digital o altra mena de publicacions, les quals paguen una quota pel servei. La cobertura de l'AHN inclou l'actualitat diària en temes d'internacional, negocis, celebritats, entreteniment, esports, tecnologia, salut i política. També ofereix altres continguts com ara l'oratge, curiositats, l'horòscop o dades d'empreses. La seua principal atenció es dedica a les notícies de titulars.
L'AHN cobreix notícies dels Estats Units, així com d'internacionals. Per a això compta amb una xarxa de periodistes, escriptors, col·laboradors i corresponsals arreu d'Amèrica, Europa, Àsia i Àfrica. Hi ha editors d'AHN a diverses ciutats dels Estats Units i de l'estranger. Per recopilar les notícies empren el NewsBahn, un sistema propietari de gestió les notícies.

## Història

L'AHN apareix l'any 2000, però com un motor de cerca de notícies a Internet. Tres anys després, es transforma en agència de notícies, tot oferint contingut per a llocs web sindicats. L'any següent adquireix WeatherClicks, amb què integra la informació meterològica en el seu paquet. A partir del 2005 comença a produir i distribuir les seues notícies, amb la finalitat de transmetre-les als mitjans sindicats. La seua oferta s'amplia el 2007, quan també envia contingut esportiu, de celebrirats i d'entreteniment.
El gener de 2008, l'AHN va ser demandada pel seu competidor Associated Press (AP). AP al·legava que presumptament, AHN havia infringit els seus drets d'autor a les notícies més destacades (les denominades en argot anglosaxó hot news), un contenciós sobre la "quasi-propietat" dels fets. La demanda d'AP afirmava que els periodistes d'AHN havien copiat dades dels seus informes de notícies sense haver-ne pagat la quota de sindicació. AHN va acomiadar-los i la queixa per drets d'autor exposada per AP, una part de la demanda, es va sobreseure. D'acord amb documents jurídics, el cas ha estat sobreseit i saldat.

## Referències

* ↑ Schonfeld, Erick. «Hot News: The AP Is Living In The Last Century». The Washington Post, 22-02-2009. [Consulta: 25 abril 2010].
* ↑ Anderson, Nate. Who owns the facts? The AP and the "hot news" controversy.
* ↑ Decision AP Hot News Doctrine a scribd.com
* ↑ Citizen Media Law Project

## Enllaços externs

* All Headline News - Lloc web oficial
# Miquel Tarradell i Mateu

Miquel Tarradell i Mateu (la Barceloneta, 24 de novembre de 1920 - Barcelona, 1 de gener de 1995) va ser un arqueòleg i prehistoriador. Obtingué el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes el 1977. Es va especialitzar en el món ibèric.

## Biografia

Es va doctorar en lletres. Va assistir als Estudis Universitaris Catalans, on va ser deixeble de Ferran Soldevila, Jordi Rubió i Pere Bohigas. Va ser un dels fundadors el 1946 de la revista clandestina de cultura catalana Ariel.
Dirigí el Servei d'Investigacions Arqueològiques de Granada i del Servei d'Arqueologia del protectorat espanyol al Marroc. Fou catedràtic d'Arqueologia a la Universitat de València i a la Universitat de Barcelona. També ostentà la categoria de membre del Comitè Permanent de l'Associació Internacional de Ciències Prehistòriques, d'assessor del Consell d'Arqueologia de la Generalitat de Catalunya i vocal del I Congrés d'Història del País Valencià.
Durant l'estada al Marroc, per dirigir el Servei d'Arqueologia del protectorat espanyol, el 1952, es va casar amb Matilde Font Sariols, qui fou companya d'universitat, a més de la seua més estreta col·laboradora en els seus treballs d'investigació.
Dirigí la revista Fonaments. Membre de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, formà part del Patronat de la nova Revista de Catalunya. També va ser membre de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. El 1977 va rebre el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes.
Com a homenatge se li ha dedicat un Institut d'ensenyament secundari del barri del Raval a Barcelona (IES Miquel Tarradell). Al Port Vell de Barcelona, l'espai entre els molls de la Barceloneta, del Rellotge i el Passeig Joan de Borbó rep el nom de Pla de Miquel Tarradell.
L'any 1995 se li va atorgar la Medalla d'Honor de la Xarxa Vives d'Universitats.

