OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dent du Requin

La Dent du Requin (Dent del Tauró en català), és un pic de 3.422 mètres d'altitud, que forma part del grup de les agulles de Chamonix al Massís del Mont Blanc.
Es troba a l'est de l'Aiguille du Plan, entre les glaceres de l'Envers de Blaitière al nord i l'Envers du Plan al sud, dominant la Salle à Manger a l'est, una cascada de gel on s'uneixen els seracs de la glacera del Géant i de la glacera de les Périades per donar lloc a la glacera del Tacul. La dent està flanquejada per un cim rocós a la seva cara nord-est, el Capucin du Requin.

## Alpinisme

* 1893 : Primera ascens per Albert F. Mummery, G. Hastings, John Norman Collie i W. vs. Slinsby, 25 de juliol
* 1896 : Cara est, 400 m d'alçada, per J. H. Wicks, Claude Wilson amb Alfred Simond, 2 de juliol
* 1906 : Dorsal sud-est (dorsal Hapeau à Cornes) per Geoffrey Winthrop Young, R. vs. Alcalde, C. D. Robertson amb Joseph Knubel i un porter, 3 d'agost
* 1913 : Obertura de la ruta “Mayer-Dibona” per Guido Mayer i Angelo Dibona a la carena nord-est, 23 d'agost
* 1945 : Cara nord de Gaston Rébuffat i James Couttet, 22 de juliol
* 1946 : Cara est (ruta Renaudie) per J. i la senyora J. Renaudie, 4 d'agost
* 1959 : Primer solitari a la cara nord de Robert Guillaume
* 1975 : Estrena hivernal de la cara nord de Walter Cecchinel i Claude Jager

## Referències

* 1 2 « Carte IGN classique » sur Géoportail.
* ↑ n° 22 des 100 plus belles courses du massif du Mont-Blanc de Gaston Rébuffat
* ↑ n° 78 des 100 plus belles courses du massif du Mont-Blanc de Gaston Rébuffat
* ↑ n° 44 des 100 plus belles courses du massif du Mont-Blanc de Gaston Rébuffat

## Bibliografia

* François Labande. La chaîne du Mont-Blanc. Éditions Arthaud, 1987. Plantilla:Liens
* «Dent du Requin». camptocamp.org.
# Antón Pont i Amenós

Antoni Pont i Amenós (Tàrrega, 26 de maig de 1934) és un empresari català, resident des del any 1955 a Reus. Ha estat president del grup d'empreses Olis Borges S.A, dedicat a negocis d'oli, fruits secs i explotacions agrícoles. Entre moltes altres iniciatives, ha estat director general d'Expro/Reus, fundador i president de Gresol Empresarial de la Catalunya Nova i president del primer i segon congressos internacionals sobre la dieta mediterrània. També és membre de la Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres. També ha estat president de l'International Nut & Dried Fruit, fundada a París el 1983.
El 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Real Academia de Ciencias Económica i Financieras Antoni Pont i Amenós. Consulta: 13 de novembre de 2016
* ↑ Artur Mas inaugura la primera plantació de pistatxo de regadiu de Catalunya Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. Borges Group, març de 2015
* ↑ ¿Reus, París i Londres? a El Periódico, 6 d'abril de 2014
# Supacell

