OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adela Neffa

Adela Neffa (San Juan de la Frontera, 15 de juny de 1922 - 9 de juny de 2019) va ser una escultora argentina nacionalitzada uruguaiana.

## Biografia

D'origen libanès, Adela Neffa es va traslladar juntament amb els seus pares des de l'Argentina cap a Montevideo, Uruguai.
Va començar els seus estudis el 1942, quan va ingressar a l'Escola d'Arts Plàstiques de la U.T.U., a Montevideo. Es va llicenciar el 1949 i començà un curs d'escultura amb el professor Heber Ramos Paz. El segueixen després cursos d'escultura amb els professors Severino Pose, Armando González i Eduardo Yepes a l'Escola Nacional de Belles Arts de la Universitat de la República (UdelaR), en la qual es va llicenciar el 1955.
El 1961 guanya per concurs d'oposició i mèrits la beca municipal Carlos María Herrera, amb la qual viatja a Europa el 1962, i allí cursa estudis d'escultura a l'Escola de Belles Arts a París amb l'escultor George Adams, a més de recórrer un gran nombre de països en viatge d'estudis.
El 1963 va treballar al Taller de Michel Basbous i Alfred Basbous a la República del Líban.
De 1966 a 1982 va ser professora d'escultura, forma i modelatge a l'Escola d'Arts aplicades U.T.U. de Montevideo.

## Premis

* 1959 - Premi Banc República, medalla de bronze. xxxii Saló Nacional de Belles Arts, Montevideo per «Mujer con arpa».
* 1965 - Premi Banc República, medalla de bronze. xxxix Saló Nacional de Belles Arts, Montevideo per «Escultura».
* 1975 - Menció en el concurs nacional, trofeu F.U.N.S.A, Montevideo.
* 1976 - Menció en el concurs Sudamtex-Ceibo 77. Montevideo.
Les seves obres formen part de col·leccions privades a nivell nacional i internacional.
El 23 d'octubre de 2012 es va inaugurar a la República del Líban una escultura amb disseny seu a «Homenatge a la Fraternitat entre el Líban i Uruguai».

## Principals exposicions

* 1959 - xxxii Saló Nacional de Belles Arts, Montevideo.
* 1965 - xxxix Saló Nacional de Belles Arts, Montevideo.
* 1983 - iv Salón de Artes Plásticas de San José.
* 1983 - ii Biennal de Salto.
* 1985 - Club Libanès de l'Uruguai (Montevideo).
* 1986 - Mostra per la reapertura del Teatre El Galpón.
* 1988 - a.neffa. Galeria Llatina.
* 2012 - Adela Neffa. Museu d'Art Contemporani d'El País.
* 2014 - Exposició d'Escultors dels Mestres Octavio Podestá i Adela Neffa. Escola d'Arts i Artesanies Dr. Pedro Figari.

## Referències

* ↑ «Adela Manni Neffa Samaja» (en castellà). El Observador Fúnebres, 10-06-2019.
* ↑ «Adela Neffa». Museo Nacional de Artes Visuales. Montevideo. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ Di Maggio, Nelson. Artes visuales en Uruguay: diccionario crítico. Montevideo (en castellà), 2013.
* ↑ Plásticos uruguayos (en castellà). 2, 1975.
* ↑ Galería Latina. a.neffa. (en castellà), 1975.
# Noirlieu

Noirlieu és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 127 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Noirlieu era de 127 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 44 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 12 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Noirlieu el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 12 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 20 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 70 persones, 46 eren actives i 24 eren inactives. De les 46 persones actives 42 estaven ocupades (23 homes i 19 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 24 persones inactives 6 estaven jubilades, 12 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Noirlieu hi havia 16 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Noirlieu a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Noirlieu a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Rasa d'Ardèvol

La Rasa d'Ardèvol és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Llanera.
Neix al vessant nord de la Serra de Pinós, a uns 850 m. a l'nord-est del Santuari de Pinós. De direcció predominant cap a les 10 del rellotge i després de passar a 225 m. al nord del poble d'Ardèvol, desguassa a la Riera de Llanera a la frontera amb el municipi de Torà.

## Termes municipals que travessa

La Rasa d'Ardèvol transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós (Solsonès)

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa d'Ardèvol està constituïda per 26 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 21.570 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica de la Rasa d'Ardèvol transcorre íntegrament pel terma municipal de Pinós.