## Obres

* Les arrels de Catalunya (1962)
* El País Valenciano del neolítico a la iberización (1963)
* Prehistòria i Antiguitat (1963) (dins Història dels catalans)
* Prehistòria i Antiguitat (1965) (dins Història del País Valencià)
* Terracotas púnicas de Ibiza (1974)
* Les ciutats romanes als Països Catalans (1978).
* Eivissa cartaginesa (1975) amb Matilde Font
* Lixus (1959)
* Marruecos púnico (1960)
* Arte Ibérico (1968)
* Arte romano en España (1969)
* Manual de prehistoria africana (1960). amb L. Pericot
* Garum et industries antiques de salaison (1965)amb M. Ponsich
* Historia de Alcudia (1978)amb G. Roselló-Bordoy i A. Arribas Palau

## Referències

* ↑ Aramon i Stein, Núria «Hortènsia Curell i Sunyol (1923-2005)». Estudis Romànics. Institut d'Estudis Catalans, 29, 2007, pàg. 653-654 [Consulta: 14 maig 2019].
* ↑ Ferré Trill, Xavier. «Miquel Tarradell i Mateu (1920-1995)». A: Miquel Tarradell i Mateu (1920-1995): cicle en reconeixement de la trajectòria de l'arqueòleg: Centre de Lectura de Reus, 5 i 8 d'octubre de 2020. Reus: Edicions del Centre de Lectura, maig de 2021, p. 19. ISBN 9788494804755. OCLC 1286233256.
* ↑ «Tarradell i Mateu, Miquel». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. [Consulta: 20 novembre 2016].

## Enllaços externs

* «Miquel Tarradell i Mateu». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Mercedes Sanchordi García

Mercedes Sanchordi García (Castelló de la Plana, 5 de novembre de 1969 - 18 d'octubre de 2018) fou una advocada i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la V, VI i VII legislatures
Es llicencià en dret a la Universitat Jaume I i milita al PSPV-PSOE, partit amb el qual ha estat escollida regidora de l'ajuntament de Borriana a les eleccions municipals espanyoles de 1995 i diputada per la província de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999, 2003 i 2007. Fou secretària de la Comissió de Control de l'Actuació de la RTVV i Societats que en depenen en la V i VII Legislatures, i de la Comissió d'Obres Públiques i Transports en la VI Legislatura. En 2008 fou la primera parlamentària que va poder votar al Ple des de casa, ja que era de baixa per maternitat.
Morí l'octubre de 2018 després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ Paniagua Fuentes, Javier; Piqueras, J.A.. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.511. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa del diputat/ada (V Legislatura) Mª Mercedes Sanchordi García». Corts Valencianes. Arxivat de l'original el 2015-07-21. [Consulta: octubre 2016].,
* ↑ «Fitxa del diputat/ada (VII Legislatura) Mª Mercedes Sanchordi García». Corts Valencianes. Arxivat de l'original el 2015-07-21. [Consulta: octubre 2016].
* ↑ Esteban, Héctor «La diputada de Les Corts Mercedes Sanchordi será la primera parlamentaria del país que votará desde casa]» (en castellà). Las Provincias, 08-12-2008.
* ↑ «Mor Mercedes Sanchordi, exedil de Burriana». elperiodic.com, 19-10-2018 [Consulta: 20 octubre 2018].
# Consorci del Patrimoni de Sitges