Supacell és una sèrie de televisió britànica de superherois, creada i escrita per Rapman per a Netflix. Ambientada al sud de l'actual Londres, la sèrie tracta d'un grup de cinc persones negres comunes, que tenen en comú antecedents familiars d'anèmia falciforme, i que inesperadament desenvolupen superpoders i que són per una organització secreta que té la intenció de controlar-los. La sèrie compta amb un repartiment coral, que inclou Tosin Cole, Adelayo Adedayo, Josh Tedeku, Nadine Mills, Eric Kofi-Abrefa, Calvin Demba, Ghetts, Digga D i Eddie Marsan. La sèrie va ser dirigida per Rapman i Sebastian Thiel i es va estrenar en sis episodis el 27 de juny de 2024 amb subtítols en català.
La sèrie va ser difícil de vendre a les emissores estatunidenques, com HBO, ABC i FX, i Netflix la va assumir la producció el 2019. El procés de desenvolupament i redacció va tenir lloc durant la pandèmia de la COVID-19, l'any 2020 i el rodatge va tenir lloc entre juliol de 2022 i abril de 2023, al sud-est de Londres. La sèrie explora temes, com ara el crim amb ganivet, el perfil racial, la pobresa, l'explotació dels cossos negres i l'anèmia de cèl·lules falciformes.
Supacell va rebre crítiques molt positives per les seves interpretacions, direcció, guió, cinematografia, efectes visuals i per conscienciar sobre l'anèmia drepanocítica. En el seu llançament, la sèrie va ser la número u global de Netflix, amb més de 18 milions d'espectadors en les seves primeres setmanes a la plataforma.

## Referències

* ↑ Vickers-Green, Laura. «Supacell: The Black British Superhero Show Set To Turn Marvel and DC On Their Heads». Den of Geek, 10-03-2023. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Hit Netflix Show Supacell is Raising Awareness of Sickle Cell Anaemia» (en anglès). www.westlondonhcc.nhs.uk, 11-07-2024. Arxivat de l'original el 24 July 2024. [Consulta: 24 juliol 2024].
* ↑ «Supacell». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «Netflix's 'Supacell' is a Bold and Daring Drama About Black Superheroes: TV Review», 26-06-2024.
# Juanito Aragonés Ferri

Juanito Aragonés Ferri (Roquetes, 1940 – 13 de gener de 2021) va ser un músic, cantant i versador de jota.
Juanito Aragonés, fill de músic, va iniciar la seva carrera musical amb l’orquestra del mestre Enrique Cortés, i més endavant, va passar a formar part de la mítica orquestra Telstar de Roquetes. També va formar part del grup musical Rebeldes d'Amposta.
Aragonés va nàixer amb cataractes congènites, una malaltia ocular que li comprometia la visió, i des de ben petit es va aficionar a la música, adonant-se que sabia portar els ritmes i que li agradava cantar. Aragonés va posar música a himnes ebrencs com El carrilet de la Cava, una de les cançons més identificatives de les Terres de l’Ebre, incorporada després al repertori de Quico el Célio, el Noi i el Mut de Ferreries.
L’any 2010 obté el Premi Ebrenc Líder 2010. L’any 2015, l’Escola de Música tradicional Lo Canalero de Roquetes i l’Associació Espai de So organitzen la I Vetlada de Versadors de Roquetes: homentage a Juanito Aragonés on participen cantadors d’arreu dels Països Catalans.
L’any 2018, l’Ebrefolk al Castell de Móra d’Ebre li va retre homenatge a la seva trajectòria com a versador de jotes. Al llarg dels anys va participar en diferents edicions del Tradicionàrius de les Terres de l’Ebre, que se celebra a Roquetes cada agost, en la seva vessant de versador de jotes.
Juanito Aragonés fou un dels protagonistes de la sèrie Docuretrats de la Universitat Rovira i Virgili, sèrie creada pel documentalista ebrenc Josep Juan i Segarra.

## Referències

* ↑ Aguaita.cat. «Mor el músic, cantant i versador roquetenc Juanito Aragonés als 80 anys | Aguaita.cat». [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ «Mor el cantador de jota ebrenca Juanito Aragonés» (en catalan). [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ «Juanito Aragonés - Ebre Líders 2010». [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ «La 1a Vetlada de Versadors de Roquetes homenatjarà Juanito Aragonés». Setmanari l'Ebre, 27-08-2015, p.20.
* ↑ premsa. «Ebrefolk 2018 homenatja el cantador de jota ebrenca Juanito Aragonés». [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ Virgili, Universitat Rovira i. «Docuretrats: "Juanito Aragonès". Josep Joan, 2010 - TVAntropologia» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2021].
# Lo Borg Sant Dalmatz