### Principals afluents
## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Llanera full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Renault Torino

El Torino (després anomenat Renault Torino) és un automòbil que va ser fabricat a l'Argentina per IKA, Industrias Kaiser Argentina, entre el 1966 i el 1982, basat en un xassís de Rambler amb un motor Tornado de 3 o 3,8 litres.
La carrosseria va ser retocada per la casa italiana Pininfarina. El logotip del cotxe era un bou alçant-se en les seues potes darreres, molt semblant al Cavallino Rampante de Ferrari.
El Torino va tenir un èxit immediat al mercat argentí, i és considerat, fins i tot en l'actualitat, com el cotxe per antonomàsia del país. Existeixen nombrosos clubs d'usuaris i de fans d'aquest automòbil a l'Argentina.
El 1969 s'esdevé un moment molt important de la seua història: la participació en la cursa internacional anomenada les 84 hores de Nürburgring (Alemanya). No va guanyar-la per una infracció del reglament, però la seua actuació com el vehicle que més voltes va realitzar en aquell difícil traçat es considera una epopeia de l'automobilisme argentí.
L'any 1974, el Torino és equipat amb un nou motor anomenat "Torino", de malnom "7 bancadas", i que superava en alguns aspectes a l'anterior. El model més luxós de la línia, el descapotable "GS200", arribava als 215 HP (SAE) (cavall de potència (SAE)). Un altre distintiu del motor d'aquest model és que posseïa tres carburadors "Weber", una cosa molt poc habitual en el mercat argentí. El motor "7 bancadas" va ser equipat de sèrie amb els tres "Weber" en la versió GS de 215 HP fabricada fins al 1976, del qual se n'assemblaren tan sols 231 unitats. El Torino era considerat com un autèntic cotxe esportiu, fins i tot quan anava equipat amb l'antic motor Tornado.
El 1978, Renault va adquirir IKA i va rebatejar el Torino com a Renault Torino.
La producció del Torino va aturar-se el 1981 amb el model Torino ZX, després de prop de 100.000 unitats fabricades comptant totes les seues versions.

## Enllaços externs

* Pàgina argentina sobre el darrer descapotable Torino Arxivat 2016-01-11 a Wayback Machine.
* Una altra pàgina argentina amb un fòrum per a fans Arxivat 2019-04-18 a Wayback Machine.
* Club d'usuaris Arxivat 2013-03-11 a Wayback Machine.
* Club d'usuaris, informació i història Arxivat 2014-05-16 a Wayback Machine.
# Gabriel Pujol i Regualta

Gabriel Pujol i Regualta (Palafrugell, 1909 - Sabadell, 13 de juliol de 1992) fou un ebenista i mestre català. De molt jove es traslladà a Barcelona, on compaginà feina i estudis. Va ser alumne de Pompeu Fabra i el 1937 va obtenir el títol de mestre d'ensenyament primari de la Generalitat. Al final de la Guerra Civil fou depurat pel règim franquista. Arribà a Sabadell el 1941 i exercí la docència en privat al barri de Gràcia.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Plaça de Gabriel Pujol». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 20 maig 2016].
# La Frasnée

La Frasnée és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 40 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Frasnée era de 40 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 32 habitatges, 17 eren l'habitatge principal de la família, 14 eren segones residències i 1 estava desocupat. 27 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 17 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien quatre cambres i 14 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Frasnée el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 19 eren actives i 7 eren inactives. De les 19 persones actives 17 estaven ocupades (9 homes i 8 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 7 persones inactives 2 estaven jubilades i 5 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 4 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren tallers de reparació d'automòbils i de material agrícola i 1 restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Frasnée a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Frasnée a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Adela Muñoz del Monte y Justiz

Adela Muñoz del Monte y Justiz (Santiago de Cuba, 18 d'abril de 1833 - Madrid, 27 de juliol de 1858) va ser una pianista afeccionada, cantant i compositora cubana establerta a Madrid.
Nascuda a Santiago de Cuba el 18 d'abril de 1833. Era filla de l'escriptor Francisco Muñoz del Monte, col·laborador de diverses revistes i diaris cubans, i de la seva muller María Caridad Justiz. Hom afirma que durant la seva infantesa va rebre una bona educació.
El seu primer mestre va ser Joan Casamitjana a l'Havana. Més endavant, va estar dos anys a París, on va estudiar amb els pianistes Jean-Henri Ravina i Johann Peter Pixis. Finalment va establir-se a Madrid, on va finalitzar els estudis de piano amb Manuel Mendizábal. En cant i harmonia va ser deixebla de Baltasar Saldoni, qui va afirmar que va ser una de les filharmòniques més notables i especialment al piano. En l'àmbit del cant era mezzosoprano i cantava tant en castellà com en francès i italià amb la mateixa desimboltura.
Va participar en diversos dels concerts organitzats en cases particulars de Madrid. Va també escriure algunes composicions musicals. Per exemple, el 1853 va tocar un vals per piano de la seva autoria en un dels concerts a casa del seu mestre, Baltasar Saldoni.
Va morir el 27 de juliol de 1858 al carrer de San Sebastián 2, de Madrid.