El Consorci del Patrimoni de Sitges és un ens consorcial públic de caràcter local i la unitat de gestió dels museus de Sitges, i fou creat el 23 de desembre de 1994 per acord de la Diputació de Barcelona i l'Ajuntament de Sitges.
Ajuntament i Diputació són propietaris cadascun de la meitat dels béns consorciats. L'Ajuntament de Sitges ho és del Museu del Cau Ferrat per llegat testamentari de Santiago Rusiñol, i del Palau de Maricel per compra (1954). La Diputació de Barcelona va rebre per llegat testamentari el Museu Romàntic Can Llopis (1943) i l'obrí com a museu públic sis anys més tard (1949), i també és propietària per adquisició de l'edifici del Museu de Maricel (1969), així com de la Col·lecció del Dr. Jesús Pérez-Rosales, per donació (1968). També és propietària per adquisició de Can Rocamora (1973) situat entre el Museu del Cau Ferrat i el Museu de Maricel, i per llegat de Can Falç, casa de la principal família de mercaders marítims sitgetans des del segle xvi.
Els objectius del CPS són la preservació, documentació, conservació i difusió del patrimoni històric, artístic i cultural de Sitges i el coneixement de l'art en general; i la gestió dels equipaments adscrits i la prestació dels serveis propis d'aquest àmbit.
Els òrgans de govern i de gestió del CPS estan integrats pel Consell General, la Comissió Executiva, la Presidència, la Vicepresidència i la Direcció-Gerència, les responsabilitats dels quals queden establerts pels Estatuts del CPS.

## Referències

* http://www.laxarxa.com/infolocal/comarques-barcelona/noticia/constituit-el-nou-consorci-del-patrimoni-de-sitges
* https://www.lavanguardia.com/local/vilanova/20170621/423575173069/el-consorci-del-patrimoni-de-sitges-demana-que-el-cau-ferrat-i-el-museu-de-maricel-siguin-declarats-dinteres-nacional.html
* https://www.espaisescrits.cat/qui-som/centres/consorci-del-patrimoni-de-sitges
* http://museusmaritims.mmb.cat/index.php/membres/llista-de-museus/sitges
* https://www.eixdiari.cat/cultura/doc/81634/vinyet-panyella-deixa-la-direccio-dels-museus-despres-de-set-anys.html
# Beleríand

Beleríand fou, en l'obra de J.R.R. Tolkien, una regió de la Terra Mitjana. S'estenia des de les Muntanyes Blaves (Ered Luin) fins al gran Belegaer. Limitava al nord amb les Muntanyes de Ferro. En un principi aquest terme servia per referir-se a les terres costaneres al sud de Nevrast i Hitlum però al final el terme es va fer servir per a anomenar totes les terres a l'oest d'Ered Luin (on vivien els nans).
Els èldar van passar per Beleríand en el seu camí cap a Vàlinor i els elfs grisos, falàthrim i nàndor s'hi van quedar a viure, allí es conegueren Thíngol i Mèlian la Maia; i al cor de Beleríand (Dòriath) fundà n'Elwë el seu reialme. Quan Mórgoth va començar a atacar els síndar van arribar del nord els nóldor exiliats, els quals van derrotar fàcilment els orcs de Mórgoth. Els prínceps dels nóldor van fundar els seus reialmes a l'exili a Beleríand (Hitlum, Nargòthrond, Góndolin, Thargèlion…)
Al cap d'un temps van arribar els homes del nord de Hildórien: eren els edain, els pares dels homes, que van aliar-se amb els elfs. Homes, elfs i nans van patir llargues guerres contra el Senyor Fosc, lentament van anar decaient fins que Beleríand va esdevenir un feu de Mórgoth. Va ser llavors quan la host de Vàlinor atacà Melkor i el derrotà; arran del gran impacte entre el poder de l'Oest i del Nord Beleríand s'esfondrà i s'enfonsà sota el mar; només va romandre intacte una part d'Ossíriand anomenada Lindon i fou allí on Guil-Galad i la resta d'elfs es refugiaren. A partir d'aquell moment alguns elfs marxaren cap a Vàlinor, d'altres s'endinsaren a la Terra Mitjana i fundaren el regne dels Gwaith-i-Mírdain, uns pocs van anar a viure amb els elfs silvans i els van governar i molts es quedaren a viure a Lindon amb Guil-Galad i Círdam, el mestre d'Aixa. En el moment en què Círdam fundà les Rades Grises (Mithlond) començà la Segona Edat.