Burg de Sant Dalmau (en occità Lo Borg Sant Dalmatz, en italià Borgo San Dalmazzo i en piemontès ël Borgh San Dalmass) és un municipi italià, a la Val Ges, dins de les Valls Occitanes, a la regió del Piemont. Limita amb els municipis de Bueves, Cuneo, Gaiòla, Moiòla, la Ròca d'Estura, Rocavion, Vaudier i Vinhòl. L'any 2007 tenia 12.115 habitants.
# Nàndor

Els Nàndor són una raça fictícia creada per l'escriptor britànic J. R. R. Tolkien per a les històries de les seves novel·les. Són una branca dels elfs teleri que no seguiren Olwë, sinó que seguiren Lenwë, que abandonà la marxa cap a l'oest.

## Història fictícia

Els Nàndor, després d'abandonar el camí d'Olwë, seguiren el riu Ànduin cap al sud i esdevingueren un poble a part, que només s'assemblava als seus germans per l'amor que sentien envers l'aigua, i visqueren gairebé sempre vora les cascades i els rierols. Foren els elfs que més coneixement tenien de les criatures vivents, d'arbres i herbes, aus i bèsties.
Abans que comencés la Primera Edat, Dènethor, fill de Lenwë, decidí reprendre el viatge, llargament oblidat durant segles, i juntament amb un grup d'elfs travessà les Muntanyes Blaves i visqué a Ossíriand, on se'ls coneixia com a Laiquendi.
Se'n sap poca cosa dels camins que prengueren els Nàndor. Alguns, hom diu, habitaren llargs anys els boscos de la Vall de l'Ànduin, i alguns arribaren per fi a la desembocadura i allà visqueren a la vora del mar, obrint-se camí per les Muntanyes Blanques, arribaren de nou al nord i penetraren a la plana d'Èriador, entre les Muntanyes Blaves i les Muntanyes Boiroses.
Entre els Nàndor més notables, a més de Lenwë i Dènethor, cal destacar Sàeros, que comptava amb el favor del rei Thíngol de Dòriath, però que arribà a enemistar-se amb Turin.
Els elfs de la floresta, també anomenats elfs silvans o elfs dels boscs, sembla que foren originàriament els elfs Nàndor que es quedaren a la Vall de l'Ànduin i al Gran Bosc Verd.
El nandorin era la llengua dels Nàndor, però amb el pas dels anys fou substituïda pel síndarin.
# Críspul i Restitut de Peñaflor

Críspul i Restitut, coneguts com els Santos Mártires de Peñaflor (Peñaflor, Sevilla, s. IX) són dos personatges llegendaris, que la tradició considera màrtirs cristians. Són venerats com a sants per l'Església catòlica i patrons de Peñaflor.

## Llegenda

Críspul i Restitut eren un prevere i diaca, respectivament, oncle i nebot, nascuts a l'antiga Celti, avui Peñaflor, prop deSevilla. Picapedrers d'ofici, treballaven a una pedrera del poble.
Durant la dominació musulmana, foren comminats a abjurar del cristianisme, i davant la seva negativa, foren morts a mitjan segle ix. La llegenda diu que el primer a morir fou Críspul; el seu cap, ja tallat i a terra, parlà a Restitut per encoratjar-lo a afrontar el martiri.
Al lloc on foren decapitats, sobre una roca, nasqué una flor blanca; tot i que els àrabs la tallaven cada dia, cada dia tornava a créixer-hi, fet pel qual el poble hauria pres el nom de Peñaflor.