## Referències

* 1 2 Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 3. Madrid: A. Pérez Dubrull, 1880, p. 88.
* 1 2 3 Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 2. Madrid: A. Pérez Dubrull, 1880, p. 291-293.
* 1 2 «Crónica de la capital». El Clamor Público, 30-07-1858.
* ↑ Menéndez y Pelayo, Marcelino. Historia de la poesía hispano-americana (en castellà). vol. 1. Madrid: Librería General de Victoriano Suárez, 1911, p. 306.
* ↑ Portuondo Zúñiga, Olga. Un liberal cubano en la corte de Isabel II (en castellà). L'Havana: Ediciones Unión, 2002, p. 17.
* ↑ «Concierto». Correo de los teatros, 11-04-1852.
* ↑ «Concierto». Correo de los teatros, 06-04-1851.
* ↑ «Crónica de teatros». El Clamor Público, 02-06-1853.
# Rasa d'Encies

La rasa d'Encies és un afluent per l'esquerra de la riera de Canalda.
Neix a 1.193 m d'altitud, al vessant occidental del turó de les Armes a l'oest del km 18,5 de la carretera LV-4241b que va de Solsona a Coll de Jou. Pren la direcció E-W que mantindrà durant tot el seu curs que transcorre entre la serra d'Encies (al nord) i el serrat de Maria (al sud).
250 m després del seu naixement passa per sota la masia d'Encies Altes que s'aixeca al nord a escassos 100 m de vol d'ocell. 600 m més avall també passa pel sud de la masia d'Encies Baixes i continua el seu curs fin a confluir amb la riera de Canalda, a 963 m d'altitud i a uns escassos 140 m aigües avall de l'aiguabarreig d'aquesta darrera amb la rasa de Coll de Jou. En els seus darrers 300 m de curs es va engorjant progressivament i quan es troba amb la riera de Canalda ho fa en un congost amb parets encinglerades de 50 m d'altitud.

## Notes

* ↑ Vegeu la precisió que, en relació a l'ortografia d'aquest mot, es fa a l'article sobre la masia d'Encies Altes
# Resolució 136 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 136 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 31 de maig de 1960, després d'examinar l'aplicació de la República del Togo per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que la República del Togo fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de Resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a 200 (1943 - 1976)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Marieta de catorze punts

«Marieta de catorze punts» té aquests significats:
Calvia quatuordecimguttata
Propylea quatuordecimpunctata
# Funció anònima

Una funció anònima és una funció o procediment que no està lligat a cap identificador.
S'utilitza en llenguatges de programació que admeten funcions d'ordre superior on les funcions anònimes són expressions, del tipus de la funció, susceptibles de ser passades com a valor.
En el càlcul lambda totes les funcions són anònimes.
# La Fraternidad

«La Fraternidad» té aquests significats:
* La Fraternitat (coral), primera coral catalana (1850), després anomenada societat coral Euterpe, formà part dels Cors de Clavé
* La Fraternidad (setmanari), (1847-1848) publicació comunista de Narcís Monturiol
# Parapterois

Parapterois és un gènere de peixos verinosos pertanyent a la família dels escorpènids.
Els seus cossos són de color vermell i negre. Les aletes pectorals es troben esteses. Són sedentaris. Es troben a l'Índic i el Pacífic occidental. Es venen com a peix d'aquari.

## Taxonomia

* Parapterois heterura (Bleeker, 1856)
* Parapterois macrura (Alcock, 1896)

## Referències

* 1 2 ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1856. Beschrijvingen van nieuwe en weinig bekende vischsoorten van Amboina, verzameld op eene reis door den Molukschen Archipel gedaan in het gevolg van den Gouverneur Generaal Duymaer van Twist, in September en Oktober 1855. Acta Societatis Regiae Scientiarum Indo-Neêrlandicae v. 1: 1-76.
* ↑ Alcock, A. W., 1896. Natural history notes from H. M. Indian marine survey steamer `Investigator,' Commander C. F. Oldham, R. N., commanding. Series II. Núm. 23. A supplementary list of the marine fishes of India, with descriptions of two new genera and eight new species. Journal and Proceedings of the Asiatic Society of Bengal v. 65 (pt 2, Núm. 3): 301-338.
# Palauet Tamburini

El Palauet Tamburini és una obra noucentista de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal-palauet format per planta baixa i pis, amb torratxa a la cantonada. L'interior està ocupat per dos habitatges amb accessos independents. Les façanes són de llenguatge neoclàssic, amb frontons als balcons i al coronament, balustres, reixes de dibuix. Presenta columnes a les finestres triples i a la llotja del primer pis que té façana al carrer. Els frontons dels balcons estan suportats per mènsules.

