OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Djem

El Djem o El Jem (àrab: الجم, al-Jam) és una ciutat de Tunísia a la governació de Mahdia, amb una població al voltant dels 20.000 habitants (18.302, el 2004). És a uns 25 km de Mahdia i a uns 20 km en línia recta de la costa. És capçalera d'una delegació amb 43.200 habitants el 2004.

## Història

Establiment fenici i púnic, fou una colònia romana amb el nom de Thysdrus. Fou part de la província de la Bizacena i va gaudir de gran prosperitat. El segle ii era considerada la capital de l'oli.
El 238, la ciutat es va revoltar després d'uns problemes de recaptació del governador designat per l'emperador Maximí el Traci. El governador fou assassinat i l'antic procònsol, Gordià, ja vell, que vivia a la regió, fou proclamat emperador. Gordià I va associar al govern el seu fill Gordià II i es va dirigir a Cartago. El governador de Numídia, Capelià, va intentar reprimir la revolta amb energia, però el senat romà va reconèixer Gordià, així com ho van fer algunes províncies. La guerra civil fou breu: Gordià es va suïcidar, però finalment Maximí va perdre el poder i va pujar al tron Gordià III.

## Patrimoni

La ciutat conserva un amfiteatre o coliseu en molt bon estat, que és de mesura lleugerament inferior al de Roma. De fet al de Roma hi cabien 45.000 espectadors, el segon mes gran en capacitat era el de Càpua, i després venia el de Thysdrus amb 30.000. Mesura 148 metres de llarg per 122 d'ample. Fou construït entre el 230 i el 238.
Existí un segon amfiteatre, menor, que actualment està totalment enrunat.
Un museu arqueològic proper a l'amfiteatre disposa de nombrosos mosaics trobats a les restes romanes locals, tot i que alguns mosaics són al Museu del Bardo i d'altres al Museu de Sussa. Al costat, hi ha la reconstrucció d'una casa típica romana.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 33 57 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en deu sectors o imades:
* Es-Zaouia (33 57 51)
* El Mourabitine (33 57 52)
* Riadh Bou Helal (33 57 53)
* El Aütha (33 57 54)
* El Mechalet (33 57 55)
* Zeghabna (33 57 56)
* Touahria (33 57 57)
* El Ababsa (33 57 58)
* Talalsa (33 57 59)
* El Achaba (33 57 60)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 33 18).

## Agermanaments

Està agermanada amb Rumans (França) i Viena del Delfinat (França).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 86-90. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 144. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Bni Bchir

Bni Bchir (àrab بني بشير) és una comuna rural de la província d'Al Hoceima de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.527 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Estació d'Onze de Setembre

Mapa Metro Línies 9 i 10 :
Onze de Setembre és una estació de la L9/L10 del metro de Barcelona. En aquesta estació del Tram 4 (La Sagrera – Can Zam / Gorg) hi tenen parada trens de la L9 Nord i la L10.
Se situa al barri de Sant Andreu de Palomar, al districte de Sant Andreu. L'estació té un sol accés amb escales mecàniques i ascensors, a la intersecció del carrer Virgili amb la rambla de l'Onze de Setembre. Cal destacar que fins a la inauguració d'aquesta estació la zona ha tingut un dèficit de transport públic.
La previsió inicial era obrir l'estació l'any 2004 i posteriorment l'any 2008. però donats els contratemps no es va posar en funcionament fins a l'any 2010.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| La Sagrera | La Sagrera | Bon Pastor | Can Zam |
| La Sagrera | La Sagrera | Bon Pastor | Gorg |
| Projectat |||||
| Aeroport T1 | Sagrera | TAV | Bon Pastor | Can Zam |
| Pratenc | Sagrera | TAV | Bon Pastor | Gorg |

## Accessos

* Rambla Onze de Setembre - Carrer Virgili

## Referències

* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «El Govern posa en marxa les noves estacions de l'L9/L10 de La Sagrera i Onze de Setembre» (PDF). gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 26-06-2010. Arxivat de l'original el 2012-04-07. [Consulta: 7 juny 2011].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Comtats d'Islàndia