## Historicitat

És possible que al rerefons de la llegenda hi hagi dues persones reals. Durant la persecució de mitjan segle ix, durant el regnat de Muhàmmad I, i animats per les morts dels Màrtirs de Còrdova, alguns cristians volgueren ser «màrtirs voluntaris» i s'adreçaren a Còrdova per patir-hi martiri. Podria haver-hi hagut dos joves de Peñaflor que anessin a Còrdova amb aquesta intenció i que haguessin donat lloc a la llegenda.
En tot cas, es barreja aquest fet amb l'existència d'un màrtir anomenat Críspul als martirologis antics, nascut a algun poble de la Bètica, i màrtir a l'època romana, amb festivitat el 10 de juny. La figura de Restitut només apareix associada al nom de dos màrtirs romans de l'època de Dioclecià, Críspul i Restitut de Roma, amb festivitat l'11 de juny. Les dades provinents d'aquests dos sants reals, aplicades al bètic, del que no se sap res més, i a la persecució del segle ix ha donat lloc a la tradició de Peñaflor.

## Veneració

La cova on, suposadament, foren martiritzats és, en realitat un mausoleu romà del segle ii. Sobre seu, al segle xviii, s'aixecà l'ermita dedicada als màrtirs. El 1624, la diòcesi de Sevilla, juntament amb la canonització de Ferran III de Castella, va iniciar les gestions per a incloure Críspul i Restitut al santoral. El 1648, l'ajuntament de Peñaflor els proclamà patrons de la vila, en atribuir-los la fi d'una epidèmia de pesta.

## Bibliografia

* López Muñoz, José «San Críspulo y San Restituto, patronos de Peñaflor: leyenda y realidad de su martirio» (en castellà). Arte, arqueología e historia, nº 13, 2006, pàg. 179-188. ISSN: 1133-9918.
# Gambusia hispaniolae

Gambusia hispaniolae és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Haití i a la República Dominicana.

## Referències

* ↑ «Gambusia hispaniolae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre (Brasil). 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Anelles

Les anelles són un aparell gimnàstic emprat en la gimnàstica artística.
Només és practicat en categoria masculina. És l'aparell gimnàstic que requereix més capacitat física. Les anelles pengen d'uns cables de filferro a uns 2,80 metres del terra, de manera que el gimnasta pugui restar penjat i amb capacitat de moure's i pivotar lliurement. Realitza una sèrie de rutines, estàtiques i en moviment, on es demostra equilibri, força, poder i moviments dinàmics tot evitant que les anelles el facin pivotar. Com a mínim és necessari realitzar un exercici estàtic de força, tot i que se'n poden incloure dos o tres. La rutina conclou amb una tombarella fins a terra.

## Dimensions

Les mesures de l'aparell són publicades per la Fédération Internationale de Gymnastique a l'opuscle Apparatus Norms.
* Punt de suspensió: 5,80 metres sobre el terra.
* Alçada de les anelles: 2,80 metres sobre el terra.
* Distància entre anelles: 50 cm
* Diàmetre interior de les anelles: 18 cm
* Diàmetre exterior de les anelles: 23,6 cm (gruix de l'anella 28 mm)

## Figures

* Palanca per darrera
* Palanca per davant
* Creus: Regular, Creu L, Olímpica, Azaryan, Invertida, de Malta, Victoriana.
* Seient L, Seient V
* Planxa

## Gimnastes especialistes en anelles

* Jury Chechi
* Albert Azaryan (Azarian)
* Jordan Jovtchev
* Yuri van Gelder
* Joaquim Blume

## Vegeu també

* Gimnàstica artística

## Enllaços externs

* Codi de puntuació Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Descripció a la FIG Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Síndrome de Plummer-Vinson

La síndrome de Plummer-Vinson és una malaltia rara caracteritzada per dificultat per empassar, anèmia per deficiència de ferro, glossitis, quilosi i membranes esofàgiques. El tractament amb suplements de ferro i l'eixamplament mecànic de l'esòfag generalment ofereix un resultat excel·lent.
Tot i que es desconeixen dades exactes sobre l'epidemiologia, aquesta síndrome s'ha tornat extremadament rara. S'ha hipotetitzat que la reducció de la prevalença de la síndrome de Plummer-Vinson és el resultat de millores en l'estat nutricional i la disponibilitat als països on es va descriure anteriorment la síndrome. Generalment es produeix en dones en la perimenopausa. La seva identificació i seguiment es considera rellevant a causa de l'augment del risc de carcinoma de cèl·lules escatoses del esòfag i faringe.