## Referències

* ↑ The New York Times Book Review, The Silmarillion, The World of Tolkien by John Gardner, October 23, 1977
* ↑ Eaton, Anne T. «A Delightfully Imaginative Journey». The New York Times, 13-03-1938.
# Flatulència vaginal

La flatulència vaginal o pet vaginal (nom medicinal garrulitas vaginae o flatus vulvae) és una emissió d'aire de la vagina. Es pot produir durant o després d'un coit o un altre tipus d'activitat sexual, o durant l'estirament o altre tipus d'exercici físic.
Produeix un so comparable a la flatulència anal. Com a conseqüència de no contenir cap gas de residu de l'aparell digestiu, generalment no té una olor específica.

## Referències

* ↑ TV3. «X, la sèrie - Pets vaginals (capítol 3)». ccma.cat, 22-03-2021. [Consulta: 25 juny 2021].
* 1 2 3 Renander, Acke. «189 (Medicinsk terminologi)» (en suec), 1971. [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ Hsieh, Carina; Smothers, Hannah. «How Can I Keep From Queefing During Sex?» (en anglès americà). cosmopolitan.com, 14-08-2020. [Consulta: 25 juny 2021].
# Ajuntament de Borredà

L'Ajuntament de Borredà és una obra del municipi de Borredà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres estructurat en planta baixa i tres pisos superiors i coberta de teula àrab. Les obertures es distribueixen als tres nivells de forma ordenada, tres per planta, ressaltant la importància del primer pis amb una balconada de ferro forjat senzilla. Totes les obertures són allindanades amb llindes de pedra monolítica, a excepció de les del tercer pis, arcs escarsers de majors dimensions que les de pisos inferiors, antigament usats com a assecadors de la llana, molt comuns a la vila. El parament és de petites pedres poc treballades, disposades en filades i unides amb morter. Destaca també l'entrada de la planta baixa, són tres arcs escarsers que a manera de pòrtic, retrassen l'entrada a l'edifici pròpiament dit.

## Història

Des del s. XVII es té documentada l'existència de l'immoble, destinat a la casa del comú. Els batlles i regidors eren nomenats pels abats de Ripoll, senyors jurisdiccionals del lloc, entre els pagesos benestants del terme; a partir de finals del segle xviii comencen els nomenats paraires que acaben controlant la vida del nucli. Amb la reforma del règim municipal, l'abat proposava el batlle per dos anys, aquest escollia tres regidors i els càrrecs es confirmaven per reial audiència.
L'edifici, seu de l'ajuntament des del final s. XIX, fou totalment restaurat el 1980 per la diputació de Barcelona que modificà l'interior, adaptant-lo com a dependències municipals i altres serveis (arxiu municipal, dispensari, etc.)

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament de Borredà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Intertextualitat

La intertextualitat és l'ús de textos previs, propis o d'altri, per compondre'n un de nou, sigui en la forma o en els referents. Es diferencia de la còpia o plagi perquè la utilització és parcial, barrejada amb innovacions i sovint com a homenatge. El terme prové de Julia Kristeva i en l'actualitat es diferencia entre intertextualitat directa i indirecta o inconscient, quan l'ús d'una altra obra no ve de la lectura directa d'aquesta sinó per referències indirectes o comunes a la cultura popular (seguint l'analogia amb l'inconscient col·lectiu de Jung).
Les recreacions modernes, les adaptacions infantils, el pas d'un gènere a un altre, la paròdia, les continuacions o seqüeles i les aparicions de personatges d'altres llibres són exemples d'intertextualitat. Tot i que aquests usos pertanyen a la literatura, s'han expandit a altres arts, com els "cameos" cinematogràfics o les al·lusions en sèries a mites clàssics o històries conegudes del gran públic.