Islàndia es divideix en 8 landsvæði (regions), les quals se subdivideixen en 23 comtats (sýslur). Són aquests:
* Árnessýsla
* Austur-Barðastrandarsýsla
* Austur-Húnavatnssýsla
* Austur-Skaftafellssýsla
* Borgarfjarðarsýsla
* Dalasýsla
* Eyjafjarðarsýsla
* Gullbringusýsla,
* Kjósarsýsla
* Mýrasýsla
* Norður-Ísafjarðarsýsla
* Norður-Múlasýsla
* Norður-Þingeyjarsýsla
* Rangárvallasýsla
* Skagafjarðarsýsla
* Snæfellsnes-og Hnappadalssýsla
* Strandasýsla
* Suður-Múlasýsla
* Suður-Þingeyjarsýsla
* Vestur-Barðastrandarsýsla
* Vestur-Húnavatnssýsla
* Vestur-Ísafjarðarsýsla
* Vestur-Skaftafellssýsla
A més dels esmentats comtats existeixen 24 poblacions independents o kaupstaðir:
* Akranes
* Akureyri
* Bolungarvík
* Dalvík
* Eskifjörður
* Garðabær
* Grindavík
* Hafnarfjörður
* Húsavík
* Ísafjörður
* Keflavík
* Kópavogur
* Neskaupstaður
* Njarðvík
* Ólafsfjörður
* Ólafsvík
* Reykjavík
* Sauðárkrókur
* Selfoss
* Seltjarnarnes
* Seyðisfjörður
* Siglufjörður
* Vestmannaeyjar

## Vegeu també

* Localitats d'Islàndia
* Regions d'Islàndia
# Elemental

Elemental és el quart disc del grup anglès Tears for Fears aparegut el 22 de juny de 1993, produït per Roland Orzabal, Tim Palmer i Alan Griffiths en el segell Mercury Records. La durada total és de 46 minuts i 51 segons. Fou el primer disc que no comptà amb Curt Smith com a membre del grup.

## Títols

* "Elemental" (5:30), single el 1994
* "Cold" (Orzabal) (5:04), single el 1993
* "Break It Down Again" (4:31), single el 1993
* "Mr. Pessimist" (6:16)
* "Dog's A Best Friend's Dog" (3:38)
* "Fish Out Of Water" (5:07)
* "Gas Giants" (2:40)
* "Power" (5:50)
* "Brian Wilson Said" (4:22)
* "Goodnight Song" (3:53), single el 1993
Viccionari
# Marie Vernier

Marie Vernier (c. 1590–1627) va ser una actriu francesa. Va ser la primera actriu francesa que es coneix pel seu nom.

## Biografia

Vernier va ser la principal responsable i codirectora de l'empresa de teatre de Valleran-Lecomte, que va actuar a l'Hôtel de Bourgogne de París i va recórrer França i els Països Baixos espanyols. Vernier va actuar a París almenys a partir del 1604. Marie Vernier va ser la primera actriu parisenca que es va conèixer pel nom.
Un document de 1602 indica el seu matrimoni amb Mathieu Lefebvre, nadiu de La Roche-Bernard de Bretanya. Vernier era de Sens, on el seu pare treballava d'advocat. Lefebvre, que va néixer el 1574, va actuar sota el nom artístic La Porte a París entre 1594 i 1609.
Dos documents legals més mostren detalls sobre la vida de Vernier i La Porte. El desembre de 1622 ell li va demanar la mà i van decidir la separació de la propietat. El juny de 1624 Mathieu Lefebvre «desitjava retirar-se a algun lloc privat per viure allà la resta dels seus dies» i va lliurar a la seva esposa tota la seva propietat, real i personal, a canvi d'una pensió anual de 150 lliures. La petició per a la separació només estava disponible per a les dones i «depenia legalment de si el marit no es podia fer càrrec del sosteniment de la dona». La separació també podria estar motivada per la necessitat de protegir la casa dels creditors; tal vegada aquest fos el cas, ja que Lefebvre posteriorment va donar tota la seva propietat a la seva dona.
El 1627 Mary Venière es va tornar a casar amb un advocat, Jean Rémond, que treballava al Parlement de Paris, el tribunal més alt de França. Isaac de Laffemas va demandar a Marie Vernier per difamació el 1627.