## Referències

* 1 2 3 Novacek G, Gottfried «Plummer-Vinson syndrome». Orphanet Journal of Rare Diseases, vol. 1, 2006, pàg. 36. DOI: 10.1186/1750-1172-1-36. PMC: 1586011. PMID: 16978405.
# Ohio City

Ohio City és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 784 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ohio City tenia 784 habitants, 312 habitatges, i 218 famílies. La densitat de població era de 658,1 habitants per km².
Dels 312 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.500 $ i la renda mediana per família de 42.734 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.526 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 16.304 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ohio City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ohio City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Darittara

Darittara fou una regió (i probablement ciutat) del nord de l'Imperi Hitita que va caure en mans dels kashka vers el 1400 aC però en el regnat de Subiluliuma I ja havia estat recuperada i pacificada, i aquest rei hi va passar segurament per combatre amb els kashka de la veïna regió de Sappiduwa.

## Enllaços externs

* The Warfare of the Hittites: From the Legal Point of View (anglès)
# Anne Wafula Strike

Anne Wafula Strike MBE (Mihuu, Bungoma, Kènia, 8 de maig de 1969) és una corredora en cadira de rodes paralímpica de nacionalitat britànica amb seu a Harlow.
Va contreure poliomielitis als dos anys, el que va resultar en un posterior diagnòstic del Royal National Orthopaedic Hospital de paràlisi per sota de la vèrtebra T7. Quan va arribar al Regne Unit l'abril de 2000, va ser introduïda a les curses en cadira de rodes; el 2002 i el 2004 es va convertir en la primera corredora en cadira de rodes de Kenya a representar el seu país, competint a la final de 400m T53 als Jocs Paralímpics d'Atenes. Després d'una sol·licitud exitosa de ciutadania britànica el 2006, es va convertir en membre de l'equip olímpic britànic i, després de la reclassificació, ara competeix a la categoria de curses T54 com a atleta britànica.
Guanyadora anterior del concurs "My Story" de la BBC, la seva autobiografia In my Dreams I Dance va ser publicada per HarperCollins el 2010.
El 2013, Wafula Strike va aparèixer a l'èxit de Paul Stenning - By Those Who've Made It, al costat de moltes celebritats i persones notables. La seva va ser l'última biografia personal que apareix al llibre, que Stenning va explicar perquè la seva història era l'exemple més poderós i el més gran d'èxit.
Va ser nomenada membre de l'Ordre de l'Imperi Britànic (MBE) en els honors d'aniversari de 2014 pels serveis a l'esport i la caritat per a persones amb discapacitat.
El 2020, Wafula va ser nomenada enviada especial a la Commonwealth per la seva secretària general, Patricia Scotland.

## Referències

* 1 2 Favilli, Elena. «Anne Wafula Strike». A: Contes de bona nit per a nenes rebels: 100 dones immigrants que han canviat el món. Barcelona: Estrella Polar, 2020, p. 26. ISBN 9788418135699.
* ↑ «apparelyzed.com». www.apparelyzed.com. [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Archived copy». ipc-athletics.paralympic.org. Arxivat de l'original el 24 gener 2011. [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ «BBC – My Story».
* ↑ Wafula Strike, Anne (2010). In My Dreams I Dance, HarperCollins, London. ISBN 978-0-00-735428-3
* ↑ "Live Preston & Fylde magazine", March 2014
* ↑ Stenning, Paul. Success - By Those Who've Made It. Pg. 203-207. In Flight Books, 24 novembre 2013. ISBN 978-1628475869.
* ↑ «Commonwealth Secretary-General announces four special envoys and champions».
# Núvol lenticular