## Referències

* ↑ «Palauet Tamburini». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Palauet Tamburini Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Resolució 2400 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2400 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 8 de febrer de 2018. El Consell va ampliar el mandat del grup d'experts que supervisava l'embargament d'armes, les prohibicions de viatjar i la congelació de dipòsits bancaris imposats pel conflicte del Darfur durant tretze mesos.

## Observacions

El representant del Sudan va considerar que les sancions necessitaven ser revaloritzades i que la resolució havia d'haver previst el cessament progressiu del grup d'experts. Segons ell, les sancions ja no eren necessàries perquè la raó per la qual es van establir ja no era aplicable. Un altre problema era els grups rebels que operaven a través de les fronteres.
Els Estats Units havien reduït les sancions de vint anys contra Sudan el 2017, ja que l'ajuda humanitària havia millorat, hi havia menys conflictes al país i es feia més contra el terrorisme. No obstant això, Sudan encara era vist com un país que recolzava als terroristes.

## Contingut

La resolució 1556 (2004) va imposar un embargament d'armes contra els grups armats al Darfur. La resolució 1591 (2005) va imposar prohibició de viatjar i la congelació dels saldos bancaris per als que s'oposaven a la pau. El mandat del grup d'experts, creat per aquesta última resolució per supervisar el compliment d'aquestes sancions, es va ampliar fins al 12 de març de 2019.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC extends mandate of expert panel monitoring sanctions regime in Sudan, unanimously adopting r.2400», 11-02-2018.
* ↑ The Guardian. «US eases economic sanctions on Sudan», 06-10-2017.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Marignana

Marignana (en cors Marignana) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 101 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 87 | 150 | 105 | 90 | 120 | 101 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Sauveur Versini | | |

## Personatges il·lustres

* Xavier Coppolani, conqueridor de Mauritània.
* Maistrale, escriptor en cors.
* Ghjacomu Santu Versini, escriptor en cors
# Rasa d'Antigues

La Rasa d'Antigues és un torrent afluent per la dreta del Torrent de la Vallanca que neix a la confluència de la Rasa de la Perera amb la Rasa de Ginebres i que transcorre íntegrament pel terme municipal de Navès.

## Xarxa Hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa d'Antigues està integrada per un total de 18 cursos fluvials. D'aquests, 11 són subsidiaris de 1r nivell i 6 ho són de 2n nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 19.761 m. que transcorren íntegrament pel terme municipal de Navès.
Xarxa hidrogràfica de la Rasa d'Antigues :
| Codi del corrent fluvial | Coordenades del seu origen | Longitud (en metres) |
| E0 | Xarxa de la Rasa de la Perera | 4.954 |
| D0 | Xarxa de la Rasa de Ginebres | 2.316 |
| Rasa d'Antigues | 42° 3′ 59.46″ N, 1° 36′ 50.12″ E﻿ / ﻿42.0665167°N,1.6139222°E﻿ / 42.0665167; 1.6139222 | 7.186 |
| E1 | 42° 3′ 49.00″ N, 1° 36′ 59.03″ E﻿ / ﻿42.0636111°N,1.6163972°E﻿ / 42.0636111; 1.6163972 | 616 |
| E2 | 42° 3′ 26.94″ N, 1° 36′ 57.76″ E﻿ / ﻿42.0574833°N,1.6160444°E﻿ / 42.0574833; 1.6160444 | 273 |
| E3 | 42° 2′ 57.39″ N, 1° 36′ 55.22″ E﻿ / ﻿42.0492750°N,1.6153389°E﻿ / 42.0492750; 1.6153389 | 249 |
| E4 | 42° 2′ 49.42″ N, 1° 36′ 59.03″ E﻿ / ﻿42.0470611°N,1.6163972°E﻿ / 42.0470611; 1.6163972 | 612 |
| E5 | 42° 2′ 7.819″ N, 1° 36′ 48.95″ E﻿ / ﻿42.03550528°N,1.6135972°E﻿ / 42.03550528; 1.6135972 | 157 |
| E6 | 42° 2′ 32.09″ N, 1° 37′ 0.172″ E﻿ / ﻿42.0422472°N,1.61671444°E﻿ / 42.0422472; 1.61671444 | 1.331 |
| E7 | 42° 2′ 25.62″ N, 1° 37′ 12.91″ E﻿ / ﻿42.0404500°N,1.6202528°E﻿ / 42.0404500; 1.6202528 | 983 |
| E8 | 42° 1′ 59.38″ N, 1° 37′ 26.98″ E﻿ / ﻿42.0331611°N,1.6241611°E﻿ / 42.0331611; 1.6241611 | 723 |
| D1 | 42° 1′ 12.81″ N, 1° 37′ 48.24″ E﻿ / ﻿42.0202250°N,1.6300667°E﻿ / 42.0202250; 1.6300667 | 361 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 30 maig 2010].