## Referències

* 1 2 The concise Oxford companion to the theatre. 2. ed., reissued in new covers.. Oxford: Oxford Univ. Press, 1996. ISBN 9780192825742.
* 1 2 3 4 5 6 Scott, Virginia. Women on the stage in early modern France : 1540-1750. Cambridge: Cambridge University Press, 2010. ISBN 0521896754.

## Bibliografia

* El Company d'Oxford Concís al Teatre | 1996 | PHYLLIS HARTNOLL i PETER FUNDA
* DONES I L'ETAPA una adreça per Helena Modjeska
* Canvi transnacional en teatre modern primerenc Per Robert Henke, Eric Nicholson
* Elizabeth Un. Sackler Centre per Art Feminista: El Partit de Sopar: Pis de Patrimoni: Marie Venier
# Cassedanneïta

La cassedanneïta és un mineral de la classe dels sulfats. Va rebre el seu nom per Fabien P. Cesbron, R. Giraud, F. Pillard i J. F. Poullen en honor de Jacques P. Cassedanne (1928-) professor de mineralogia de la Universitat de Rio de Janeiro, Brasil.

## Característiques

La cassedanneïta és un sulfat de fórmula química Pb₅(CrO₄)₂(VO₄)₂·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1984. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls pseudohexagonals diminuts, aplanats en {010}, en agregats arrodonits. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cassedanneïta pertany a «07.FC - Cromats amb PO₄, AsO₄, SiO₄» juntament amb els següents minerals: vauquelinita, fornacita, molibdofornacita, hemihedrita, iranita i embreyita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or de Berezovskoe, a Iekaterinburg, óblast de Sverdlovsk (Districte Federal dels Urals, Rússia). També ha estat descrita a Mine Hill i a Wanlock Dod, ambdues localitats a Leadhills (Escòcia). Sol trobar-se associada a altres minerals com: crocoïta, embreyita i vauquelinite.

## Referències

* ↑ «Cassedanneite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2016].
* ↑ «Cassedanneite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 juliol 2016].
# Beires

Beires és un municipi de la província d'Almeria, Andalusia. L'any 2005 tenia 126 habitants. La seva extensió superficial és de 39 km² i té una densitat de 3,2 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 01′ N, 2° 47′ O. Està situada a una altitud de 909 metres i a 55 kilòmetres de la capital de la província, Almeria.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 133 | 141 | 144 | 142 | 138 | 135 | 121 | 121 | 126 |
# Colònies penitenciàries australianes

Els Llocs australians de presons són un conjunt d'11 llocs penals construïts originalment per l'Imperi Britànic durant els segles xviii i xix a les fèrtils franges costaneres australianes de Sydney, Tasmània, illa Norfolk i Fremantle estan inscrites a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2010.