Un núvol lenticular (tècnicament: Altocumulus lenticularis, és un núvol de forma lenticular, com indica el seu nom, o de platet o de lent convergent. Aquests núvols són estacionaris, i es formen a grans altituds en zones muntanyoses i aïllades d'altres núvols. Acostumen a pertànyer a les formes cirrocúmul, altocúmul i estratocúmul.
Entre els muntanyencs aquests núvols són considerats com a preludi de tempesta o molt vent.

## Galeria d'imatges

* Núvol lenticular sobre el cim Ngauruhoe
* Núvol lenticular a New Hampshire
* Núvol lenticular a Soda Lake, Mojave Desert, California.

## Referències

* ↑ «Learn About Lenticular Clouds: Lens-shaped, UFO-like» (en anglès americà). whatsthiscloud.com. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Altocumulus Standing Lenticular Clouds» (en anglès americà). National Weather Service. NOAA. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Almendárez, Pere. «Núvols lenticulars | Característiques i com es formen aquests núvols» (en castellà). peremeteo.com, 09-04-2020. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Lenticularis» (en anglès). cloudatlas.wmo.int. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Konvicka, Tom. Teacher's Weather Sourcebook (en anglès). Libraries Unlimited, 1999, p. 100. ISBN 978-1-56308-488-1.

## Enllaços externs

* valuca.funtigo.com Galería de fotos de nubes lenticulares
# José Anthony Torres

José Anthony Torres (Panamà, 27 d'agost de 1972) fou un futbolista panameny de la dècada de 2000.
Fou 75 cops internacional amb la selecció de Panamà.
Pel que fa a clubs, destacà a Platense, Real España, Persepolis i Victoria.

## Referències

* ↑ José Mario Anthony Torres - International Appearances
* ↑ Panama - Record International Players - RSSSF
* ↑ José Anthony Torres Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ “No estoy dolido" - La Prensa (castellà)
* ↑ Anthony Torres se marcha sin rencor - La Prensa (castellà)
* ↑ Panamá exportará 2 jugadores a Irán y uno a EUA - Mediotiempo (castellà)
* ↑ Carlos Rivera goleó En el conjunto de la capital iraní milita el también defensor panameño Mario Anthony Torres - Crítica (castellà)
* ↑ Anthony Torres regresa al Victoria - La Prensa (castellà)
* ↑ José Anthony Torres a National-Football-Teams.com (anglès)
# Louis Salica

Louis Salica (Brooklyn, 16 de novembre de 1912 - Brooklyn, 30 de gener de 2002) va ser un boxejador estatunidenc que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la categoria del pes mosca del programa de boxa.
Aquell mateix any passà al professionalisme. El 1935 guanyà el campionat del món del pes gall de la National Boxing Association en superar a Sixto Escobar. Dos mesos després va perdre el títol en perdre contra el mateix boxejador. El 24 de setembre de 1940 va recuperar el títol mundial de pes gall en superar a Georgie Pace. El 7 d'agost de 1942 va perdre el seu segon títol mundial de pes gall contra Manuel Ortiz. El 27 de març de 1944 va disputar el seu darrer combat com a professional.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Lou Salica». [Consulta: 7 octubre 2024].
* 1 2 3 4 «Louis Silica». BoxRec. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ "Lou Salica Beats Pace for Crown", Arizona Republic, Phoenix, Arizona, pg. 13, 25 September 1940
* ↑ Lowry, Paul, Salica, Ortiz Stage Title Battle", Los Angeles Times, Los Angeles, California, pg. 13, 7 July 1942
* ↑ "Henry Jeffra Defeats Lou Salica in Slow Bout", Morning News, Wilmington, Delaware, pg. 18, 28 March 1944