## Vegeu també

* Dialogisme
* Heteroglòssia
# Kyphosus cornelii

Kyphosus cornelii és una espècie de peix pertanyent a la família dels kifòsids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 70 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: el sud-oest d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H. i G.R. Allen, 1993. Meeresfische der Welt - Groß-Indopazifische Region. Tetra Verlag, Herrenteich, Melle. 528 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Ganaden, S.R. i F. Lavapie-Gonzales, 1999. Common and local names of marine fishes of the Philippines. Bureau of Fisheries and Aquatic Resources, Filipines. 385 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Clements, K.D. i J.H. Choat, 1997. Comparison of herbivory in the closely-related marine fish genera Girella and Kyphosus. Mar. Biol. 127:579-586.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Miquel Taronita

Miquel Taronita (grec: Μιχαήλ Ταρωνίτης, Mikhaïl Taronitis) fou un aristòcrata romà d'Orient i cunyat de l'emperador Aleix I Comnè (r. 1081-1118). Fou desterrat el 1094 per la seva participació en un complot contra el seu cunyat.

## Vida

Miquel pertanyia a la família aristocràtica dels Taronites, un clan armeni d'origen principesc provinent de Taron. El seu pare, el patrici Gregori Taronita, estigué implicat en una conspiració contra el gran domèstic Constantí, germà de l'emperador Miquel IV el Paflagoni (r. 1034-1041). Cap al 1061-1063, Miquel es casà amb Maria Comnena, filla gran del gran domèstic Joan Comnè i Anna Dalassena i germana del futur emperador Aleix I Comnè. El 1070, Miquel acompanyà el seu cunyat, Manuel Comnè, en campanya contra els turcs seljúcides i fou capturat juntament amb ell i Nicèfor Melissè. Tanmateix, Manuel convencé el líder turc Crisòscul perquè entrés al servei romà d'Orient i els tres foren posats en llibertat. La seva carrera fins a l'ascens al tron d'Aleix I el 1081 és desconeguda.
Com a emperador, Aleix ràpidament promogué Miquel a les més altes dignitats (protosebast i protovestiari) abans de concedir-li la nova dignitat de panhipersebast, que el posava al mateix nivell que el cèsar Nicèfor Melissè. Malgrat aquests honors, Miquel participà en el complot de Nicèfor Diògenes, fill i breument coemperador de Romà IV Diògenes (r. 1068-1071). El complot fou descobert el juny del 1094 i els seus líders, Nicèfor, Miquel i Catacaló Cecaumen, foren desterrats i les seves propietats els foren confiscades. Seguidament, els altres conspiradors foren cegats, però Miquel se'n salvà gràcies a la intervenció de la seva muller. No se sap res més de la seva vida o de la de Maria Comnena. Pot ser que aquesta última es fes monja amb el nom monàstic d'Anna. En tot cas, tots dos ja eren morts el 1136.
El matrimoni tingué dos fills i, possiblement, una filla, que es podria haver dit Anna i de la qual no se sap res més. Els fills eren:
* Joan Taronita (nascut cap al 1067, que fou governador provincial i comandant i sufocà la revolta del seu cosí Gregori Taronita.
* Gregori Taronita (nascut cap al 1075/1080, protovestiari i ministre en cap al principi del regnat de Joan II Comnè (r. 1118-1143).

## Referències

* 1 2 Varzós, 1984, p. 65.
* ↑ Kajdan i 1991, 2012 i 2013.
* ↑ Varzós, 1984, p. 65 (nota 5).
* ↑ Varzós, 1984, p. 64 i 65.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 211.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 211-212.
* ↑ Varzós, 1984, p. 65 i 66.
* ↑ Varzós, 1984, p. 66.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 212.
* ↑ Varzós, 1984, p. 66 i 67.
* ↑ Varzós, 1984, p. 67.
* ↑ Varzós, 1984, p. 67, 128 i 132.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 155 i 156.
* ↑ Varzós, 1984, p. 67, 132-134.