## Llocs inclosos

Hi han 11 penals inclosos
| Codi | Nom | Zona | Extensió | Coordenades |
| 1306-00 | Àrea històrica de Kingston i la vall d'Arthur | Illa Norfolk | Zona de protecció: 225 ha. | 29° 03′ 12″ S, 167° 57′ 31″ E﻿ / ﻿29.05333°S,167.95861°E﻿ / -29.05333; 167.95861 |
| 1306-001 | Antiga Casa de Govern a Parramatta | Nova Gal·les del Sud | Zona de protecció: 37,25 ha. Zona d'influència: 29,03 ha. | 33° 48′ 35″ S, 150° 59′ 45″ E﻿ / ﻿33.80972°S,150.99583°E﻿ / -33.80972; 150.99583 |
| 1306-002 | Casernes de Hyde Park | Nova Gal·les del Sud | Zona de protecció: 0,5 ha. | 33° 52′ 10″ S, 151° 12′ 45″ E﻿ / ﻿33.86944°S,151.21250°E﻿ / -33.86944; 151.21250 |
| 1306-003 | Finques de Brickendon i Woolmers | Tasmania | Zona de protecció: 233,52 ha. Zona d'influència: 322,08 ha. | 41° 37′ 30″ S, 147° 8′ 30″ E﻿ / ﻿41.62500°S,147.14167°E﻿ / -41.62500; 147.14167 |
| 1306-004 | Centre de llibertat condicional de Darlington | Tasmània | Zona de protecció: 361 ha. Zona d'influència: 1968,28 ha. | 42° 34′ 54″ S, 148° 4′ 12″ E﻿ / ﻿42.58167°S,148.07000°E﻿ / -42.58167; 148.07000 |
| 1306-005 | Old Great North Road | Nova Gal·les del Sud | Zona de protecció: 258,64 ha. | 33° 22′ 42″ S, 150° 59′ 40″ E﻿ / ﻿33.37833°S,150.99444°E﻿ / -33.37833; 150.99444 |
| 1306-006 | Presó per a dones de Cascades | Tasmània | Zona de protecció: 0,6 ha. Zona d'influència: 7,09 ha. | 42° 53′ 37″ S, 147° 17′ 57″ E﻿ / ﻿42.89361°S,147.29917°E﻿ / -42.89361; 147.29917 |
| 1306-007 | Lloc històric de Port Arthur | Tasmània | Zona de protecció: 146 ha. Zona d'influència: 1216,51 ha. | 43° 8′ 52″ S, 147° 51′ 5″ E﻿ / ﻿43.14778°S,147.85139°E﻿ / -43.14778; 147.85139 |
| 1306-008 | Lloc històric de las Mines de Carbó | Tasmània | Zona de protecció: 214 ha. Zona d'influència: 138,47 ha. | 42° 59′ 1″ S, 147° 42′ 59″ E﻿ / ﻿42.98361°S,147.71639°E﻿ / -42.98361; 147.71639 |
| 1306-009 | Lloc penal de l'illa de Cockatoo | Nova Gal·les del Sud | Zona de protecció: 20 ha. Zona d'influència: 47,22 ha. | 33° 50′ 51″ S, 151° 10′ 19″ E﻿ / ﻿33.84750°S,151.17194°E﻿ / -33.84750; 151.17194 |
| 1306-010 | Presó de Fremantle | Austràlia Occidental | | 32° 03′ 18″ S, 115° 45′ 13″ E﻿ / ﻿32.05500°S,115.75361°E﻿ / -32.05500; 115.75361 |

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Australian Convict Sites» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].

## Enllaços externs

* Llocs australians de presons
# Estació d'Orpesa

Línia de mitjana distància 50 :
Línia Alaris :
Línia Talgo Llorca i Talgo Múrcia :
Orpesa és una estació de la Línia 7 (Regional País Valencià) de Mitjana Distància Renfe del País Valencià situada a la línia del Corredor Mediterrani a l'est del nucli urbà d'Orpesa, a la comarca de la Plana Alta de la província de Castelló. A més de regionals, també paren part dels trens de Llarg Recorregut que circulen per aquesta estació com Talgo o Alaris.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mitjana Distància de Renfe |||||
| València-Nord | Benicàssim | | Torreblanca | Tortosa Barcelona-Estació de França |
| Llarg Recorregut de Renfe |||||
| Barcelona-Sants | Benicarló-Peníscola | Alaris | Benicàssim | València-Nord Alacant-Terminal |
| terminal | terminal | Alaris | Benicàssim | Madrid-Puerta de Atocha |
| Barcelona-Sants | Benicarló-Peníscola | Talgo | Benicàssim | Múrcia |

## Vegeu també

* Línia 7 (Regional País Valencià)
* Trens regionals del País Valencià
* Renfe Operadora
# Element traqueari

Els elements traquearis formen part del xilema de les plantes vasculars, juntament amb les fibres i les cèl·lules parenquimàtiques. Són els elements més especialitzats i transporten l'aigua i les sals minerals a través d'una xarxa interconnectada de cèl·lules no-vivents buides per dins, és a dir, sense protoplasma. N'existeixen dos tipus principals.
# Spreader

L'spreader és un sistema elevador emprat en el transport de contenidors en ports i terminals ferroviàries per moure els contenidors que compleixen amb la norma ISO.
Se sol tractar de marcs telescòpics que s'ajusten a la longitud del contenidor (20, 30, 40 o 45 peus) i s'acoblen a les quatre cantonades superiors d'aquest element, tancant-se amb l'ajuda dels twistlocks. També es denomina spreader als elevadors de contenidors que no es poden ajustar (tingui's en compte que spread ve de l'anglès i significa "estendre", "desplegar"), i també es denomina spreader al dispositiu del carretó pòrtic que s'utilitza per traslladar contenidors a les terminals. Al marge dels spreaders que prenen el contenidor des de dalt, també hi ha sistemes que prenen els contenidors buits de forma lateral, els anomenats sidelifters.
Molts spreader compten amb una mena d'aletes, conegudes com a flippers que es poden tancar i que permeten centrar l'spreader quan es col·loquen sobre el contenidor. L'operari de la grua pot tancar els flippers cap avall o cap amunt.
A més, també hi ha spreader que s'utilitzen en "mode twin" (twin en anglès significa "bessó"). Aquests sistemes permeten moure dos contenidors de 20 peus alhora, com si es tractés d'un sol contenidor de 40 peus o poc més. El buit entre els contenidors es pot regular de forma progressiva fins que aconsegueix una longitud total de 40 o 45 peus. Aquest sistema permet reduir el temps de càrrega o descàrrega dels vaixells.

## Referències

* ↑ Spreader a stapler-wissen.de
# Mas Veí (Fontanilles)

El Mas Veío Bahí és una masia a mig camí dels nuclis de Serra de Daró i Gualta, al costat de la carretera que va de Parlavà a Torroella de Montgrí, però al terme municipal de Fontanilles (el Baix Empordà).
Està compost per un cos de planta rectangular bastant allargada, cobert a dues aigües amb teula àrab i amb materials propers de la zona, com és la pedra, pel que fa a l'estructura portant. Aquesta pedra ha estat posteriorment arrebossada. La planta baixa, com quasi totes les masies de la zona està coberta amb coltes, mentre que el sostre del pis està construïda amb cairats de fusta.

## Referències

* ↑ D'acord a la nomenclatura de l'ICGC
* 1 2 3 «Mas Behi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Cossonay (Vaud)

Cossonay és un municipi del cantó suís del Vaud, situat al districte de Morges.

## Vegeu també

* Senyoria de Cossonay

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Edifici d'habitatges a la plaça de Santa Maria (Puigcerdà)

Edifici d'habitatges a la plaça de Santa Maria és una obra de Puigcerdà (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de diversos cossos amb murs arrebossats i estucats, cobertes de pissarra i portada d'arc rebaixat amb dovelles i brancals de pedra.
El cos principal de l'edifici té planta baixa i tres pisos, l'últim d'ells amb mansardes.
Obertures verticals enllaçades de dalt a baix. En el cos corresponent a la cantonada amb el carrer Querol, a la primera planta hi ha una terrassa amb barana de pedra coronada per peces esfèriques. La resta de plantes estan retranquejades en relació al pla de façana de la planta baixa. En aquest cos es prolonguen els pisos formant una torre d'una alçada total de cinc plantes. Aquesta torre està coronada per una coberta a quatre aigües, de pissarra, amb forta pendent i elements ornamentals de ferro. Important ràfec ornamentat a tot l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici d'habitatges a la plaça de Santa Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Bokermannohyla clepsydra

Bokermannohyla clepsydra és una espècie de granota endèmica del Brasil.

## Referències

* Potsch de Carvalho-e-Silva, S. & Telles, A.M. 2004. Bokermannohyla clepsydra. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 de gener de 2008.
# Comunitat de comunes de Les Trois Rivières (Ar Mor-Bihan)

La Comunitat de municipis de Les Trois Rivières (en bretó Kumuniezh kumunioù an Teir Stêr) era una antiga estructura intercomunal francesa, situada al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió Bretanya, al País d'Auray. Té una extensió de 39,58 kilòmetres quadrats i una població de 6.273 habitants (2006). Fou creada el 2004 sota els auspicis de Michel Jeannot, alcalde de Locmariaquer, Patrick Lalanne, alcalde de Saint-Philibert, i Jean-Loïc Bonnemains, primer adjunt de Crac'h. La comunitat fou dissolta el 31 de desembre de 2013 i les comunes membres foren unides a la nova d'Auray Quiberon Terra Atlàntica.