## Bibliografia

* Kajdan, A. The Oxford Dictionary of Byzantium (en anglès). Oxford i Nova York: Oxford University Press, 1991. ISBN 0-19-504652-8.
* Skoulatos, B. Les personnages byzantins de l'Alexiade: Analyse prosopographique et synthèse (en francès). Louvain-la-Neuve: Nauwelaerts, 1980.
* Varzós, K. «Η Γενεαλογία των Κομνηνών (A)» (PDF) (en grec). Centre d'Estudis Bizantins de la Universitat de Tessalònica, 1984. Arxivat de l'original el 2019-04-01. [Consulta: 14 abril 2020].
# Colbert

«Colbert» té aquests significats:
* Jean-Baptiste Colbert (1619 – 1683), ministre de finances de 1665 a 1683 en el regnat de Lluís XIV
* Edwin Harris Colbert (1905 – 2001), paleontòleg estatunidenc
* Claudette Colbert (Saint-Mandé, París, 1903 - Cobblers Cove, Barbados, 1996), actriu estatunidenca
* Cornelius Colbert (1888 – 1916), rebel irlandès
* Stephen Colbert (n. 1964), actor, presentador de televisió, escriptor i còmic estatunidenc.
* Comtat de Colbert, comtat d'Alabama (Estats Units)
* Colbert (Oklahoma), ciutat fundada per la nació chickasaw
# Bankinter

Bankinter, S.A., (BMAD BKT) (Banco Intercontinental Español) és un dels 6 majors bancs espanyols. Va ser constituït el juny de 1965 com a Banco Industrial y de Negocios pel llavors Banc de Santander i Bank of America amb una participació del 50% cada un.
El 1972 va començar a cotitzar en la Borsa de Madrid, i es va convertir en aquest moment en un banc comercial totalment independent dels seus accionistes inicials. El 1990 canvia el seu nom original, Banco Intercontinental Español, pel de Bankinter.
Durant la seva història, Bankinter ha passat del lloc número 107 en el rànquing de bancs espanyols a ser un dels 6 primers. Bankinter sempre s'ha mostrat com un banc diferent dels competidors. Es recolza sobretot en la seva elevada capacitat tecnològica, en la innovació i en la qualitat del servei prestat als seus clients. Ha estat pioner a Espanya en multitud de negocis, iniciatives i formes de relacionar-se amb els clients. Així, per exemple, va ser un dels primers bancs espanyols a apostar per la banca telefònica i posteriorment per Internet.

## Referències

* ↑ Martín Vidal, Albert «Distribució dels treballadors als bancs». Diari Ara, 25-06-2014, p. p.18 [Consulta: 26 juny 2014].
* 1 2 3 «Annual Results 2008» (PDF). Bankinter. [Consulta: 11 maig 2009].
# Font del Xato

La font del Xato és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori de l'antic poble del Castell de Guàrdia, de l'antic municipi de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà.
Està situada a 555 m d'altitud, a l'esquerra del barranc de la Font del Xato, a la part baixa de l'Obac del Castell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Alfred Sauvy

Alfred Sauvy (Vilanova de Raò, 31 d'octubre de 1898 - París, 30 d'octubre de 1990) va ser un demògraf i economista de la Catalunya del Nord. Va ser qui va crear el concepte de Tercer món el 1952.
Nascut en una família de propietaris agrícoles establerts al Rosselló, entre els seus ancestres hi havia el diputat Louis Ribes. El seu avi, Alfred Sauvy, va ser conseller general dels Pirineus Orientals i el seu altre avi va ser el general Tisseyre (1838-1937), comandant del XVII cos de l'exèrcit francés (del juliol del 1900 a novembre del 1903). Va ser mobilitzat per actuar en la Primera Guerra Mundial. Un cosí per la branca paterna va ser Eugène Sauvy, alcalde de Perpinyà del 1904 al 1907.
Estudià a la école polytechnique i s'establí a París, on dirigí l'Institut National d'Études Démographiques (1945 - 1962) i la revista Population. Deixeble de Maurice Halbwachs, s'adherí a les tesis natalistes d'Adolphe Landry. Participà en la política econòmica del govern de França

## Obres destacades

* Richesse et population (1944)
* Bien-être et population (1945)
* Théorie générale de la population (1952-54)
* Région Languedoc-Roussillon. Économie et population (1957)
* De Malthus à Mao-Tsé-Tung (1958)
* Malthus et les deux Marx (1963)
* Le socialisme en liberté (1970)
* Croissance zéro (1973)
* Éléments de démographie (1977)
* Le travail noir et l'économie de demain (1984)

## Referències

* ↑ «Alfred Sauvy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.