## Composició

Agrupava 3 comunes :
* Crac'h
* Saint-Philibert
* Locmariaquer

## Vegeu també

* Intercomunalitats de Morbihan

## Referències

* ↑ Trois-Rivières. C'en est fini de la communauté de communes, Le Télégramme, 19 de desembre de 2013

## Enllaços externs

* Comunitat de municipis des Trois Rivières Arxivat 2022-01-02 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Mapa de les comunitats de comunes de Bretanya Arxivat 2016-11-02 a Wayback Machine.
# Erich G. Laxmann

Erik Gustavovich Laxmann - Эрик (Кирилл) Густавович Лаксман (rus) - (27 de juliol de 1737 - 6 de gener de 1796) va ser un finlandès d'ètnia sueca que va ser un clergue explorador i botànic. Nasqué a Nyslott a Finlàndia, aleshores part de Suècia. Va fer treballs de taxonomia a Sibèria sobre la fauna i va maldar per establir relacions entre Rússia i el Shogunat Tokugawa del Japó.
El 1757, Laxmann començà els seus estudis a l'acadèmia d'Åbo i va ser ordenat pastor a Sant Petersburg, la capital de Rússia. El 1764, va ser destinat a una petita parròquia de Barnaul a la Sibèria central des d'on va fer expedicions a Irkutsk, Baikal, Kiakhta i la frontera amb la Xina. La seva col·lecció de material faunístic de Sibèria el feren famós en els cercles científics i el 1770, va ser escollit professor de química i economia en l'Acadèmia Russa de Ciències i el 1769, Laxmann va ser escollit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències.

## Irkutsk

El 1780, Laxmann s'establí a Irkutsk, on passaria gran part de la resta de la seva vida. El 1782, Laxmann fundà el museu d'Irkutsk, el més antic de Sibèria. Laxmann també va fer una fàbrica de lents amb el mercader Aleksandr Barànov com a soci

## Japó

Laxmann tenia certs coneixements sobre el Japó, ja que havia llegit llibres de Carl Peter Thunberg.
Signatura abreujada com a botànic: Laxm.

## Notes

* ↑ Biographical entry in Nordisk familjebok (en suec)
* ↑ «The irkutsk's museum of regional studies». Arxivat de l'original el 2007-02-11. [Consulta: 16 agost 2011].
* ↑ Openair Museum of Taltsy viewed 2009-05-13

## Bibliografia

* McDougall, Walter (1993). Let the Sea Make a Noise: Four Hundred Years of Cataclysm, Conquest, War and Folly in the North Pacific. New York: Avon Books.
* Katsuragawa, Hoshu. Hokusa-bunryaku, 1794.
* Lagus, Wilhelm «Erik Laxman: hans lefnad, resor, forskningar och brefvexling». Finska Vetenskaps-Societetens bidrag, 34, 1880.
* Daikokuya, Kodayu. Logbook, 1783-1792
* Yamashita, Tsuneo. Daikokuya Kodayu, 2004
# Element pesant

Un element pesant és un element de massa atòmica més gran que un cert valor llindar (que pot variar segons el context).
En química, no hi ha un llindar concret per a definir un àtom pesant. En química orgànica, se solen considerar elements pesants els del quart període de la taula periòdica, o superior.
En física, se solen considerar com a elements pesants els actínids o superiors, que solen ser elements radioactius, i generats artificialment en la majoria de casos.
En astronomia i astrofísica, els elements pesants són els de massa igual o superior al carboni, que només es poden formar per fusió nuclear en estrelles massives.

## Referències

* ↑ Planelles, Josep. Noves notes de Química quàntica. 2a ed. Universitat Jaume I, 2010. ISBN 978-84-691-8477-6.
* ↑ Gray, Theodore W. The elements : a visual exploration of every known atom in the universe. Nova York: Black Dog & Leventhal Publishers, 2009. ISBN 978-1-57912-814-2.
* ↑ «Discovery of Elements 113 and 115» (en anglès). Dawn Shaughnessy (Lawrence Livermore National Laboratory). [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Introducció a la radioactivitat ambiental». FÍSICA DEL MEDI AMBIENT 2. La radioactivitat. [Consulta: 10 desembre 2022].